Справа № 826/20747/13-а
Суддя: Шостак О.О.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
інстанції: Кузьменко В.А.
Суддя-доповідач: Шостак О.О.
У Х В А Л А

Іменем України

07 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді:
Шостака О.О.,

суддів:
Горяйнова А.М., Желтобрюх І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві, апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції в
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві на
постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
"17" лютого 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Укрморепродукт" до Державної
податкової інспекції в Оболонському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Державної податкової
інспекції в Оболонському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві у якому просив визнати
протиправним та скасувати податкові
повідомлення-рішення від 15.08.2013 року №
та № .

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
"17" лютого 2014 року позов було
задоволено.

Не погоджуючись із прийнятими судовими
рішеннями, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду від 17.02.2014 року та
прийняте нове рішення, яким відмовити в
задоволені позову. Свої вимоги
обґрунтовує тим, що судом першої
інстанції було порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.
Заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції в
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві -
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від "17" лютого 2014 року - без
змін, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.
Згідно ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Як було встановлено судом
першої інстанції, відповідно до
податкового повідомлення-рішення ДПІ у
Оболонському районі м. Києва від 15
серпня 2013 року № згідно з
підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54,
абзацом 3, 4 пункту 123.1 статті 123
Податкового кодексу України, за
порушення пункту 1.32 статті 1, підпункту
5.2.1 пункту 5.1 статті 5, абзацу 4 підпункту
5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" ТОВ "Укрморепродукт"
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток на 336 333,00 грн., в
тому числі за основним платежем - 224 222,00
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 112 111,00 грн.

Відповідно до податкового
повідомлення-рішення ДПІ у
Оболонському районі від 15 серпня 2013
року № згідно з підпунктом 54.3.2
пункту 54.3 статті 54, абзацом 3, 4 пункту
123.1 статті 123 Податкового кодексу
України, за порушення підпунктів 7.4.1,
7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України
"Про податок на додану вартість" ТОВ
"Укрморепродукт" збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 269 066,00 грн., в тому
числі за основним платежем - 179 377,00 грн.,
за штрафними (фінансовими) санкціями - 89
689,00 грн. Зазначені податкові
повідомлення-рішення прийняті на
підставі акта від 02 серпня 2013 року
№292/26-54-22-02/31466802 "Про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки Товариства з обмеженою
відповідальністю "Укрморепродукт" (код
за ) з питань достовірності
нарахування та своєчасності сплати сум
податку на прибуток та податку на
додану вартість при взаємовідносинах з
ТОВ "Сатурн КП", код за за
період з 01.10.2010 року по 31.12.2010 року".
У
висновку Акта перевірки встановлено
порушення позивачем пункту 1.32 статті 1,
підпункту 5.2.1 пункту 5.1 статті 5, абзацу 4
підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств", в результаті чого
занижено податок на прибуток на 224 222,00
грн., у тому числі за IV квартал 2010 року
на 224 222,00 грн.; підпунктів 7.4.1, 7.4.4 пункту
7.4 статті 7 Закону України "Про податок
на додану вартість", що призвело до
заниження податку на додану вартість
на суму 179 377,00 грн., у тому числі за
грудень 2010 року. Не
погоджуючись з вищевикладеними
обставинами, позивач звернувся до суду
з відповідним позовом.

Окружний адміністративний суд м. Києва
прийшов до висновку про необхідність
задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів погоджується з
даним висновком суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності. Згідно з
підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Наведені правові норми свідчать, що
визначальною умовою правомірності
формування валових витрат при
придбанні товарів, робіт чи послуг є
придбання з метою використання таких
товарів, робіт, послуг у власній
господарській діяльності
підприємства.
Відповідно до визначення частини
першої статті 3 Господарського кодексу
України під господарською діяльністю у
цьому Кодексі розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність. Пункт 1.32
статті 1 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
визначає господарську діяльність як
будь-яку діяльність особи, направлену
на отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, у разі коли безпосередня участь
такої особи в організації такої
діяльності є регулярною, постійною та
суттєвою.
Судом встановлено, що ТОВ
"Укрморепродукт" здійснює діяльність у
сфері оптової торгівлі іншими
продуктами харчування, у тому числі
рибою, ракоподібними та молюсками.
Як підтверджують матеріали справи,
придбаний у ТОВ "Сатурн КП" товар
використано у господарській
діяльності позивача.
На
підтвердження реальності
господарських операцій, мети та
фактичного використання придбаних
товарів у господарській діяльності в
матеріалах справи наявні наступні
документи: копії господарських
договорів, видаткових накладних,
податкових накладних, виписок банку
щодо подальшої реалізації придбаного
товару.

На підтвердження транспортування та
зберігання товару, в матеріалах справи
містяться накладні на переміщення
товарів, накладні на передачу готової
продукції, договір оренди нежилого
приміщення, договір на виготовлення та
поставку холодильного обладнання,
фотокопії приміщень та обладнання.

Вартість придбаного товару
віднесена позивачем до складу валових
витрат на підставі норм Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств".
Співставлення змісту первинних
документів та доказів підтвердження
фактичного використання товару вказує,
що ТОВ "Укрморепродукт" здійснювало
витрати на придбання у ТОВ "Сатурн КП"
товарів для провадження своєї
господарської діяльності; спірні
господарські операції є реальними,
відповідають дійсному економічному
змісту та підтверджуються необхідними
документами, що є свідченням
добросовісності позивача при
здійсненні вказаних операцій.

За таких підстав,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
позивач правомірно формував валові
витрати (витрати) за перевірений період
по взаємовідносинам з ТОВ "Сатурн КП", у
зв'язку з придбанням у нього товарів.
За правилами підпункту 5.3.9
пункту 5.3 статті 5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств" не
належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.
В частині невідповідності
первинних документів вимогам статті 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
суд звертає увагу на наступне.
За визначенням статті 1 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до
частини першої статті 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Частина друга
статті 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлює, що
первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.
Доказів на підтвердження того, що
ТОВ "Сатурн КП" не мало
адміністративно-господарських
можливостей на виконання
господарських зобов'язань по спірним
операціям, відсутність фактичних дій,
спрямованих на виконання взятих
зобов'язань, відповідачем до суду не
надано.

Стаття 203 Цивільного кодексу України
встановлює, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до статті 204
Цивільного кодексу України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.
Згідно частини першої статті
215 Цивільного кодексу України
визначено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої та другої
статті 234 Цивільного кодексу України
фіктивним є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювалися цим правочином.
Фіктивний правочин визнається судом
недійсним.

Наведені норми вказують, що питання
недійсності правочинів, не спрямованих
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ними, тобто
фіктивних правочинів, вирішується
виключно судом.
Разом з тим,
відповідного рішення суду про визнання
недійсними правочинів, укладених між
ТОВ "Укрморепродукт" та ТОВ "Сатурн КП",
матеріали справи не містять.
Крім того, в силу положень частини
третьої статті 228 Цивільного кодексу
України питання недійсності правочину
у разі недодержання вимоги щодо його
відповідності інтересам держави і
суспільства, його моральним засадам
вирішується виключно судом.
При вирішенні даного спору суд
притримується позиції, що у разі якщо
на час здійснення господарських
операцій, за якими податковий орган не
визнає обґрунтованим віднесення
позивачем до податкового кредиту сум
податку на додану вартість,
постачальники були включені до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, а також мали
свідоцтво про реєстрацію платника
податку на додану вартість, покупець не
може нести відповідальність ні за
несплату податків продавцями, ні за
можливу недостовірність відомостей
про них, наведених у зазначеному
реєстрі, за умови необізнаності щодо
неї. На момент
здійснення спірних господарських
операцій підприємство-контрагент - ТОВ
"Сатурн КП" - був зареєстрований як
юридична особа в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців.
Враховуючи
викладене, беручи до уваги наявність
підтверджуючих розрахункових та інших
документів, а також використання
позивачем придбаних товарів у власній
господарській діяльності, висновок
Акта перевірки про порушення позивачем
норм Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств" є помилковим, а
збільшення позивачу суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток та
застосування штрафних санкцій -
протиправним. Згідно з
пунктом 1.7 статті 1 Закону України "Про
податок на додану вартість" (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин), податковий кредит - це
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону України "Про податок на
додану вартість" податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.
Підставою для нарахування
податкового кредиту, відповідно до
підпункту 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" є податкова накладна, яка
видається платником податку, який
поставляє товари (послуги), на вимогу їх
отримувача. За приписом підпункту
7.5.1 пункту 7.5 статті Закону України "Про
податок на додану вартість" датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій:

або дата списання
коштів з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт,
послуг), дата виписки відповідного
рахунку (товарного чека) - в разі
розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних
чеків;
або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).
Закон України "Про
податок на додану вартість" передбачає
тільки один випадок не включення до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг) -
це не підтвердження таких сум
податковими накладними чи митними
деклараціями (підпункт 7.4.5 пункту 7.4
статті 7).
Згідно з підпунктом 7.2.1 пункту 7.2
статті 7 Закону України "Про податок на
додану вартість" платник податку
зобов'язаний надати покупцю податкову
накладну, що має містити зазначені
окремими рядками: а) порядковий номер
податкової накладної; б) дату
виписування податкової накладної; в)
назву юридичної особи або прізвище,
ім'я та по батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
д) місце розташування юридичної особи
або місце податкової адреси фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість; е) опис
(номенклатуру) товарів (робіт, послуг)
та їх кількість (обсяг, об'єм); є) повну
назву отримувача; ж) ціну продажу без
врахування податку; з) ставку податку
та відповідну суму податку у цифровому
значенні; и) загальну суму коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку.
Відповідно до вимог підпункту 7.2.4
пункту 7.2 статті 7 Закону України "Про
податок на додану вартість" право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку у порядку,
передбаченому статтею 9 цього Закону.

На
підставі доказів, які містяться в
матеріалах справи, судом встановлено,
що позивач в податкових деклараціях з
податку на додану вартість за
відповідні періоди в складі
податкового кредиту відобразив суми
податку на додану вартість на підставі
податкових накладних, виписаних ТОВ
"Сатурн КП", у зв'язку з придбанням
товарів.
Судом встановлено вище, що
придбання позивачем товарів у ТОВ
"Сатурн КП" безпосередньо пов'язано з
його господарською діяльністю, а
здійснені господарські операції є
реальними та підтверджуються
необхідними документами.
З огляду на
викладене, повно та всебічно
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновки суду першої інстанції,
викладені в постанові від 17 лютого 2013
року, та не можуть бути підставами для
її скасування.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам та
прийнято законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права.
В зв'язку з цим колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції в
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві -
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від "17" лютого 2014 року - без
змін.
Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196,
198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А:

В задоволені апеляційної скарги
Державної податкової інспекції в
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві -
відмовити.

Постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
"17" лютого 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до вимог ч. 2 ст. 212 КАС
України та може бути оскаржена в
двадцятиденний термін шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.О. Шостак

Судді А.М. Горяйнов

І.Л. Желтобрюх

.

Головуючий суддя
Шостак О.О.

Судді:
Мамчур Я.С

Желтобрюх І.Л.