Справа № 804/13116/14
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 р. Справа № 804/13116/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі судді
Кучми К.С., розглянувши в порядку
письмового провадження у місті
Дніпропетровську адміністративну
справу за позовом Приватного
підприємства «Транс-ПХМ» до
Західно-Донбаської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2014 року позивач звернувся до
суду з вищевказаним адміністративним
позовом. В обґрунтування заявлених
позовних вимог зазначив, що посадовими
особами відповідача була проведена
позапланова невиїзна документальна
перевірка ПП «Транс-ПХМ» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при нарахуванні та
сплаті податку на додану вартість при
проведені господарських операцій по
взаємовідносинах з ТОВ «Вітал-Тех» (код
за ) за період з 01.01.2014 р. по
31.01.2014 р. За наслідком зазначеної
перевірки було складено акт №139/10/04-2201
від 21.07.2014 року. На підставі акту
перевірки відповідачем винесене
податкове повідомлення-рішення №
від 11.08.2014 року.

Позивач, вважає висновки податкового
органу такими, що не відповідають
дійсності, а винесене на їх підставі
податкове повідомлення-рішення таким,
що порушує норми чинного
законодавства. За таких обставин,
позивач просив суд: скасувати
податкове повідомлення-рішення форма
«Р» № від 11.08.2014 року прийняте
Західно-Донбаською ОДПІ ГУ Міндоходів
у Дніпропетровській області, а витрати
по справі покласти на відповідача.

Представник позивача пред'явлені
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі та пояснив, що надав суду всі
докази в обґрунтування заявлених
позовних вимог та не заперечував проти
подальшого розгляду справи в порядку
письмового провадження.

Відповідач в судове засідання свого
представника не направив, про дату, час
та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином,
заперечень проти позову не надав.

Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України у
разі неприбуття відповідача, належним
чином повідомленого про дату, час і
місце судового розгляду, без поважних
причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Згідно ч.6 ст.128 КАС України якщо немає
перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, частина 6 статті 128 КАС
України, надає суду можливості
проводити подальший розгляд справи в
порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Судом встановлено, що Приватне
підприємство «Транс-ПХМ»
зареєстроване як юридична особа
Павлоградським міським управління
юстиції 08.07.2009 року та перебуває на
обліку в Західно-Донбаській об'єднаній
державній податковій інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області з 10.07.2009 року
за № 5855/10. Позивач є платником податку
на додану вартість з 31.08.2012 року.

Судом також встановлено, що у період з
18.07.2014 року по 21.07.2014 року посадовими
особами Західно-Донбаської ОДПІ було
проведено позапланову невиїзну
документальну перевірку ПП «Транс-ПХМ»
(код за ) з питань дотримання
вимог податкового законодавства при
нарахуванні та сплаті податку на
додану вартість при проведені
господарських операцій по
взаємовідносинах з ТОВ «Вітал-Тех» (код
за ) за період з 01.01.2014 р. по
31.01.2014 р. За результатами перевірки
складено акт перевірки № 139/10/04-2201 від
21.07.2014 року.

Зазначеною перевіркою, згідно її
висновків, встановлені наступні
порушення: п.198.1., п.198.2., п.198.3. ст.198 ПК
України внаслідок чого завищено розмір
податкового кредиту на загальну суму 7
000 грн.

За наслідками перевірки відповідачем
було прийняте податкове
повідомлення-рішення від 11.08.2014 року
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання по ПДВ: за
основним платежем - 7 000 грн.; за
штрафними санкціями - 1 750 грн.

Правомірність та обґрунтованість
податкового повідомлення-рішення від
11.08.2014 № р., прийнятого
Західно-Донбаською ОДПІ ГУ Міндоходів
у Дніпропетровській області є
предметом спору, який передано на
вирішення суду.

Аналізуючи виниклі між сторонами
правовідносини, суд приходить до
наступного.

Відповідно до п.п.14.1.27. п.14.1. ст.14
Податкового кодексу України витрати -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником)

У відповідності до п.п.134.1.1. п.134.1. ст.134
ПК України об'єктом оподаткування є
прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу,
на собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно зі статтями
138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням
правил, встановлених статтею 152 цього
Кодексу.

Згідно п.138.2. ст.138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.п.139.1.1. п.139.1. ст.139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат витрати,
не пов'язані з провадженням
господарської діяльності.

Отже, до складу валових витрат можуть
бути віднесені витрати, які
безпосередньо пов'язані з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
реалізацією продукції (робіт, послуг).

Пунктом 185.1. ст.185 Податкового кодексу
України визначено, що об'єктом
оподаткування (податком на додану
вартість) є операції платників податку
з:

а) постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу.

В силу п.44.1. ст.44 ПК України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.
У випадках, передбачених статтею 216
Цивільного кодексу України, платники
податків мають право вносити
відповідні зміни до податкової
звітності у порядку, визначеному
статтею 50 цього Кодексу.

Відповідно до п.187.1. ст.187 ПК України
датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Пунктом 198.1. ст.198 ПК України
встановлено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно із п.198.2. ст.198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Для операцій із ввезення на митну
територію України товарів датою
виникнення права на віднесення сум
податку до податкового кредиту є дата
сплати податку за податковими
зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8.
статті 187 цього Кодексу, а для операцій
з постачання послуг нерезидентом на
митній території України - дата сплати
(нарахування) податку за податковими
зобов'язаннями, що були включені
отримувачем таких послуг до податкової
декларації попереднього періоду.

Датою виникнення права орендаря
(лізингоотримувача) на збільшення
податкового кредиту для операцій
фінансової оренди (лізингу) є дата
фактичного отримання об'єкта
фінансового лізингу таким орендарем.

Датою виникнення права замовника на
віднесення сум до податкового кредиту
з договорів (контрактів), визначених
довгостроковими відповідно до пункту
187.9. статті 187 цього Кодексу, є дата
фактичного отримання замовником
результатів робіт (оформлених актами
виконаних робіт) за такими договорами
(контрактами).

Для товарів/послуг, постачання
(придбання) яких контролюється
приладами обліку, факт постачання
(придбання) таких товарів/послуг
засвідчується даними обліку.

Відповідно до п.198.3. ст.198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1. статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку:

-з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;

-з придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст.198 ПК України визначено,
що не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом
201.11. статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.201.10. ст.201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту

Аналізуючи зазначені норми
Податкового кодексу України суд
приходить до висновку, що право на
віднесення сум податку на додану
вартість, сплачених при придбанні
товару, до податкового кредиту виникає
у суб'єкта господарювання в разі
фактичного придбання товару, наявності
первинних документів та використання в
господарській діяльності цього товару.

Закон України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV встановлює,
що первинний документ - це документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення (стаття 1 Закону).
Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити (ч.1 та 2 ст.9
Закону).

Аналогічне визначення первинних
документів міститься й у правилах
ведення бухгалтерського обліку.
Зокрема, відповідно до Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Мінфіну від 24.05.1995 р. № 88,
первинні документи - це документи у
письмовій або електронній формі, що
фіксують та підтверджують
господарські операції (пункт 2.1.
Положення № 88), й складаються у момент
проведення операції або одразу після
її проведення (пункт 2.2. Положення № 88).

Отже, облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань платників
податків здійснюється на підставі
первинних документів, у яких міститься
інформація саме про господарські
операції (результати їх здійснення), а
не про правочини (господарські
зобов'язання).

При цьому, податковий облік формують не
самі по собі цивільні правочини, а саме
господарські операції, тобто фактичний
рух активів та/або зміни власного
капіталу чи зобов'язань платника
податку. Тобто, факт вчинення певних
господарських операцій, та
правомірність подальшого відображення
(проведення) їх у бухгалтерському та
податковому обліку, можливо
досліджувати лише на підставі вивчення
та дослідження первинних документів
платника податків, наявність та
законність складення яких, як фактично,
так і юридично, буде підтвердженням
здійснення таких операцій.

Судом встановлено, що відповідно до
акту перевірки №139/10/04-2201 від 21.07.2014
року, відповідач посилається на акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Вітал-Тех» №167/22-03/38098097 від
15.04.2014 року. При цьому перевірка ПП
«Транс-ПХМ», відповідно до акту
перевірки проводилась в період з 18.07.2014
року по 21.07.2014 року.

Таким чином, звірка по зазначеному
контрагенту не могла бути ініційована
та/або проведена при проведенні
перевірки ПП «Транс-ПХМ».

Відповідно до підпункту 4.4 пункту 4
Методичних рекомендацій щодо
організації та проведення органами
державної податкової служби
зустрічних звірок, затверджених
наказом ДПА України від 22.04.2011 р. № 236
(далі - Наказ №236), у разі встановлення
фактів, що не дають змогу провести
зустрічну звірку суб'єкта
господарювання, зокрема у зв'язку із
зняттям з обліку, встановленням
відсутності суб'єкта господарювання
та/або його посадових осіб за
місцезнаходженням (податковою
адресою), відповідальний підрозділ не
пізніше двох робочих днів від дати
надходження запиту складає акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання (далі -
Акт) (додаток 3), реєструє його у журналі
реєстрації довідок про результати
проведення зустрічної звірки (актів
про неможливість проведення
зустрічної звірки суб'єкта
господарювання, неявки для підписання,
відмови від писання довідки про
результати проведення зустрічної
звірки) та вживає відповідних заходів,
передбачених актами ДПС України.

За змістом вказаних норм зустрічна
звірка може бути проведена податковим
органом у разі наявності у його
розпорядженні первинних документів
або надання таких документів платником
податків на обов'язковий письмовий
запит податкового органу, адже за своєю
правовою суттю зустрічна звірка
полягає у зіставленні даних первинних
бухгалтерських та інших документів
суб'єкта господарювання, що
здійснюється з метою документального
підтвердження господарських відносин,
виду, обсягу і якості операцій і
розрахунків, що здійснювалися між ними,
для з'ясування їх реальності та повноти
відображення в обліку платника
податків.

Таким чином, відсутність у
розпорядженні податкового органу
первинних документів бухгалтерського
обліку унеможливлює проведення
зустрічної звірки та відповідно
формування будь-яких висновків, крім
висновку про неможливість проведення
такої зустрічної звірки. Тому, висновки
відповідача про те, що не підтверджено
реальність здійснення господарських
відносин та формування податкового
кредиту ПП «Транс-ПХМ» з податку на
додану вартість по взаємовідносинам з
контрагентом ТОВ «Вітал-Тех» за січень
2014 р. з посиланням на акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки цього контрагента, не
відповідають дійсності.

Відповідні господарські відносини та
конкретна господарська операція між ПП
«Транс-ПХМ» та його контрагентом
зафіксована в первинних документах і
відображено в бухгалтерському та
податковому обліку ПП «Транс-ПХМ»
належним чином, що не заперечується
посадовими особами Західно-Донбаської
ОДПІ в акті, а саме на арк. 8 акту
перевірки: «... незважаючи на наявність
у нього податкових накладних, що за
формою відповідають вимогам чинного
законодавства, та сплати продавцю
вартості товару».

Як вбачається з матеріалах справи ,31
січня 2014 року між ПП «Транс-ПХМ» та ТОВ
«Вітал-Тех» було укладено договір
купівлі-продажу № 31/01, відповідно до
якого ТОВ «Вітал-Тех» зобов'язується
передати у власність ПП «Транс-ПХМ»
двигун із стартером та генератором
Д242-71. Вищевказана господарська
операція підтверджується наступними
документами: договором купівлі-продажу
№ 31/01 від 31.01.2014 року; видаткової
накладної №310165 від 31.01.2014 року;
податковою накладною №310165 від 31.01.2014
року; платіжним доручення № 141 від
13.02.2014 року.

Жодних зауважень щодо форми та змісту
зазначених документів посадовими
особами Західно-Донбаської ОДПІ в акті
не зазначено.

Одним із основних видів діяльності
позивача є надання транспортних
послуг. Тому придбання запасних частин,
вузлів та агрегатів для транспортних
засобів є цілком характерною для ПП
«Транс-ПХМ» господарською операцією.
Перевезення придбаного товару -
двигуну із стартером здійснювалось
транспортними засобами позивача.

Станом на дату здійснення
господарської операції контрагент ПП
«Транс-ПХМ» був зареєстрований як
юридична особа, мав не скасоване
свідоцтво платника ПДВ, мав право на
виписку податкових накладних. Тому, всі
твердження відповідача про
необачність в діях ПП «Транс-ПХМ» не
відповідають дійсності.

За таких обставин, реальність
здійснення господарських відносин між
позивачем та його контрагентом ТОВ
«Вітал-Тех» підтверджуються наявними в
матеріалах справи доказами, а правові
підстави для донарахування сум
грошових зобов'язань із ПДВ та
застосування штрафних санкцій за
несплату, встановлені в спірному
податковому повідомленні-рішенні у
відповідача були відсутні.

В силу ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

У відповідності до ст.11 КАС України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Частиною 2 цієї статті визначено, що у
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Оцінюючи усі докази, які були
дослідженні у їх сукупності, приймаючи
до уваги, що податкове
повідомлення-рішення від 11.08.2014 року №
, прийняте не на підставі та не у
спосіб, що передбачені законами
України, суд приходить до висновку про
можливість задоволення
адміністративного позову.

Відповідно до ст.94 КАС України судові
витрати у справі покладаються на
сторону, проти якої ухвалена постанова.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.10, 11, 69, 71, 94, 122, 128, 158 - 163, 167 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення від
11.08.2014 р. № , прийняте
Західно-Донбаською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Приватного підприємства
«Транс-ПХМ» витрати по сплаті судового
збору у розмірі 182,70 грн.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до вимог ст.254 КАС України та
може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд в порядку та
строки, передбачені ст.186 КАС України.

Суддя Кучма К.С.