Справа № 826/10351/14
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2014-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 жовтня 2014 року 11:00 №
826/10351/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючої судді
Кузьменко А.І., суддів: Дегтярьової О.В.,
Шрамко Ю.Т., при секретарі Яцюті М.С.,
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу

за позовомОСОБА_1до треті
особиДержавної виконавчої служби
України, Міністерства юстиції України
ОСОБА_2 Публічне акціонерне товариство
«Банк Петрокоммерц -
Україна»провизнання протиправними дій
та бездіяльності, зобов'язання вчинити
дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1)
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Державної
виконавчої служби України (далі по
тексту - відповідач 1, ДВС України) та
Міністерства юстиції України (далі по
тексту - відповідач 2, МЮ України), третя
особа - ОСОБА_2 (далі по тексту - третя
особа 1, ОСОБА_2) про визнання
протиправними дій та бездіяльності,
зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 05 серпня 2014 року
відкрито провадження у справі та
призначено попереднє судове засідання
на 14 серпня 2014 року.

У попереднє судове засідання 14 серпня
2014 року з'явився представник
відповідача 2, який проти задоволення
позову заперечував. Також за
результатами розгляду клопотання
представника Публічного акціонерного
товариства «Банк Петрокоммерц -
Україна» останнє залучено до участі у
справі в якості третьої особи (далі по
тексту - третя особа 2, ПАТ «Банк
Петрокоммерц - Україна). У зв'язку з
неявкою до суду представників позивача
та відповідача 1, суд відклав розгляд
справи на 02 вересня 2014 року.

У попереднє судове засідання 02 вересня
2014 року з'явився представник позивача,
який позов підтримав, а також
представники відповідачів та третьої
особи 2, які проти задоволення позову
заперечували. Третя особа 1 до суду не
прибула, про день, час та місце розгляду
справи повідомлена належним чином.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 02 вересня 2014 року
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового розгляду
на 11 вересня 2014 року.

11 вересня 2014 року представником
позивача через канцелярію суду подано
заяву про збільшення позовних вимог, в
якій останній просить:

1) визнати протиправними дій Державної
виконавчої служби України щодо
призначення та проведення 12 грудня 2013
року конкурсу (тендеру) з визначення
спеціалізованих організацій для
реалізації арештованого державними
виконавцями майна ОСОБА_1 -
чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 171,50 кв.м та
чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_2, за
участю однієї спеціалізованої
торгівельної організації ПП
«НИВА-В.Ш.»;

2) визнати конкурс (тендер) з визначення
спеціалізованих організацій для
реалізації арештованого державними
виконавцями майна ОСОБА_1 а саме, -
чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 171,50 кв.м та
чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_2,
призначений Державною виконавчою
службою України на 12 грудня 2013 року, -
таким, що не відбувся;

3) зобов'язати Державну виконавчу
службу України провести перевірку
законності виконавчого провадження ВП
№ 26751225 та усунути виявленні під час
контролю порушення у відповідності до
вимог діючого законодавства України;

4) визнати протиправною бездіяльність
Міністерства юстиції України щодо
ухилення від надання ОСОБА_1 роз'яснень
норм чинного законодавства щодо
дотримання Державною виконавчою
службою України вимог пункту 4.5.2
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України 02 квітня
2012 року № 512/5, та вимог пункту 1.3
Положення про умови і порядок
проведення тендерів (конкурсів) з
визначення спеціалізованих
організацій для реалізації
арештованого державними виконавцями
майна, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України 11
листопада 2003 року № 136/5, викладених
ОСОБА_1 у заяві від 23 березні 2014 року №
001/03-14;

5) визнати протиправними дії
Міністерства юстиції України щодо
направлення заяви ОСОБА_1 від 23 березня
2014 року № 001/03-14 про надання роз'яснень
норм чинного законодавства щодо
дотримання Державною виконавчою
службою України вимог пункту 4.5.2
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України 02 квітня
2012 року № 512/5, та вимог пункту 1.3
Положення про умови і порядок
проведення тендерів (конкурсів) з
визначення спеціалізованих
організацій для реалізації
арештованого державними виконавцями
майна, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України 11
листопада 2003 року № 136/5, на розгляд
Державної виконавчої служби України;

6) зобов'язати Міністерство юстиції
України надати ОСОБА_1 роз'яснення норм
чинного законодавства щодо дотримання
Державною виконавчою службою України
вимог пункту 4.5.2 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України 02 квітня
2012 року № 512/5, та вимог пункту 1.3
Положення про умови і порядок
проведення тендерів (конкурсів) з
визначення спеціалізованих
організацій для реалізації
арештованого державними виконавцями
майна, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України 11
листопада 2003 року № 136/5, викладених
ОСОБА_1 у заяві від 23 березня 2014 року №
001/03-14;

7) визнати протиправним та скасувати
рішення конкурсної комісії Державної
виконавчої служби України з визначення
спеціалізованих організацій для
реалізації арештованого державними
виконавцями майна в частині передачі
на реалізацію ПП «НИВА-В.Ш.»
арештованого державним виконавцем
майна ОСОБА_1, - чотирьохкімнатну
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 171,50
кв.м., та чотирьохкімнатну квартири
АДРЕСА_2, оформлене протоколом
засідання конкурсної комісії
Державної виконавчої служби України
від 12 грудня 2013 року № 29;

8) визнати нечинним Договір від 13 грудня
2013 року № 13/46, укладеного між Держаною
виконавчою службою України та ПП
«Нива-В.Ш.» про передачу ПП «Нива-В.Ш.»
на реалізацію чотирьохкімнатну
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 171,50
кв.м., та чотирьохкімнатну квартири
АДРЕСА_2.

Також, 11 вересня 2014 року представником
позивача подано клопотання про
зупинення провадження у справі та
витребування інформації у відповідача
1. За результатами розгляду зазначених
клопотань, в судовому засіданні 11
вересня 2014 року суд ухвалив відкласти
розгляд клопотання про зупинення
провадження у справі та витребував у
ДВС України інформацію щодо
результатів розгляду звернення
представника позивача від 02 липня 2014
року. Наведене стало підставою для
оголошення перерви до 23 вересня 2014
року.

У судове засідання 23 вересня 2014 року
з'явились представники відповідача 1 та
третьої особи 2. Представники позивача,
відповідача 2 та третя особа 1 у судове
засідання не з'явились, про день, час та
місце розгляду справи повідомлені
належним чином, від позивача надійшло
клопотання про відкладення розгляду
справи, що в силу приписів частини 1
статті 128 Кодексу адміністративного
судочинства України стало підставою
для відкладення розгляду справи на 02
жовтня 2014 року.

02 жовтня 2014 року представником
позивача через канцелярію суду подано
клопотання про зупинення провадження у
справі.

У судовому засіданні 02 жовтня 2014 року
представник позивача наполягав на
задоволенні клопотання про зупинення
провадження у справі. Представники
відповідачів та третьої особи 2 проти
задоволення зазначеного клопотання
заперечували. За результатами розгляду
клопотань про зупинення провадження у
справі від 11 вересня 2014 року та від 02
жовтня 2014 року суд дійшов висновку про
відсутність підстав для їх
задоволення. Також представник
позивача наполягав на задоволенні
позову з урахуванням заяви про
збільшення позовних вимог.
Представники відповідачів та третьої
особи 2 проти задоволення позову
заперечували з огляду на його
необґрунтованість.

Третя особа 1 у судове засідання не
з'явилась, про день, час та місце
розгляду справи повідомлена належним
чином, причини неявки суду не
повідомила.

Відповідно до частини 6 статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Враховуючи положення частини 6 статті
128 Кодексу адміністративного
судочинства України, беручи до уваги
відсутність потреби заслухати свідка
чи експерта, в судовому засіданні 02
жовтня 2014 року суд ухвалив перейти до
розгляду справи в письмовому
провадженні.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва встановив наступне.

20 травня 2011 року Солом'янським районним
судом міста Києва видано виконавчий
лист про стягнення солідарно з ОСОБА_1
та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк
Петрокоммерц-Україна» заборгованості
за кредитним договором №1239н-09-07 від 25
вересня 2007 року.

27 травня 2011 року головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Департаменту ДВС
Міністерства юстиції України винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження №26751225 та надано боржнику -
ОСОБА_1 строк для добровільного
виконання рішення суду протягом 7 днів
з моменту винесення постанови.

Як вбачається з позовної заяви,
постановою про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
від 26 липня 2011 року накладено арешт та
встановлено заборону на відчуження
майна ОСОБА_1, зокрема,
чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 171,50 кв.м., та
чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_2.

16 серпня 2013 року між ДВС України та ТОВ
«Укрмпецторг групп» укладено договори
№11-1314/13 та №11-1313/13, згідно з якими ДВС
України передало товариству для
організації та проведення прилюдних
товарів чотирьохкімнатну квартиру
АДРЕСА_3, загальною площею 171,50 кв.м., та
чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_2.

28 листопада 2013 року ДВС України видано
накази №113/2 та №114/2, якими у зв'язку з
виявленням в ході проведення перевірок
порушень спеціалізованими
організаціями ТОВ «Укрспецторг групп»
та ПП «СП «Юстиція» умов Генеральних
договорів, укладених між ними та ДВС
України, зазначені організації були
виключені з переліку спеціалізованих
організацій, з якими органами
державної виконавчої служби можуть
укладатися договори про реалізацію
арештованого майна.

Як зазначає позивач, 31 січня 2014 року ним
від ПП «Нива-В.Ш.» отримано
повідомлення, зі змісту якого стало
відомо, що 13 грудня 2013 року між
відповідачем 1 та ПП «Нива-В.Ш.»
укладено договір №13/46, на підставі
якого передано на реалізацію
чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 171,50 кв.м., та
чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_2.

Наведене стало підставою для звернення
ОСОБА_1 03 лютого 2014 року до начальника
Відділу примусового виконання рішень
ДВС України із заявою №05-02 про
перевірку законності виконавчого
провадження №26751225.

Також, 23 березня 2014 року позивач
звернувся до МЮ України із заявою
№001/03-14 про надання роз'яснень норм
чинного законодавства щодо дотримання
ДВС України вимог пункту 4.5.2 Інструкції
з організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України 02 квітня
2012 року № 512/5, та вимог пункту 1.3
Положення про умови і порядок
проведення тендерів (конкурсів) з
визначення спеціалізованих
організацій для реалізації
арештованого державними виконавцями
майна, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України 11
листопада 2003 року № 136/5.

27 березня 2014 року представник позивача
звернувся до голови ДВС України із
заявою №06-03 про проведення перевірки
законності виконавчого провадження
№26751225.

Так, зі змісту позовної заяви
вбачається, що 01 квітня 2014 року за
результатами розгляду звернень
позивача від 23 та 24 березня 2014 року МЮ
України листом №Л-5103/6.1, Л-5087/6.1
повідомило про направлення вказаних
звернень за належністю до ДВС України,
яку зобов'язано об'єктивно і всебічно
перевірити викладені факти, а в разі
виявлення порушень - невідкладно вжити
заходів до їх усунення, про що
поінформувати заявника у встановлені
законом строки.

22 квітня 2014 року листом №І-5631/5 ДВС
України проінформувала ОСОБА_1, що за
результатами розгляду заяви від 27
березня 2014 року №06-03 підстави для
перевірки законності виконавчого
провадження №26751225 відсутні, а спори, що
виникають при реалізації арештованого
майна, вирішуються у судовому порядку.

14 червня 2014 року ОСОБА_1 повторно
звернувся до МЮ України із заявою
№001/06-14 про надання роз'яснень норм
чинного законодавства щодо дотримання
ДВС України вимог пункту 4.5.2 Інструкції
з організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України 02 квітня
2012 року № 512/5, та вимог пункту 1.3
Положення про умови і порядок
проведення тендерів (конкурсів) з
визначення спеціалізованих
організацій для реалізації
арештованого державними виконавцями
майна, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України 11
листопада 2003 року № 136/5.

Не отримання відповіді на заяви від 23
березня 2014 року №001/03-14 та від 14 червня
2014 року №001-06-14 стало підставою для
звернення до суду з вимогами про:

- зобов'язання Державної виконавчої
служби України провести перевірку
законності виконавчого провадження ВП
№ 26751225 та усунути виявленні під час
контролю порушення у відповідності до
вимог діючого законодавства України;

- визнання протиправною бездіяльності
Міністерства юстиції України щодо
ухилення від надання ОСОБА_1 роз'яснень
норм чинного законодавства щодо
дотримання Державною виконавчою
службою України вимог пункту 4.5.2
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України 02 квітня
2012 року № 512/5, та вимог пункту 1.3
Положення про умови і порядок
проведення тендерів (конкурсів) з
визначення спеціалізованих
організацій для реалізації
арештованого державними виконавцями
майна, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України 11
листопада 2003 року № 136/5, викладених
ОСОБА_1 у заяві від 23 березні 2014 року №
001/03-14;

- визнання протиправними дій
Міністерства юстиції України щодо
направлення заяви ОСОБА_1 від 23 березня
2014 року № 001/03-14 про надання роз'яснень
норм чинного законодавства щодо
дотримання Державною виконавчою
службою України вимог пункту 4.5.2
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України 02 квітня
2012 року № 512/5, та вимог пункту 1.3
Положення про умови і порядок
проведення тендерів (конкурсів) з
визначення спеціалізованих
організацій для реалізації
арештованого державними виконавцями
майна, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України 11
листопада 2003 року № 136/5, на розгляд
Державної виконавчої служби України;

- зобов'язання Міністерства юстиції
України надати ОСОБА_1 роз'яснення норм
чинного законодавства щодо дотримання
Державною виконавчою службою України
вимог пункту 4.5.2 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України 02 квітня
2012 року № 512/5, та вимог пункту 1.3
Положення про умови і порядок
проведення тендерів (конкурсів) з
визначення спеціалізованих
організацій для реалізації
арештованого державними виконавцями
майна, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України 11
листопада 2003 року № 136/5, викладених
ОСОБА_1 у заяві від 23 березня 2014 року №
001/03-14.

Крім того, посилаючись на порушення
відповідачем 1 приписів пункту 1.3
Положення про умови і порядок
проведення тендерів (конкурсів) з
визначення спеціалізованих
організацій для реалізації
арештованого державними виконавцями
майна, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України 11
листопада 2003 року № 136/5, та пункту 4.5.2
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України 02 квітня
2012 року № 512/5, під час проведення 12
грудня 2013 року тендеру з визначення
спеціалізованих організацій для
реалізації арештованого державними
виконавцями майна, а саме за участю
лише однієї спеціалізованої
організації, ОСОБА_1 просить суд:

- визнати протиправними дії Державної
виконавчої служби України щодо
призначення та проведення 12 грудня 2013
року конкурсу (тендеру) з визначення
спеціалізованих організацій для
реалізації арештованого державними
виконавцями майна ОСОБА_1 -
чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 171,50 кв.м., та
чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_2, за
участю однієї спеціалізованої
торгівельної організації ПП
«НИВА-В.Ш.»;

- визнати конкурс (тендер) з визначення
спеціалізованих організацій для
реалізації арештованого державними
виконавцями майна ОСОБА_1 а саме, -
чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 171,50 кв.м., та
чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_2,
призначений Державною виконавчою
службою України на 12 грудня 2013 року, -
таким, що не відбувся;

- визнати протиправним та скасувати
рішення конкурсної комісії Державної
виконавчої служби України з визначення
спеціалізованих організацій для
реалізації арештованого державними
виконавцями майна в частині передачі
на реалізацію ПП «НИВА-В.Ш.»
арештованого державним виконавцем
майна ОСОБА_1, - чотирьохкімнатну
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 171,50
кв.м., та чотирьохкімнатну квартири
АДРЕСА_2, оформлене протоколом
засідання конкурсної комісії
Державної виконавчої служби України
від 12 грудня 2013 року № 29;

- визнати нечинним Договір від 13 грудня
2013 року № 13/46, укладений між Держаною
виконавчою службою України та ПП
«Нива-В.Ш.» про передачу ПП «Нива-В.Ш.»
на реалізацію чотирьохкімнатну
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 171,50
кв.м., та чотирьохкімнатну квартири
АДРЕСА_2.

Розглядаючи позовні вимоги по суті, суд
виходить із дотримання позивачем
строку звернення до суду, визначеного
частиною 2 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Так, відповідно до названої правової
норми для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Як вбачається зі змісту
адміністративного позову, підставою
для його подання стало не отримання
позивачем відповідей за результатами
розгляду його звернень до МЮ України
від 27 березня 2014 року №001/03-14, яке
перенаправлено за належністю до ДВС
України, та від 14 червня 2014 року №001/06-14.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що про порушення своїх прав
рішеннями, діями та бездіяльністю
відповідачів, які є предметом
оскарження в суді, ОСОБА_1 дізнався у
квітні 2014 року, за результатами
отримання листа ДВС України від 22
квітня 2014 року, та у липні 2014 року, у
зв'язку з неотриманням відповіді на
лист від 14 червня 2014 року №001/06-14 у
встановлені законодавством України
строки.

Надаючи правову оцінку доводам
позивача, викладеним в
адміністративному позову, суд
приходить до наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Перевіряючи правомірність дій
відповідача 1 щодо проведення 12 грудня
2013 року конкурсу (тендеру) з визначення
спеціалізованих організацій для
реалізації арештованого державними
виконавцями майна ОСОБА_1 а саме, -
чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 171,50 кв.м., та
чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_2,
суд приходить до наступного.

Так, відповідно до преамбули Закону
України «Про виконавче провадження»
від 21.04.1999р. №606-ХІV з наступними змінами
і доповненнями у редакції на час
виникнення спірних правовідносин (далі
по тексту - Закон України від 21.04.1999р.
№606-ХІV) саме цей Закон визначає умови і
порядок виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку.

Статтею 1 названого Закону закріплено,
що виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до положень названої статті
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право, зокрема, накладати арешт на
майно боржника, опечатувати, вилучати,
передавати таке майно на зберігання та
реалізовувати його в установленому
законодавством порядку.

Частина 1 статті 27 Закону України від
21.04.1999р. № 606-XIV закріплює, що у разі
ненадання боржником у строки,
встановлені частиною 2 статті 25 цього
Закону для самостійного виконання
рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

До заходів примусового виконання
рішення законом віднесено:

1) звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб;

2) звернення стягнення на заробітну
плату (заробіток), доходи, пенсію,
стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача
стягувачу певних предметів, зазначених
у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Порядок звернення стягнення на кошти
та інше майно боржника, визначений у
статті 52 Закону України від 21.04.1999р. №
606-XIV.

Відповідно до названої правової норми
звернення стягнення на майно боржника
полягає в його арешті, вилученні та
примусовій реалізації.

Реалізація майна, на яке звернено
стягнення, врегульована приписами
статті 62 Закону України від 21.04.1999р. №
606-XIV.

Так, частиною 1 названої статті
передбачено, що реалізація
арештованого майна, крім майна,
вилученого з обігу згідно із законом,
та майна, зазначеного в частині восьмій
статті 57 цього Закону, здійснюється
шляхом його продажу на прилюдних
торгах, аукціонах або на комісійних
умовах.

На виконання Закону України від 21.04.1999р.
№ 606-XIV наказом Міністерства юстиції
України від 15.12.1999р. №74/5,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 15.12.1999р. за №865/4158,
затверджено Інструкцію про проведення
виконавчих дій.

Зазначена Інструкція діяла до
прийняття Міністерством юстиції
України 02.04.2012р. наказу №512/5,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 02.04.2012р. за № 489/20802, яким
затверджено Інструкцію з організації
примусового виконання рішень.

У той же час, у пункті 2 наказу МЮ
України №512/5 від 02.04.2012р. закріплено, що
Інструкція про проведення виконавчих
дій, затверджена наказом Міністерства
юстиції України від 15.12.1999р. №74/5,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 15.12.1999р. за №865/4158 (із змінами),
визнати такою, що втратила чинність,
крім пункту 5.11 глави 5, підпункту 5.12.5,
абзаців першого - дев'ятого,
одинадцятого - двадцять п'ятого
підпункту 5.12.6 пункту 5.12 глави 5 щодо
підготовки до проведення та проведення
щотижневих конкурсів з визначення
спеціалізованих організацій для
реалізації арештованого державними
виконавцями майна, які продовжують
діяти до набрання чинності порядком
реалізації арештованого державними
виконавцями майна.

З огляду на викладене, на спірні
правовідносини щодо підготовки до
проведення та проведення щотижневих
конкурсів з визначення
спеціалізованих організацій для
реалізації арештованого державними
виконавцями майна поширюється дія
Інструкції про проведення виконавчих
дій, затверджена наказом Міністерства
юстиції України від 15.12.1999р. №74/5,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 15.12.1999р. за №865/4158 зі змінами та
доповненнями (далі по тексту -
Інструкція №74/5).

У пункті 5.11 названої Інструкції
закріплено, що прилюдні торги з
реалізації нерухомого майна
організовують і проводять
спеціалізовані організації, що мають
право здійснювати операції з
нерухомістю і визначені на тендерній
(конкурсній) основі і з якими укладено
відповідний договір державною
виконавчою службою.

Спеціалізована організація проводить
прилюдні торги за заявкою державного
виконавця.

Перелік даних, які має містити заявка,
та перелік документів, які додаються до
неї, визначені у абзаці 3 та 13 пункту 5.11.

Прилюдні торги мають бути проведені
спеціалізованою організацією у
двомісячний строк з дня одержання
заявки державного виконавця на їх
проведення.

Акт про проведення прилюдних торгів
затверджується начальником
відповідного органу державної
виконавчої служби і є підставою для
видачі відповідним органом свідоцтва
про право власності.

Процедура проведення реалізації
арештованого майна врегульована
приписами пункту 5.12 Інструкції №74/5.

Так, реалізація арештованого майна, за
винятком майна, вилученого за законом з
обігу та зазначеного в пункті 5.1.2 цієї
Інструкції, здійснюється
спеціалізованими організаціями, які
залучаються на тендерній (конкурсній)
основі, на підставі договорів між
Державною виконавчою службою та
спеціалізованими організаціями шляхом
його продажу на прилюдних торгах,
аукціонах.

Продаж майна боржника, за винятком
нерухомого майна, здійснюють
спеціалізовані організації. Такими
спеціалізованими організаціями є
суб'єкти господарювання, визначені на
тендерній (конкурсній) основі, які
здійснюють реалізацію майна шляхом
проведення аукціонів.

Порядок реалізації арештованого майна
затверджено наказом Міністерства
юстиції України від 15 липня 1999 року
№42/5, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 19 липня 1999 року за
№480/3773, із змінами і доповненнями.

Пунктом 5.12.3 Інструкції №74/5 закріплено,
що продаж нерухомого майна
здійснюється шляхом проведення торгів
спеціалізованими організаціями, які
мають право здійснювати операції з
нерухомістю в порядку, передбаченому
законодавством України, і визначеними
на тендерній (конкурсній) основі.

Міністерство юстиції України із
спеціалізованими організаціями,
зазначеними в пунктах 5.12.2, 5.12.3, укладає
генеральні договори про реалізацію
арештованого майна, на яке звернено
стягнення державними виконавцями при
примусовому виконанні рішень (пункт
5.12.4 Інструкції №74/5).

Відповідно до пункту 5.12.5 Інструкції
№74/5 передача арештованого майна на
реалізацію спеціалізованим
організаціям здійснюється на
конкурсній основі після його вилучення
у боржника та проведення його оцінки.

Державний виконавець у строк не
пізніше п'яти робочих днів після
закінчення строку оскарження оцінки та
у разі відсутності повідомлення про
оскарження такої оцінки готує для
проведення реалізації майна документи,
передбачені абзацами 14 - 19 пункту 5.11
цієї Інструкції, а також документи,
перелік яких наведений у абзацах 7 - 16
пункту 5.12.5 Інструкції.

Підготовлений пакет документів
державний виконавець разом із заявкою,
визначеною пунктом 5.11 цієї Інструкції,
передає особисто або через спеціально
уповноважену особу відділу державної
виконавчої служби територіального
управління юстиції до відповідного
відділу державної виконавчої служби
регіонального управління юстиції для
здійснення заходів щодо передачі майна
на реалізацію та організації конкурсу.
Відповідальність за правильність та
повноту підготовлених документів
покладається на начальника відділу
державної виконавчої служби
територіального управління юстиції.

Згідно з пунктом 5.12.6 Інструкції №74/5
відділ державної виконавчої служби
регіонального управління юстиції
після отримання документів щодо
передачі майна на реалізацію у термін
до п'яти днів перевіряє ці документи на
відповідність вимогам чинного
законодавства та у разі виявлення
порушень надає доручення щодо їх
усунення у строк до п'яти робочих днів
та забезпечує контроль за виконанням
цього доручення. У разі встановлення
відповідності документів вимогам
чинного законодавства чи після
приведення їх у відповідність із
вимогами чинного законодавства відділ
державної виконавчої служби
регіонального управління юстиції у
строк до п'яти робочих днів повідомляє
спеціалізовані торговельні
організації, з якими укладено договори
відповідно до пункту 5.12.4 цієї
Інструкції, про наявність арештованого
майна, його місцезнаходження (місце
зберігання), оцінку, за якою воно
виставляється на продаж, при
необхідності (за попереднім
погодженням з державним виконавцем)
установлює дату огляду арештованого
майна, а також повідомляє дату
проведення конкурсу з передачі на
реалізацію цього майна.

Повідомлення передається конкурсною
комісією представнику організації під
час чергового конкурсу, про що робиться
запис у протоколі засідання конкурсної
комісії, або надсилається
рекомендованою кореспонденцією до
відповідних регіональних філій
спеціалізованих організацій.

Щотижня у визначені день та час
відділом державної виконавчої служби
регіонального управління юстиції
проводиться конкурс між
спеціалізованими організаціями, з
якими укладено договори відповідно до
пункту 5.12.4 цієї Інструкції, стосовно
передачі на реалізацію арештованого
державними виконавцями майна, про що
обов'язково, не пізніше ніж за один день
до проведення, інформуються вказані
спеціалізовані організації.

Для організації та проведення конкурсу
директор Департаменту державної
виконавчої служби, начальник відділу
державної виконавчої служби
регіонального управління юстиції
затверджують комісію з числа
працівників відповідного органу
державної виконавчої служби.
Секретарем комісії призначається один
з членів комісії.

Представники спеціалізованих
організацій перед початком засідання
надають конкурсній комісії копії
укладених договорів на реалізацію
майна, переданого цим організаціям під
час попередніх засідань комісії, строк
підписання яких сплив до дня
проведення цього засідання. Ненадання
такої копії є підставою для
недопущення організації до участі у
конкурсі. Неявка організації на
засідання конкурсної комісії не є
підставою для непроведення конкурсу.

Під час засідання конкурсної комісії
після оголошення інформації про
арештоване майно конкурсна комісія
перевіряє, чи всіма спеціалізованими
організаціями отримано повідомлення
про майно, що буде передано на
реалізацію. У разі, якщо одна з
організацій не отримала повідомлення,
її представнику вручається таке
повідомлення, а конкурс з передачі
цього майна на реалізацію переноситься
на наступне засідання конкурсної
комісії. У разі підтвердження
отримання повідомлень всіма
спеціалізованими організаціями
спеціалізовані організації, які
виявили бажання взяти участь у
конкурсі, безпосередньо голові
конкурсної комісії подають пропозиції
щодо реалізації арештованого майна в
опечатаному конверті.

У пропозиціях зазначаються: розмір
винагороди за надані послуги з
реалізації арештованого майна;
інформація щодо можливостей
спеціалізованої організації із
забезпечення належної реалізації
арештованого майна та виконання взятих
зобов'язань; у разі необхідності
наявність ліцензій на здійснення
певних видів господарської діяльності
чи дозволів відповідно до вимог
чинного законодавства.

Засідання комісії є відкритим. За
результатами розкриття конвертів з
конкурсними пропозиціями комісія
шляхом голосування визначає переможця,
який здійснюватиме реалізацію
арештованого майна.

При визначенні переможця комісією
оцінюються та беруться до уваги: розмір
винагороди за надані послуги з
реалізації майна; надання
спеціалізованою організацією
технічної допомоги державному
виконавцю під час опису та вилучення
майна у боржника, про що є відповідне
підтвердження в акті опису й арешту
майна; зберігання майна
спеціалізованою організацією;
наявність відповідної ліцензії на
здійснення певних видів господарської
діяльності чи дозволу. Якщо
спеціалізованими організаціями
запропоновано однакові умови або всі
спеціалізовані організації
відмовилися від прийняття на
реалізацію запропонованого
арештованого майна, воно за рішенням
конкурсної комісії передається на
реалізацію спеціалізованій
організації за алфавітом у порядку
черговості.

Рішення про визначення переможця
приймається простою більшістю голосів
у присутності не менш як двох третин
членів конкурсної комісії. У разі
рівного розподілу голосів вирішальним
є голос голови комісії.

Після закінчення засідання комісії
складається протокол про результати
проведення конкурсу, у якому
зазначаються:

- відомості про учасників конкурсу;

- результати голосування;

- обґрунтування визначення переможця.

Протокол про результати проведення
конкурсу підписується всіма членами
комісії, які брали участь у
голосуванні.

Результати проведеного конкурсу
оголошуються відразу після його
проведення. Виготовлення та підписання
протоколу відбувається у день
проведення конкурсу.

Представники спеціалізованих
організацій, які були присутні при
проведенні конкурсу, ознайомлюються з
протоколом під підпис.

Копія протоколу про результати
проведення конкурсу або витяг з нього,
у якому зазначена назва переможця, не
пізніше наступного дня доводиться до
відома органу державної виконавчої
служби, державним виконавцем якого
вилучено майно. Між спеціалізованою
торговельною організацією та органом
державної виконавчої служби
укладається договір про надання послуг
з реалізації арештованого майна.
Договір підписується начальником
органу державної виконавчої служби,
державним виконавцем якого вилучено
майно, та уповноваженим представником
спеціалізованої торговельної
організації, яка визначена переможцем
конкурсу з передачі цього майна на
реалізацію. Даний договір укладається
у строк не пізніше семи робочих днів з
моменту проведення конкурсу. При
передачі арештованого майна (за
винятком нерухомого та іншого майна,
яке не може бути передане з об'єктивних
причин) складається акт
приймання-передавання, який є
невід'ємною частиною договору про
надання послуг з реалізації
арештованого майна.

Як вбачається зі змісту наведених
положень Інструкції №74/5, продаж
арештованого майна можуть проводити
спеціалізовані організації, які мають
право здійснювати операції з
нерухомістю в порядку, передбаченому
законодавством України, визначені за
результатами проведення конкурсу
(тендеру), після проведення між такими
організаціями конкурсу стосовно
передачі на реалізацію арештованого
державними виконавцями майна.

У той же час, умови та порядок
проведення тендера (конкурсу) з
визначення спеціалізованих
організацій, які можуть здійснювати
реалізацію арештованого державними
виконавцями майна шляхом продажу на
прилюдних торгах, аукціонах та на
комісійних умовах визначені
Положенням про умови і порядок
проведення тендерів (конкурсів) з
визначення спеціалізованих
організацій для реалізації
арештованого державними виконавцями
майна, затвердженим наказом
Міністерства юстиції України від
11.11.2003р. №136/5, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 11.11.2003р.
за №1036/8357 з наступними змінами та
доповненнями (далі по тексту -
Положення №136/5).

Метою проведення тендерів (конкурсів) з
визначення спеціалізованих
організацій є забезпечення реалізації
арештованого державними виконавцями
майна при примусовому виконанні рішень
судів та інших органів (посадових осіб).

Пунктом 1.3 Положення №136/5 закріплено,
що тендер (конкурс) проводиться
комісією за наявності двох або більше
допущених до нього претендентів, заяви
від яких надійшли в установлений
термін після опублікування
повідомлення про проведення тендера
(конкурсу) з визначення
спеціалізованих організацій, які
можуть забезпечити реалізацію
арештованого державними виконавцями
майна.

У разі якщо в переліку спеціалізованих
організацій, з якими органи державної
виконавчої служби уклали договори про
реалізацію арештованого майна,
залишилась одна спеціалізована
організація, тендер (конкурс)
проводиться з метою доповнення
зазначеного переліку у порядку,
встановленому цим Положенням.

Пунктом 2.1 Положення №136/5 також
передбачено, що для організації і
проведення тендера (конкурсу)
Державною виконавчою службою України
утворюється тендерна (конкурсна)
комісія (далі - комісія) у складі голови
комісії - представника Державної
виконавчої служби України та 14 членів
комісії - одного представника
Міністерства юстиції України, семи
представників Державної виконавчої
служби України, представника
Міністерства фінансів України (за
згодою), представника Міністерства
економічного розвитку і торгівлі
України (за згодою), представника
Державної податкової служби України
(за згодою), представника Державної
митної служби України (за згодою),
представника Фонду державного майна
України (за згодою), представника
Антимонопольного комітету України (за
згодою).

Аналізуючи все вище викладене, суд
приходить до висновку, що для
проведення реалізації арештованого
майна, спочатку ДВС утворює комісію для
проведення тендеру (конкурсу) з
визначення спеціалізованих
організацій, які мають право
здійснювати операції з нерухомістю в
порядку, передбаченому законодавством
України. За результатами такого
конкурсу визначаються переможці, з
якими у подальшому укладаються
генеральні договори на підставі яких
за заявками спеціалізовані
організації допускаються до участі у
щотижневому конкурсі між
спеціалізованими організаціями
стосовно передачі на реалізацію
арештованого державними виконавцями
майна. Після проведення відповідного
щотижневого конкурсу із
спеціалізованою організацією -
переможцем відповідного конкурсу
укладається договір про надання послуг
по організації і проведенню прилюдних
торгів з реалізації арештованого
нерухомого майна.

Як вбачається з наявних у матеріалах
справи документів, у повній відповідно
до наведених положень
нормативно-правових актів, за
результатами проведення конкурсу
(тендеру) з визначення спеціалізованих
організацій для реалізації
арештованого державними виконавцями
майна між ДВС України та ПП «Нива - В.Ш.»
23 січня 2012 року було укладено
генеральний договір №4.

Аналогічні договори були укладені між
ДВС України та ПП «СП«Юстиція» й ТОВ
«Укрспецторг Групп».

Проте, у зв'язку з надходженням
службової записки заступника голови
ДВС України - голови робочої групи з
проведення перевірки роботи
спеціалізованих організацій ОСОБА_4
від 27 листопада 2013 року щодо
неналежного виконання ПП «СП«Юстиція»
умов Генерального договору №1 від 06
січня 2012 року, а ТОВ «Укрспецторг
Групп» - Генерального договору №3 від 06
січня 2012 року, та подання голови
тендерної (конкурсної) комісії ОСОБА_5
від 28 листопада 2013 року щодо розірвання
договорів та виключення
вищезазначених спеціалізованих
організацій з переліку
спеціалізованих організацій, з якими
органами державної виконавчої служби
можуть укладатись договори про
реалізацію арештованого майна,
наказами ДВС України від 28 листопада 2013
року №113/2 та №114/2, ПП «СП«Юстиція» та
ТОВ «Укрспецторг Групп» виключені з
переліку спеціалізованих організацій,
з якими органами державної виконавчої
служби можуть укладатись договори про
реалізацію арештованого майна, а
генеральні договори з ними розірвані в
односторонньому порядку.

Наведене стало підставою для видання
ДВС України відповідно до положень
абзацу другого пункту 1.3 Положення
№136/5, а саме у зв'язку з тим, що в
переліку спеціалізованих організацій,
з якими органи державної виконавчої
служби уклали договори про реалізацію
арештованого майна, залишилась одна
спеціалізована організація, 03 грудня
2013 року наказу №118/2, яким погоджено
новий склад комісії для організації та
проведення конкурсу з визначення
спеціалізованих організацій для
реалізації арештованого майнам, а
також 18 грудня 2013 року наказу №128/2 «Про
утворення тендерної (конкурсної)
комісії».

Таким чином тендер (конкурс) проведений
28 квітня 2014 року на підставі зазначених
вище наказів не є конкурсом, проведеним
ДВС України 12 грудня 2013 року, за
результатами якого було складено
протокол №29 засідання конкурсної
комісії Державної виконавчої служби
України з визначення спеціалізованих
організацій для реалізації
арештованого державними виконавцями
майна та укладено 13 грудня 2013 року з ПП
«Нива - В.Ш.» договір №13/46 про надання
послуг по організації і проведенню
прилюдних торгів з реалізації
арештованого нерухомого майна
(предмета іпотеки).

Отже, посилання позивача на допущення
відповідачем 1 порушень вимог
Положення №136/5 під час проведення
конкурсу 12 грудня 2013 року та складання
протоколу №29 засідання конкурсної
комісії Державної виконавчої служби
України з визначення спеціалізованих
організацій для реалізації
арештованого державними виконавцями
майна не уповноваженою тендерною
(конкурсною) комісією суд до уваги не
приймає, оскільки під час проведення
зазначеного конкурсу ДВС України
керувався нормами Інструкції №74/5 та у
відповідній частині Інструкцією з
організації примусового виконання
рішень, затвердженою наказом
Міністерства юстиції України від
02.04.2012р. №512/5, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 02.04.2012р.
за № 489/20802, з наступними змінами та
доповненнями (далі по тексту -
Інструкція №512/5).

При цьому, названими Інструкціями не
визначено такої підстави для не
проведення щотижневого конкурсу між
спеціалізованими організаціями
стосовно передачі на реалізацію
арештованого державними виконавцями
майна як участь у такому конкурсі
тільки одного учасника.

За таких обставин, у відповідача 1 не
було законним підстав для не
проведення 12 грудня 2013 року конкурсу
між спеціалізованими організаціями
стосовно передачі на реалізацію
арештованого державними виконавцями
майна, в якому приймала участь ПП «Нива
- В.Ш.», та за результатами проведення
такого конкурсу не було підстав не
підписувати 13 грудня 2013 року договір
№13/46 про надання послуг по організації
і проведенню прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна (предмета іпотеки), на підставі
якого ПП «Нива-В.Ш.» передано на
реалізацію чотирьохкімнатну квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 171,50 кв.м., та
чотирьохкімнатну квартири АДРЕСА_2.

Отже, підстави для задоволення позову в
частині визнання:

- протиправними дії Державної
виконавчої служби України щодо
призначення та проведення 12 грудня 2013
року конкурсу (тендеру) з визначення
спеціалізованих організацій для
реалізації арештованого державними
виконавцями майна ОСОБА_1 -
чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 171,50 кв.м., та
чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_2, за
участю однієї спеціалізованої
торгівельної організації ПП
«НИВА-В.Ш.»;

- конкурсу (тендеру) з визначення
спеціалізованих організацій для
реалізації арештованого державними
виконавцями майна ОСОБА_1 а саме, -
чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 171,50 кв.м., та
чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_2,
призначений Державною виконавчою
службою України на 12 грудня 2013 року, -
таким, що не відбувся;

- протиправним та скасування рішення
конкурсної комісії Державної
виконавчої служби України з визначення
спеціалізованих організацій для
реалізації арештованого державними
виконавцями майна в частині передачі
на реалізацію ПП «НИВА-В.Ш.»
арештованого державним виконавцем
майна ОСОБА_1, - чотирьохкімнатну
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 171,50
кв.м., та чотирьохкімнатну квартири
АДРЕСА_2, оформлене протоколом
засідання конкурсної комісії
Державної виконавчої служби України
від 12 грудня 2013 року № 29;

- нечинним Договору від 13 грудня 2013 року
№ 13/46, укладений між Держаною
виконавчою службою України та ПП
«Нива-В.Ш.» про передачу ПП «Нива-В.Ш.»
на реалізацію чотирьохкімнатну
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 171,50
кв.м., та чотирьохкімнатну квартири
АДРЕСА_2,

відсутні, а тому позов у відповідній
частині задоволенню не підлягає.

Щодо вимог позивача про:

- визнання протиправною бездіяльності
Міністерства юстиції України щодо
ухилення від надання ОСОБА_1 роз'яснень
норм чинного законодавства щодо
дотримання Державною виконавчою
службою України вимог пункту 4.5.2
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України 02 квітня
2012 року № 512/5, та вимог пункту 1.3
Положення про умови і порядок
проведення тендерів (конкурсів) з
визначення спеціалізованих
організацій для реалізації
арештованого державними виконавцями
майна, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України 11
листопада 2003 року № 136/5, викладених
ОСОБА_1 у заяві від 23 березні 2014 року №
001/03-14;

- визнання протиправними дій
Міністерства юстиції України щодо
направлення заяви ОСОБА_1 від 23 березня
2014 року № 001/03-14 про надання роз'яснень
норм чинного законодавства щодо
дотримання Державною виконавчою
службою України вимог пункту 4.5.2
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України 02 квітня
2012 року № 512/5, та вимог пункту 1.3
Положення про умови і порядок
проведення тендерів (конкурсів) з
визначення спеціалізованих
організацій для реалізації
арештованого державними виконавцями
майна, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України 11
листопада 2003 року № 136/5, на розгляд
Державної виконавчої служби України;

- зобов'язання Міністерства юстиції
України надати ОСОБА_1 роз'яснення норм
чинного законодавства щодо дотримання
Державною виконавчою службою України
вимог пункту 4.5.2 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України 02 квітня
2012 року № 512/5, та вимог пункту 1.3
Положення про умови і порядок
проведення тендерів (конкурсів) з
визначення спеціалізованих
організацій для реалізації
арештованого державними виконавцями
майна, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України 11
листопада 2003 року № 136/5, викладених
ОСОБА_1 у заяві від 23 березня 2014 року №
001/03-14,

суд приходить до наступного.

Зі змісту наведених позовних вимог, суд
приходить до висновку, що одним з
основних нормативно-правових актів, що
регулює спірні правовідносини є Закон
України «Про звернення громадян» від
02.10.1996р. № 393/96-ВР з наступними змінами
та доповненнями у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин (далі по тексту - Закон
України від 02.10.1996р. № 393/96-ВР).

Відповідно до частини 1 статті 1
названого Закону громадяни України
мають право звернутися до органів
державної влади, місцевого
самоврядування, об'єднань громадян,
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, засобів
масової інформації, посадових осіб
відповідно до їх функціональних
обов'язків із зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Згідно з частиною 3 та 4 статті 3
названого Закону заява (клопотання) -
звернення громадян із проханням про
сприяння реалізації закріплених
Конституцією та чинним законодавством
їх прав та інтересів або
повідомлення про порушення чинного
законодавства чи недоліки в діяльності
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, народних
депутатів України, депутатів місцевих
рад, посадових осіб, а також
висловлення думки щодо поліпшення їх
діяльності, а скарга - звернення з
вимогою про поновлення прав і захист
законних інтересів громадян, порушених
діями (бездіяльністю), рішеннями
державних органів, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, об'єднань громадян,
посадових осіб.

До рішень, дій (бездіяльності), які
можуть бути оскаржені, належать такі у
сфері управлінської діяльності,
внаслідок яких:

- порушено права і законні інтереси чи
свободи громадянина (групи громадян);

- створено перешкоди для здійснення
громадянином його прав і законних
інтересів чи свобод;

- незаконно покладено на громадянина
які-небудь обов'язки або його незаконно
притягнуто до відповідальності.

Відповідно до приписів статті 5 Закону
України від 02.10.1996р. № 393/96-ВР звернення
може бути усним (викладеним
громадянином і записаним посадовою
особою на особистому прийомі) чи
письмовим, надісланим поштою або
переданим громадянином до
відповідного органу, установи особисто
чи через уповноважену ним особу, якщо
ці повноваження оформлені відповідно
до чинного законодавства.

Забороняється відмова в прийнятті та
розгляді звернення з посиланням на
політичні погляди, партійну
належність, стать, вік, віросповідання,
національність громадянина, незнання
мови звернення.

У той же час, частина 3 статті 7 Закону
України від 02.10.1996р. № 393/96-ВР
передбачає, якщо питання, порушені в
одержаному органом державної влади,
місцевого самоврядування,
підприємствами, установами,
організаціями незалежно від форм
власності, об'єднаннями громадян або
посадовими особами зверненні, не
входять до їх повноважень, воно в
термін не більше п'яти днів
пересилається ними за належністю
відповідному органу чи посадовій
особі, про що повідомляється
громадянину, який подав звернення.

Згідно зі статтею 19 Закону України від
02.10.1996р. № 393/96-ВР органи державної влади
і місцевого самоврядування,
підприємства, установи, організації
незалежно від форм власності,
об'єднання громадян, засоби масової
інформації, їх керівники та інші
посадові особи в межах своїх
повноважень зобов'язані: об'єктивно,
всебічно і вчасно перевіряти заяви чи
скарги; у разі прийняття рішення про
обмеження доступу громадянина до
відповідної інформації при розгляді
заяви чи скарги скласти про це
мотивовану постанову; на прохання
громадянина запрошувати його на
засідання відповідного органу, що
розглядає його заяву чи скаргу;
відміняти або змінювати оскаржувані
рішення у випадках, передбачених
законодавством України, якщо вони не
відповідають закону або іншим
нормативним актам, невідкладно вживати
заходів до припинення неправомірних
дій, виявляти, усувати причини та умови,
які сприяли порушенням; забезпечувати
поновлення порушених прав, реальне
виконання прийнятих у зв'язку з заявою
чи скаргою рішень; письмово
повідомляти громадянина про
результати перевірки заяви чи скарги і
суть прийнятого рішення; вживати
заходів щодо відшкодування у
встановленому законом порядку
матеріальних збитків, якщо їх було
завдано громадянину в результаті
ущемлення його прав чи законних
інтересів, вирішувати питання про
відповідальність осіб, з вини яких було
допущено порушення, а також на прохання
громадянина не пізніш як у місячний
термін довести прийняте рішення до
відома органу місцевого
самоврядування, трудового колективу чи
об'єднання громадян за місцем
проживання громадянина; у разі
визнання заяви чи скарги
необґрунтованою роз'яснити порядок
оскарження прийнятого за нею рішення;
не допускати безпідставної передачі
розгляду заяв чи скарг іншим органам;
особисто організовувати та перевіряти
стан розгляду заяв чи скарг громадян,
вживати заходів до усунення причин, що
їх породжують, систематично
аналізувати та інформувати населення
про хід цієї роботи.

Статтею 20 Закону України від 02.10.1996р.
№ 393/96-ВР передбачено, що звернення
розглядаються і вирішуються у термін
не більше одного місяця від дня їх
надходження, а ті, які не потребують
додаткового вивчення, - невідкладно,
але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня
їх отримання.

Якщо в місячний термін вирішити
порушені у зверненні питання
неможливо, керівник відповідного
органу, підприємства, установи,
організації або його заступник
встановлюють необхідний термін для
його розгляду, про що повідомляється
особі, яка подала звернення. При цьому
загальний термін вирішення питань,
порушених у зверненні, не може
перевищувати сорока п'яти днів.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, у заяві позивача від
23 березня 2014 року № 001/03-14 порушено
питання про надання роз'яснень щодо
дотримання Державною виконавчою
службою України вимог пункту 4.5.2
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України 02 квітня
2012 року № 512/5, та вимог пункту 1.3
Положення про умови і порядок
проведення тендерів (конкурсів) з
визначення спеціалізованих
організацій для реалізації
арештованого державними виконавцями
майна, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України 11
листопада 2003 року № 136/5, під час
проведення тендеру (конкурсу) по
передачі на реалізацію
чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 171,50 кв.м., та
чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1.

Так, відповідно до підпункту 30 пункту 4
Положення про Міністерство юстиції
України, затвердженого Указом
Президента України від 06 квітня 2011 року
№395/2011, Міністерство юстиції України
організує розгляд звернень громадян з
питань, пов'язаних з його діяльністю,
діяльністю його територіальних
органів, підприємств, установ та
організацій, що належать до сфери його
управління, а також стосовно актів, які
ним видаються.

Відповідно до Положення про Державну
виконавчу службу України,
затвердженого Указом Президента
України від 06 квітня 2011 року №385, ДВС
України є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністерство юстиції України, входить
до системи органів виконавчої влади і
забезпечує реалізацію державної
політики у сфері організації
примусового виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб)
відповідно до законів.

Згідно з підпунктом 10 пункту 4
вказаного Положення ДВС України
організує розгляд звернень громадян та
юридичних осіб з питань, пов'язаних із
його діяльністю та діяльністю
структурних підрозділів
територіальних органів Міністерства
юстиції, що забезпечують реалізацію
повноважень ДВС України.

Аналіз наведених положень Указу
Президента України від 06 квітня 2011 року
№385, дає підстави для висновку про
правомірність направлення звернення
позивача від 23 березня 2014 року №001/03-14
щодо перевірки дотримання вимог пункту
4.5.2 Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5,
та вимог пункту 1.3 Положення про умови і
порядок проведення тендерів
(конкурсів) з визначення
спеціалізованих організацій для
реалізації арештованого державними
виконавцями майна, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України 11
листопада 2003 року № 136/5, під час
проведення тендеру (конкурсу) по
передачі на реалізацію майна позивача
для розгляду до ДВС України, оскільки
вчинення відповідних дій відноситься
до компетенції ДВС України.

Не згода позивача з результатами
відповідної перевірки не позбавляє
його права на звернення до суду з
відповідним позовом.

Будь-яких нормативно-правових
обґрунтувань щодо віднесення до
компетенції саме відповідача 2
порушених у зверненні позивача питань
ані в адміністративному позові, ані під
час розгляду справи представником
позивача суду не наведено.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволенні позову у відповідній
частині.

Так само не знаходить суд підстав для
задоволення вимог позивача про
зобов'язання Державної виконавчої
служби України провести перевірку
законності виконавчого провадження ВП
№ 26751225 та усунути виявленні під час
контролю порушення у відповідності до
вимог діючого законодавства України,
оскільки, як вбачається з копії
виконавчого провадження №26751225 за
результатами розгляду всіх заяв
позивача та його представника щодо
проведення перевірки законності
виконавчого провадження їм надано
відповіді, які, у разі не згоди з ними,
можуть бути оскаржені в судовому
порядку. У той же час, в даній справі
зазначені відповіді позивачем не
оскаржуються. Більш того, під час
розгляду справи представником
позивача не надано доказів оскарження
таких відповідей відповідача 1 до суду
взагалі.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого: 1) суд вирішує
справи відповідно до Конституції та
законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України; 2) суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Доказів, які б спростовували доводи
відповідачів, позивач суду не надав.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, враховуючи всі наведені
обставини, Окружний адміністративний
суд міста Києва вважає позовні вимоги
необґрунтованими, а позов таким, що не
підлягає задоволенню.

Враховуючи вищезазначене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185 - 187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя -
А.І. Кузьменко

Судді:
О.В. Дегтярьова

Ю.Т. Шрамко