Справа № 0309/4036/12
Суддя: Большакова О.О.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року Справа № 9104/181778/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

головуючого судді
Большакової О.О.,

суддів
Глушка І.В., Макарика В.Я.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління праці та соціального
захисту населення Любешівської
районної державної адміністрації на
постанову Любешівського районного
суду Волинської області від 27 березня
2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління праці та соціального
захисту населення Любешівської
районної державної адміністрації про
перерахунок пенсії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 08.09.2011 року звернувся в суд
першої інстанції з адміністративним
позовом до управління праці та
соціального захисту населення
Любешівської районної державної
адміністрації про зобов'язання
здійснити перерахунок та виплату
недоотриманих коштів, передбачених ст.
37 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з врахуванням проведених
виплат та ст. 99 КАС України по день
припинення права на дані виплати.

Постановою Любешівського районного
суду Волинської області від 27 березня
2012 року (прийнятою в порядку
скороченого провадження) позов
задоволено частково, зобов'язано
управління праці та соціального
захисту населення Любешівської
районної державної адміністрації
здійснити нарахування та виплату
позивачу, як особі, яка проживає у зоні
гарантованого добровільного
відселення, щомісячної грошової
допомоги в зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства у розмірі 40%
від мінімальної заробітної плати за
період з 08 березня 2011 року по 27 березня
2012 року на підставі положень ст. 37
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з урахуванням проведених
виплат.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції управління праці та
соціального захисту населення
Любешівської районної державної
адміністрації оскаржило його в
апеляційному порядку, вважає постанову
суду прийнятою з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що у
постанові Кабінету Міністрів України
від 26 липня 1996 року №836 «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», зазначається, що
громадянам, які проживають на
територіях радіоактивного
забруднення, виплачується щомісячна
грошова допомога у зв'язку обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства у зоні
гарантованого добровільного
відселення в сумі 2 грн. 10 коп..

Окрім цього, управління, як бюджетна
установа, яка фінансується з районного
бюджету, не має право проводити виплати
в інших розмірах, ніж зазначено у вище
вказаній Постанові КМУ. Враховуючи, що
бюджетні призначення на забезпечення
виконання судових рішень за минулі
роки програмами соціального захисту у
державному бюджеті не були
передбачені, відповідні видатки на
зазначені цілі не затверджувались у
кошторисах розпорядників бюджетних
коштів та у відповідних паспортах
бюджетних програм на 2012 рік.

Згідно п. 3 «Прикінцевих положень
Закону України «Про державний бюджет
на 2012 рік» № 4282-VI від 22.12.2011 року - норми
і положення ст. 37 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету на 2012 рік.

Відповідно до рішення Конституційного
Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012
року, вказано, що суди загальної
юрисдикції України під час вирішення
справ щодо соціального захисту прав
громадян, повинні застосовувати
нормативно-правові акти Кабінету
Міністрів України, прийняті на
підставі і на виконання Бюджетного
кодексу України, інших законів України,
в тому числі закону про Державний
бюджет України на відповідний рік.

Виходячи з вище викладеного, просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України,
колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження, оскільки апеляційну
скаргу подано на рішення суду першої
інстанції, яке прийнято у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд
апеляційної інстанції скасовує судове
рішення та ухвалює нове, коли має місце
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
недоведеність таких обставин,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи чи питання.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач проживає в зоні гарантованого
добровільного відселення та є
постраждалим від наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС третьої категорії,
що підтверджується копією
відповідного посвідчення (а.с. 1), та
отримує допомогу у зв'язку із
обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства,
передбачену ст. 37 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», але у
розмірі, встановленому Постановою
Кабінету Міністрів України № 836, що є
значно менше ніж передбачено Законом.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
громадянам, які проживають на
територіях радіоактивного
забруднення, виплачується щомісячна
грошова допомога у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства в таких
розмірах: у зоні посиленого
радіоекологічного контролю - 30
процентів від мінімальної заробітної
плати; у зоні гарантованого
добровільного відселення - 40 процентів
від мінімальної заробітної плати.

Всупереч ст. 37 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» позивачу
вказана щомісячна грошова допомога
виплачувалася частково, у фіксованому
розмірі, визначеному Кабінету
Міністрів України №836, а не у
відсотковому відношенні до
мінімальної заробітної плати, як того
вимагає вказаний Закон.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 КАС
України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції зробив вірний висновок, що
при визначенні розміру щомісячної
грошової допомоги позивачеві
застосуванню підлягають положення ст.
37 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не вказана постанова
Кабінету Міністрів України, яка
істотно звужує обсяг встановлених
законом прав.

Однак, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що задовольняючи
позовні вимоги за 2012 рік, судом першої
інстанції не взято до уваги Прикінцеві
положення Закону України "Про
Державний бюджет України на 2012 рік",
згідно яких у 2012 році, норми і положення
статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2012 рік.

У рішенні від 26.12.2011 року №20-рп/2011
Конституційний Суд України встановив,
що розміри соціальних виплат залежать
від соціально-економічних можливостей
держави. Передбачені законами
соціально-економічні права не є
абсолютними. Механізм реалізації цих
прав може бути змінений державою,
зокрема, через неможливість їх
фінансового забезпечення шляхом
пропорційного перерозподілу коштів з
метою збереження балансу інтересів
усього суспільства. Крім того, такі
заходи можуть бути обумовлені
необхідністю запобігання чи усунення
реальних загроз економічній безпеці
України, що згідно з частиною першою ст.
17 Конституції України є найважливішою
функцією держави.

Враховуючи наведене, та те, що Закон
України "Про Державний бюджет України
на 2012 рік" є діючим і неконституційним
не визнавався, то нарахування та
виплата у 2012 році позивачу щомісячної
грошової допомоги у зв'язку з
обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства
повинні здійснюватися в порядку та
розмірах, визначених Постановою
Кабінету Міністрів України № 836.

З огляду на викладене, позовні вимоги
позивача за 2012 рік задоволенню не
підлягають, оскільки відповідач
нараховуючи та виплачуючи у вказаний
період щомісячну грошову допомогу у
зв'язку з обмеженням споживання
продуктів харчування місцевого
виробництва та особистого підсобного
господарства діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

За таких обставин, апеляційний суд
приходить до переконання про
підставність позовних вимог ОСОБА_1
щодо нарахування та виплати щомісячної
грошової допомоги у зв'язку з
обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства в
розмірі 40 процентів від мінімальної
заробітної плати відповідно до ст. 37
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 08.03.2011 року по
31.12.2011 року включно.

Оскільки функції з призначення,
нарахування та виплати пенсії позивачу
здійснює управління праці та
соціального захисту населення
Любешівської районної державної
адміністрації відповідно до "Порядку
використання коштів державного
бюджету для використання програм,
пов'язаних із соціальним захистом
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи",
затвердженого постановою КМУ від 20.09.2005
р. № 936, то обов'язок щодо нарахування і
виплати спірної допомоги правильно
покладено на відповідача у справі.

З врахуванням вище наведеного колегія
суддів вважає, що доводи апеляційної
скарги являються суттєвими і складають
підстави для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, які призвели до неправильного
вирішення справи, а також має місце
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Керуючись ст. 160, ч. 10 ст. 183-2, ст. 197, п. 3 ч. 1
ст. 198, ст. 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Любешівської районної державної
адміністрації - задовольнити частково,
скасувати постанову Любешівського
районного суду Волинської області від
27 березня 2012 року у справі № 0309/4036/2012

Прийняти нову постанову, якою позов
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати управління праці та
соціального захисту населення
Любешівської районної державної
адміністрації провести перерахунок та
виплату ОСОБА_1 щомісячну грошову
допомогу у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства, як особі яка
проживає у зоні гарантованого
добровільного відселення у розмірі 40
процентів від мінімальної заробітної
плати, передбаченому ст. 37 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
за період з 08 березня 2011 року по 31
грудня 2011 року включно з урахуванням
виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова остаточна і оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя
О.О. Большакова

Судді
І.В. Глушко

В.Я. Макарик