Справа № 2а-0770/1310/11
Суддя: Яворський І.О.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року
Справа №
9104/4735/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Яворського І.О.,

суддів:
Кухтея Р.В., Клюби В.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Виноградівському районі Закарпатської
області на постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від 26
вересня 2011 року по справі за позовом
Державної податкової інспекції у
Виноградівському районі Закарпатської
області до товариства з обмеженою
відповідальністю «Штад Міш» про сплату
грошового зобов'язання, -

В С Т А Н О
В И В:

У квітні місяці 2011 року Державна
податкова інспекція у
Виноградівському районі Закарпатської
області звернулась до суду з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Штад Міш» (далі -
ТзОВ «Штад Міш») про сплату грошового
зобов'язання по податку на прибуток у
результаті застосування звичайних цін
на суму 31 623, 75 гривень. В
адміністративному позові
зазначається, що позивачем було
проведено планову виїзну перевірку
відповідача дотримання вимог
податкового, валютного законодавства
за період з 01 січня 2009 року по 30 вересня
2010 року, в ході якої встановлено, що на
протязі охопленого перевіркою періоду
відповідач проводив реалізацію
продукції власного виробництва
угорській фірмі відповідно до
укладених контрактів №3 та №4 від 15
липня 2009 року за ціною нижчою за
виробничу собівартість продукції
визначену в ході проведення перевірки
позивачем. Позивач зазначає, що до
виробничої собівартості продукції
відповідачем не було віднесено
амортизацію основних засобів
загальновиробничого призначення
(виробничий цех) в сумі 50 985 гривень, які
віднесені відповідачем на
адміністративні витрати. Також не
включена до виробничої собівартості
продукції орендна плата за земельну
ділянку на якій розміщений виробничий
цех та прилегла територія, яка
відносилася безпосередньо на
фінансовий результат в сумі 19 298, 68
гривень. У зв'язку з цим позивачем
встановлено заниження відповідачем
своїх валових доходів на загальну суму
101 194 гривень та, відповідно, заниження
податкових зобов'язань по податку на
прибуток на загальну суму 25 299 гривень.

Позивач просив суд першої інстанції
винести рішення про сплату ТзОВ «Штад
Міш» грошового зобов'язання по податку
на прибуток, визначеного із
застосуванням «звичайних цін» на суму
31 623, 75 гривень.

У запереченні на позов представник
відповідача зазначає, що позивач при
проведенні перевірки не врахував, що на
запит позивача відповідач належним
чином обґрунтував рівень договірних
цін, надавши відповідні калькуляції
собівартості продукції за охоплений
перевіркою період, згідно з якими
виробнича собівартість продукції є
нижчою за договірну ціну з
контрагентом відповідача.
Достовірність та обґрунтованість
наведених відповідачем розрахунків
позивач не спростував. Згідно із
підпунктом 1.20.8 пункту 1.20 статті 1
Закону обов'язок доведення того, що
ціна договору не відповідає рівню
звичайної ціни у випадках, визначених
Законом, покладається на податковий
орган у порядку, встановленому законом.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 26 вересня
2011 року в задоволенні
адміністративного позову Державної
податкової інспекції у
Виноградівському районі Закарпатської
області до товариства з обмеженою
відповідальністю «Штад Міш» про
стягнення грошового зобов'язання по
податку на прибуток у результаті
застосування звичайних цін відмовлено
повністю. Суд першої інстанції,
зокрема, вказав, що позивач при
проведенні перевірки і при визначенні
цін взагалі не використовував
інформацію про укладені договори з
ідентичними товарами у співставних
умовах, чим порушив вимоги п.1.20 ст.1
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств». Суд також
вказав, що позивач під час проведення
перевірки відповідача для порівняння з
рівнем виробничої собівартості взяв
показник - вартість реалізованих
пиломатеріалів без врахування
транспортних витрат, в той час як
зобов'язаний був взяти для порівняння
показник - договірна ціна.

Рішення суду першої інстанції
оскаржено в апеляційному порядку
Державною податковою інспекцією у
Виноградівському районі Закарпатської
області. Апелянт, зокрема, звертає
увагу на те, що судом не взято до уваги,
що при досліджені питання щодо
правильності визначення виробничої
собівартості готової продукції
(пиломатеріалів), облік якої на
підприємстві ведеться на рахунку 26,
перевіркою встановлено не повне
віднесення до її складу витрат, які
відповідно до положення (стандарту)
бухгалтерського обліку 16 «Витрати»
включаються до її виробничої
собівартості. Взявши до уваги
виробничу собівартість готової
продукції на рівні звичайної ціни,
перевіркою встановлено наявність
заниження валового доходу по
вищенаведених операціях з пов'язаною
особою на рівні 101 194 гривень, в
результаті чого платником порушено
вимоги пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств». Судом при розгляді
справи неправильно надано правову
оцінку фактам викладеним в акті
перевірки, які підтверджують позицію
податкового органу по даній справі.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час і місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступило, а тому, колегія суддів, у
відповідності до пп. 1,2, ч.1 ст. 197 КАС
України, вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними матеріалами
справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову залишити без
змін. При цьому колегія суддів виходить
з наступних міркувань.

Суд правильно встановив обставини
справи.

Факт проведення планової виїзної
перевірки не заперечується сторонами
по справі. Відповідно до Акту перевірки
встановлено, зокрема, порушення пп.7.4.1
п.7.4 ст.7 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств», в
результаті чого мали місце заниження
податкових зобов'язань з податку на
прибуток за період 01 січня 2010 року по 30
вересня 2010 року із застосуванням
звичайних цін в сумі 25 299 гривень.

Позивач для визначення рівня звичайних
цін застосовував правила, визначені
національними положеннями
(стандартами) бухгалтерського обліку,
тобто, було взято до уваги метод
«балансової вартості», одночасно у
Акті перевірки відсутні відомості про
те, що посадовими особами позивача
рівень звичайних цін визначався за
методами, передбаченими підпунктами
1.20.2- 1.20.5 п.1.20 ст.1 вказаного Закону.

Колегія суддів погоджується з тим, що
податкова інспекція при проведенні
перевірки і при визначенні рівня
звичайних цін взагалі не
використовувала інформацію про
укладені договори з ідентичними
товарами у співставних умовах , чим
було порушено вимоги п.1.20 ст. 1 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств».

Суд першої інстанції правильно вказав,
що позивач належними та допустимими
доказами у судовому засіданні не довів,
що не мав можливості отримати
інформацію про рівень цін на ідентичні
товари у співставних умовах на
відповідному ринку товарів. Податкова
інспекція повинна була визначити
рівень справедливих ринкових цін, що
склалися на ідентичну (однорідну)
продукцію, яка виготовляється в
Україні за умови її продажу на експорт
нерезидентам з урахуванням визначених
законом умов щодо обсягу товарної
партії, строків виконання зобов'язань.

Колегія суддів приймає до уваги лист
Закарпатської торгово-промислової
палати від 12.05.2011 року за № 15.03-11/319, у
якому наведено інформацію про ціни на
пиломатеріали обрізні хвойні, які
склалися при експорті у 2010 році. Рівень
таких цін не перевищує рівень
договірних цін відповідача, визначених
у контрактах № 3 від 15.07.2009 року та №4
від 15.07.2009 року.

Пунктом 17 Положення передбачено, що
витрати, пов'язані з операційною
діяльністю, які не включаються до
собівартості реалізованої продукції
(товарів, робіт, послуг) поділяються на
адміністративні витрати, витрати на
збут та інші операційні витрати. До
адміністративних витрат відносяться,
зокрема, витрати на утримання основних
засобів, інших матеріальних
необоротних активів
загальногосподарського використання
(операційна оренда, страхування майна,
амортизація, ремонт,опалення,
освітлення, водопостачання,
водовідведення, охорона).

При визначенні виробничої
собівартості до неї включаються прямі
матеріальні витрати, прямі витрати на
оплату праці, інші прямі витрати,
змінні загальновиробничі та постійні
розподілені загальновиробничі
витрати, в той час - як до виробничої
собівартості не включаються
адміністративні витрати.

На запит податкового органу
відповідач належним чином обґрунтував
рівень договірних цін, надавши
відповідні калькуляції собівартості
продукції за охоплений перевіркою
період, згідно з якими виробнича
собівартість продукції є нижчою за
договірну ціну з контрагентом
відповідача. Достовірність та
обґрунтованість наведених
відповідачем розрахунків апелянт не
спростував. Експедиційні витрати
відносяться до витрат на збут і до
виробничої собівартості не
включаються. Податкова інспекція
повинна була для об'єктивного аналізу
взяти такі показники, як договірна ціна
та виробнича собівартість. Апелянт
безпідставно зменшив необхідний для
порівняння показник за охоплений
період на 163 315, 71 гривень. Це,
відповідно, спростовує висновок
апелянта про те, що ціна товарів,
визначена сторонами договору, менша за
виробничу собівартість на 101 194, 25
гривень.

Суд першої інстанції повно, об'єктивно
та всебічно з'ясував фактичні
обставини справи, правильно застосував
норми як матеріального так і
процесуального права. Підстав для
скасування чи зміни судового рішення
немає.

Тому колегія суддів прийшла до
висновку, що в задоволенні апеляційної
скарги необхідно відмовити, оскільки
вважає апеляційні вимоги
неаргументованими.

Згідно ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.195, ст.197, п.1 ч.1 ст.198, ст.200,
п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л
И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Виноградівському районі Закарпатської
області залишити без задоволення, а
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 26 вересня
2011 року в справі №2а-0770/1310/11 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
І.О. Яворський

Судді
Р.В. Кухтей

В.В. Клюба