Справа № 569/4504/13-а
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/36822/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді
Шведа Е.Ю.,

суддів
Горбатюка С.А.,

Мороз
Л.Л.,

розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за

касаційною скаргою Рівненської
міської ради

на постанову Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 16 червня 2014 року

у справі № 569/4504/13-а

за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5

до Рівненської міської ради

третя особа ОСОБА_6

про визнання рішення протиправними та
скасування,

встановив:

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
звернулись до суду з позовом до
Рівненської міської ради, в якому, з
урахуванням уточнення позовних вимог,
просили визнати протиправним та
скасувати рішення «Про передачу
безоплатно у власність земельної
ділянки на АДРЕСА_1» № 2755 від 24 січня 2013
року, яким безоплатно переданого у
власність ОСОБА_6 земельну ділянку по
АДРЕСА_1 площею 464 кв.м.

Постановою Рівненського міського суду
від 31 березня 2014 року позивачам у
позові відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 16 червня 2014
року постанову суду першої інстанції
скасовано, ухвалено нову постанову про
задоволення позову.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову суду апеляційної
інстанції скасувати і залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

В запереченнях, що надійшли на адресу
суду від позивачів, вони зазначають, що
рішення суду апеляційної інстанції є
законним, доводи касаційної скарги не
спростовують висновків вказаного
рішення, тому просить касаційну скаргу
залишити без задоволення, рішення суду
апеляційної інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального і процесуального
права, правової оцінки обставин справи,
суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Суд касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги, але при цьому може
встановлювати порушення норм
матеріального чи процесуального права,
на які не було посилання в касаційній
скарзі.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступні обставини. ОСОБА_6
є співвласником домоволодіння по
АДРЕСА_1 на підставі договору
дарування, укладеного між ним та ОСОБА_7
Позивачі є співвласниками
домоволодіння по АДРЕСА_1.

Обидва домоволодіння розміщені на
одній земельній ділянці. При цьому,
земельна ділянка в користування чи у
власність не передавалась. А у
позивачів відсутні правовстановлюючі
документи на право власності чи право
користування земельною ділянкою на
АДРЕСА_1-а.

У червні 2012 року ОСОБА_6 звернувся до
Рівненського міського голови з заявою
(пакетом документів) про передачу йому
безоплатно, у власність земельної
ділянки площею 464 м.кв. для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських споруд в АДРЕСА_1.

Рішенням Рівненської міської ради (24
сесія 6-го скликання) від 24 січня 2013 року
на підставі договору дарування від 04
вересня 2001 року передано ОСОБА_6
безоплатно у власність земельну
ділянку площею 464 м.кв. на АДРЕСА_1 для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд.

Постановлено, земельну ділянку
передати за рахунок земель житлової та
громадської забудови, які згідно із
земельно-обліковими документами м.
Рівного обліковуються за померлою
громадянкою ОСОБА_7

Вказаним рішенням землевласника
зобов'язано виготовити та отримати
документ, що посвідчує право власності
на земельну ділянку та забезпечувати
безперешкодний та безоплатний доступ
для прокладання нових, ремонту та
експлуатації існуючих інженерних
мереж і споруд на них, що знаходяться в
межах приватизованої території.

Крім того, судами встановлено, що
відповідно до довідки Управління
Держкомзему у м. Рівному про кількісну
характеристику земельної ділянки від 16
травня 2012 № К-12-1938/02 та даних Державного
земельного кадастру на момент
прийняття рішення Рівненської міської
ради від 24 січня 2013 року № 2755 «Про
передачу безоплатно у власність
земельної ділянки на АДРЕСА_1»,
земельна ділянка орієнтованою площею
464 кв.м. на АДРЕСА_1 обліковувалась за
померлою ОСОБА_7 та належить до земель
житлової та громадської забудови.

При відведенні земельної ділянки
ОСОБА_6 погоджувались межі земельної
ділянки з сусідньої земельною
ділянкою, що належить на праві
власності ОСОБА_8

Позивачі, вважаючи, що оскаржуване
рішення Рівненської міської ради від 24
січня 2013 року № 2755 порушує їх права,
свободи та інтереси, а саме обмежує їх
право на користування земельною
ділянкою, яка необхідна їм для
обслуговування житлового будинку,
надвірних будівель та комунікації по
водопостачанню та водовідведенню, які
належать їм на праві приватної
власності, звернулись до суду з позовом
про визнання його протиправним та
скасування.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позову, виходив з того, що
оскаржуване рішення прийнято
відповідно до норм закону, на підставі
всіх необхідних документів.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
задовольняючи позов, виходив з того, що
прийняттю рішення про передачу
земельної ділянки у власність
громадянина в порядку ст.118 ЗК України
передує рішення про надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки, який
після розроблення підлягає погодженню
в Комісії з розгляду питань, пов'язаних
з погодженням документації із
землеустрою, однак всупереч норм ЗК
України рішення про надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою не
приймалось, такий проект не
розроблявся та не затверджувався, тому
оскаржуване рішення Рівненської
міської ради прийнято всупереч нормам
закону.

Суд касаційної інстанції не
погоджується з таким висновком суду
апеляційної інстанції та вважає вірним
рішення суду першої інстанції з огляду
на таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України у
разі набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду кількома
особами право на земельну ділянку
визначається пропорційно до часток
осіб у праві власності жилого будинку,
будівлі або споруди.

Відповідно до норм ст. 116 ЗК України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, або за результатами аукціону.

Безоплатна передача земельних ділянок
у власність громадян провадиться у
разі, зокрема, приватизації земельних
ділянок, які перебувають у
користуванні громадян.

Ст. 118 ЗК визначено порядок безоплатної
приватизації земельних ділянок
громадянами.

Згідно з положеннями ст. 118 ЗК України
громадянин, зацікавлений у
приватизації земельної ділянки, яка
перебуває у його користуванні, подає
заяву до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу.

Рішення органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування щодо
приватизації земельних ділянок
приймається у місячний строк на
підставі технічних матеріалів та
документів, що підтверджують розмір
земельної ділянки.

Громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для, зокрема,
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
викопіювання з кадастрової карти
(плану) або інші графічні матеріали, на
яких зазначено бажане місце
розташування земельної ділянки,
погодження землекористувача (у разі
вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб)

Відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування, який
передає земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Як встановлено судами, зазначений
порядок відповідачем щодо передачі у
приватну власність ОСОБА_6 земельної
ділянки площею 464 кв.м. на АДРЕСА_1 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель і споруд, дотримано.

Враховуючи встановлення судами
попередніх інстанцій відсутності у
позивачів правовстановлюючих
документів на право власності чи право
користування земельною ділянкою на
АДРЕСА_1-а та відсутності цивільного
спору між позивачами та третьою особою
щодо земельної ділянки, на яких
розташовані їх будинки, суд касаційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції щодо відсутності
порушення прав позивачів оскаржуваним
рішенням Рівненської міської ради та,
як наслідок, відмови в задоволенні
позову.

Варто також зазначити, що помилковим є
посилання суду апеляційної інстанції
на відсутність у позивача проекту
землеустрою земельної ділянки площею
464 кв.м. на АДРЕСА_1, як на підставу
незаконності оскаржуваного рішення
відповідача, з огляду на те, що надання
такого документу при поданні заяви про
передачу безоплатно, у власність
земельної ділянки до відповідного
органу виконавчої влади або органу
місцевого самоврядування, не
передбачено.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону
України «Про землеустрій» проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки розробляється у разі
формування нової земельної ділянки
(крім поділу та об'єднання) або зміни
цільового призначення земельної
ділянки. Однак, земельна ділянка площею
464 кв.м. на АДРЕСА_1, як зазначалось,
окремо обліковувалась за померлою
ОСОБА_7, тому необхідності в розробці
проекту землеустрою не має. При цьому,
позивач надав Рівненській міській раді
всю необхідну землевпорядну
документацію для передачі земельної
ділянки йому у власність, що не
заперечується відповідачем.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про відмову в задоволенні
позову, суд апеляційної інстанції
помилково скасував його законне та
обґрунтоване рішення.

Відповідно до ст. 226 КАС України суд
касаційної інстанції скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції та
залишає в силі рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено відповідно до
закону і скасоване або змінене
помилково.

За таких обставин, касаційної скарга
підлягає задоволенню, а постанова суду
апеляційної інстанції - скасуванню.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 226, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Рівненської міської
ради задовольнити.

Постанову Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 16 червня 2014
року скасувати та залишити в силі
постанову Рівненського міського суду
від 31 березня 2014 року.

Ухвала набирає законної сили у порядку
та строки, передбачені статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України та не підлягає оскарженню,
проте може бути переглянута з підстав,
у строк та у порядку, визначених
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
Е.Ю. Швед

Судді
С.А. Горбатюк

Л.Л. Мороз