Справа № 2а-11188/13/2070
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 р. Справа №
2а-11188/13/2070Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Любчич Л.В.

Суддів: Сіренко О.І. , Спаскіна О.А.

за участю секретаря судового засідання
Медяник А.О.

представників позивача -Пекарєніна
А.А., Марченко І.В., Мехтієва Д.Б.

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Фізичної сооби-підприємця
ОСОБА_5 на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
09.12.2013р. по справі № 2а-11188/13/2070

за позовом Основ'янської
міжрайонної державної податкової
інспекції м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області

до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року Основ'янська
об'єднана міжрайонна державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Харківській
області ( далі - Основ'янська МДПІ)
звернулася до суду з адміністративним
позовом пр. стягнення з Фізичної особи
підприємця ОСОБА_5 ( далі - ФОП ОСОБА_5)
податкового боргу в розмірі 16 672,98 грн.

Постановою Харківського
окружного адміністративного суду від
09.12.2013 року задоволено
адміністративний позов в повному
обсязі.

Не погодившись з даною постановою
суду відповідач подав апеляційну
скаргу в якій, посилаючись на порушення
норм чинного законодавства, просив
скасувати постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
09.12.2013 р. та ухвалити нову, якою
відмовити в задоволенні позовних вимог
Основ'янській ОДПІ.

В обґрунтування вимог
апеляційної скарги зазначив, що сума
боргу є неузгодженою, податкову
декларацію № від 07.02.2013 р. він
подавав до податкового органу без
зазначення суми податку, яка підлягала
сплаті, оскільки Законом України «Про
внесення змін до Податкового кодексу
України щодо удосконалення деяких
податкових норм від 24.05.2012 р. №4834-УІ
(далі - Закон №4834) були внесено зміни до
Податкового кодексу України ( далі - ПК
України), у тому числі в частині
відповідальності платників єдиного
податку.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
доводи апеляційної скарги,
правильність застосування судом
першої інстанції норм чинного
законодавства, дослідивши письмові
докази по справі, дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, виходячи з
наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з
правомірності заявлених позовних
вимог.

Колегія суддів з даним висновком суду
не погоджується виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), суд апеляційної
інстанції переглядає судове рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги.

Під час судового розгляду
встановлено, що ФОП ОСОБА_5, на час
ухвалення постанови судом першої
інстанції, перебував на податковому
обліку в Основ'янській ОДПІ.

Стосовно позовних вимог про стягнення
з ФОП ОСОБА_5 податкового боргу в сумі
16577,38 грн та пені в сумі 3,32 грн колегія
суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.п.14.1.175 ст. 14 ПК
України податковий борг - сума
узгодженого грошового зобов'язання (з
урахуванням штрафних санкцій за їх
наявності), але не сплаченого платником
податків у встановлений цим Кодексом
строк, а також пеня, нарахована на суму
такого грошового зобов'язання.

В обґрунтування позовних вимог,
щодо наявності узгодженої суми
податкового боргу позивачем надана
копія податкової декларації №
від 07.02.2013 р. в якій зазначено суму
єдиного податку, яка підлягає
нарахуванню та сплаті в бюджет за
підсумками поточного звітного
(податкового) періоду 16839,68 грн ( а.с.9-10).

Відповідач, на підтвердження
своєї позиції щодо невизнання позовних
вимог в частині стягнення 16577,38 грн
надав до суду копію податкової
декларації №, з відміткою
податкового органу про прийняття даної
декларації. В графі 22 «Сума єдиного
податку, яка підлягає нарахуванню та
сплаті в бюджет за підсумками
поточного звітного (податкового)
періоду» проставлено прочерк.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Оцінюючи докази в їх сукупності,
колегія суддів вважає належним доказом
копію податкової декларації №
від 07.02.2013, яка містить штамп
податкового органу про прийняття даної
декларації, та не містить нарахованих
самостійно платником податку
податкових зобов'язань.

Враховуючи вище зазначене, а
також те, що позивачем не надано
належних доказів в обґрунтування
заявлених позовних вимог в частині
стягнення суми податкового боргу в
розмірі 16 577,38 грн та пені в сумі 3,32 грн,
та не встановлення даних доказів під
час судового розгляду, колегія суддів
прийшла до висновку про відсутність
підстав для задоволення позовних вимог
в частині стягнення з відповідача суми
податкового боргу в розмірі 16 577,38 грн
та пені в сумі 3,32 грн.

Стосовно позовних вимог щодо
стягнення з відповідача боргу в сумі
92,28 грн колегія суддів виходить з
наступного.

Згідно податкової декларації
№ від 23.05.2013 р. відповідачем було
нарахований єдиний податок з фізичних
осіб за квартал в сумі 92,28 грн.

Відповідно до квитанції №10295842
від 16.07.2013 р. сплачена сума єдиного
податку за 1 квартал 2013 р. в розмірі 92,28
грн.

Відповідно до ст..57 Податкового
кодексу України ( далі - ПК України)
платник податків зобов'язаний
сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у податковій
декларації, протягом 10 календарних
днів, що настають за останнім днем
відповідного граничного строку,
передбаченого цим Кодексом для подання
податкової декларації.

Сплата єдиного податку в сумі 92,28
грн позивачем підтверджується також
даними облікової картки ( а.а 12).

Враховуючи вище зазначене,
колегія суддів прийшла до висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог в частині стягнення
податкового боргу з відповідача в сумі
92,28 грн.

Частина 1 та 3 статті 94 КАС України
визначає, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Частиною 6 вище зазначеної статті
передбачено, що якщо суд апеляційної чи
касаційної інстанції, не повертаючи
адміністративної справи на новий
розгляд, змінить судове рішення або
ухвалить нове, він відповідно змінює
розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту 3 пункту 9
розділу VI Прикінцевих та перехідних
положень Бюджетного кодексу України у
разі безспірного списання коштів
державного бюджету (місцевих бюджетів)
Державна казначейська служба України
відображає в обліку відповідні
бюджетні зобов'язання розпорядника
бюджетних коштів, з вини якого виникли
такі зобов'язання. Погашення таких
бюджетних зобов'язань здійснюється
виключно за рахунок бюджетних
асигнувань цього розпорядника
бюджетних коштів. Одночасно
розпорядник бюджетних коштів
зобов'язаний привести у відповідність
з бюджетними асигнуваннями інші взяті
бюджетні зобов'язання.

Враховуючи те, що вимоги апеляційної
скарги є обґрунтованими, колегія
суддів вважає за необхідне
присудженню відповідачу здійснені ним
при подачі апеляційної скарги судові
витрати в сумі 127 грн 90 коп, сплачені
відповідно до квитанції №12-1695 від
10.06.2014 р. та 785 грн 60 коп., сплачених
відповідно до квитанції №С6-3473 від
27.06.2014 р., а всього 913 грн 50 коп.

Статтею 208 КАС України
передбачено, що суд апеляційної
інстанції у випадках і в порядку,
встановлених статтею 166 цього Кодексу,
може постановити окрему ухвалу.

Зважаючи на право суду та
відсутності підстав для
постановлення окремої ухвали, колегія
суддів вважає клопотання представника
відповідача щодо постановлення
окремої ухвали таким, що задоволенню не
підлягає.

Враховуючи вище викладене, колегія
суддів прийшла до висновку, що
постанова суду першої інстанції, через
порушення норм матеріального та
процесуального права, підлягає
скасуванню, а позовні вимоги
підлягають залишенню без задоволення.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС
України, підставою для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п.
4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5 задовольнити.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 9 грудня 2013
року по справі №2а-11188/13/2070 скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою
відмовити в задоволенні
адміністративного позову
Основ'янській міжрайонній державній
податковій інспекції м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості.

Стягнути з Державного бюджету України
в особі Управління Державної
казначейської служби України в
Червонозаводському районі м. Харкова
Харківської області судовий збір в
сумі 913грн 50 коп. на користь Фізичної
особи підприємця ОСОБА_5

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя Любчич Л.В.Судді
Сіренко О.І. Спаскін О.А. Повний текст
постанови виготовлений 20.10.2014 р.