Справа № К/9991/4313/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/4313/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

розглянувши в порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Державного казначейства
України, Державної судової
адміністрації України, господарського
суду Волинської області про стягнення
недоотриманої заробітної плати за
касаційною скаргою Державної судової
адміністрації України на постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 16 червня 2010
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від
2 листопада 2010 року,

в с т а н о в и л а:

В травні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим,
що працює суддею господарського суду
Волинської області. Кабінетом
Міністрів України від 30 червня 2005 року
прийнято постанови №513 «Про оплату
праці Голови та заступників Голови
Конституційного Суду України» та № 514
«Про оплату праці Голови та
заступників Голови Верховного Суду
України», якими зазначеним особам
підвищено посадові оклади з 1 червня 2005
року. 3 вересня 2005 року Кабінет
Міністрів України прийняв постанову
«Про оплату праці суддів» № 865, якою
підвищено суддям інших судів посадові
оклади пропорційно до окладів Голови
та заступників Голови Верховного Суду
України. Проте відповідно до пункт 5
цієї постанови вона набрала чинності з
1 січня 2006 року. Пункт 5 постанови
суперечить положенням частини 2 статті
44 Закону України «Про статус суддів», а
тому визнаний в судовому порядку
незаконним. Отже, в період з 1 червня 2005
року по 31 грудня 2005 року
позивачем недоотримано заробітну
плату в розмірі 51299 грн. Згідно пунктом 1
Указу Президента України «Про
додаткові заходи щодо соціального
захисту суддів» від 10 липня 1995 року
№584/95 судді звільнені від сплати
прибуткового податку. Проте у зв'язку з
набранням чинності з 1 січня 2004 року
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» із заробітної плати
позивача було утримано податок з
доходів фізичних осіб у розмірі 10077,48
грн. Відповідно до розпорядження
Кабінету Міністрів України «Про деякі
питання оплати праці суддів» від 20
січня 2004 року № 22-р дозволено головам
судів здійснювати компенсаційні
виплати суддям у зв'язку з втратою
частини заробітку, пов'язаною зі
сплатою податку з доходів фізичних
осіб у 2004 році. В наступних роках Уряд
України не врегулював питання виплати
суддям зазначених компенсаційних
виплат, внаслідок чого були порушені
засади незалежності та недоторканості
суддів, гарантовані Конституцією
України.

Просив стягнути з Державної судової
адміністрації України на користь
позивача недоплачену суму заробітної
плати в розмірі 61336,48 грн (за період з 1
червня 2005 року по листопад 2006 року);
зобов'язати Державне казначейство
України провести видатки з Державного
бюджету України, передбачені Державній
судовій адміністрації України за
державною програмою «Виконання рішень
судів на користь суддів».

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 16 червня
2010 року позов ОСОБА_1 задоволено
частково.

Зобов'язано Державну судову
адміністрацію України нарахувати та
виплатити ОСОБА_1 недоотриману
заробітну плату за період з 1 червня по
31 грудня 2005 року, виходячи з
посадового окладу, встановленого
додатком 5 до постанови Кабінету
Міністрів України «Про оплату праці та
щомісячне грошове утримання суддів»
від 3 вересня 2005 року № 865, за
рахунок коштів Державного бюджету
України за КПК 0501150 «Виконання рішень
судів на користь суддів».

В задоволенні позову до Державної
судової адміністрації України в
частині стягнення грошової
компенсації за втрату частини
заробітку від сплати податку з доходів
фізичних осіб в сумі 10077,48 грн
відмовлено.

В задоволенні позову до Державного
казначейства України, господарського
суду Волинської області відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 2 листопада
2010 року апеляційну скаргу Державної
судової адміністрації України було
залишено без задоволення, а постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 16 червня 2010
року - без змін.

Вказуючи на допущені, на думку
Державної судової адміністрації
України, судами порушення норм чинного
процесуального та матеріального
законодавства, що призвело до
постановлення неправильних судових
рішень, відповідач просить скасувати
рішення суду апеляційної інстанції,
змінити рішення суду першої інстанції
та ухвалити нове судове рішення.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи у
межах доводів касаційної скарги
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Під час розгляду справи по суті судами
першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_1 працював на
посаді судді господарського суду
Волинської області.

Частиною 2 статті 44 Закону України «Про
статус суддів» було встановлено, що
розміри посадових окладів суддів
встановлюються у відсотковому
відношенні до посадового окладу Голови
Верховного Суду України і не можуть
бути меншими від 50 відсотків його
окладу. Посадовий оклад судді не може
бути меншим від 80 відсотків посадового
окладу голови суду, в якому працює
суддя. Недотримання цього принципу є
порушенням конституційного права
суддів на отримання заробітної плати
не нижче від визначеної законом та
порушенням конституційних гарантій
щодо незалежності та недоторканності
суддів.

30 червня 2005 року Кабінет Міністрів
України в межах своїх повноважень
прийняв постанову № 513 «Про оплату
праці Голови та заступників Голови
Конституційного Суду України» та
постанову № 514 «Про оплату праці
Голови, першого заступника Голови та
заступника Голови Верховного Суду
України», якими з 1 червня 2005 року
підвищив оклади, зокрема, Голові
Конституційного Суду України та Голові
Верховного Суду України.

Водночас, Кабінет Міністрів України не
привів посадові оклади інших суддів у
відповідність з вимогами статті 44
Закону України «Про статус суддів» з
урахуванням підвищених посадових
окладів Голови Конституційного Суду
України та Голови Верховного Суду
України.

Лише 3 вересня 2005 року Кабінет
Міністрів України прийняв постанову №
865 «Про оплату праці суддів», якою
затверджено схеми посадових окладів
інших керівників та суддів
Конституційного Суду України,
керівників та суддів інших судів
загальної юрисдикції, якою привів
оклади суддів у відповідність з
встановленим частиною другою статті 44
Закону України «Про статус суддів»
співвідношенням до посадових окладів
Голови Верховного Суду України та
голови суду, в якому працює суддя.

Однак при цьому Кабінет Міністрів
України не усунув порушення вимог
частини 2 статті 44 Закону України «Про
статус суддів» і не привів оклади
суддів усіх судів України до
встановленого цією нормою
співвідношення, одночасно з окладами
Голови Верховного Суду України та
Голови Конституційного Суду України,
оскільки надав постанові «Про оплату
праці суддів» від 3 вересня 2005 року № 865
чинності не з 1 червня 2005 року, а
з 1 січня 2006 року (пункт 5 постанови).

Внаслідок цього з 1 червня 2005 року до 1
січня 2006 року оклади суддів усіх судів
України не відповідали вимогам статті
44 Закону України «Про статус суддів».

Постановою Вищого адміністративного
суду України від 16 травня 2007 року у
справі за позовом Особи до держави
Україна в особі Кабінету Міністрів
України, пункт 5 постанови Кабінету
Міністрів України «Про оплату праці
суддів» від 3 вересня 2005 року № 865
визнано незаконним. Цією ж постановою
суду допущено поворот виконання
постанови Кабінету Міністрів України
від 3 вересня 2005 року № 865. Визнано, що
вона підлягає застосуванню одночасно з
постановами Кабінету Міністрів
України від 30 червня 2005 року № 513 і № 514
з питань оплати праці керівників судів,
тобто з 1 червня 2005 року.

Поряд з цим, застосовуючи постанову
Кабінету Міністрів України «Про оплату
праці суддів» від 3 вересня 2005 року № 865
в частині приведення посадового
окладу позивача з 1 червня 2005 року по 31
грудня 2005 року у відповідності з
положеннями постанови Кабінету
Міністрів України «Про оплату праці
Голови, першого заступника Голови та
заступника Голови Верховного Суду
України» від 30 червня 2005 року №514, суд
першої інстанції помилково застосував
зазначені постанови частково, лише у
частині розміру посадового окладу,
надбавки за вислугу років та надбавки
за кваліфікаційний клас позивача, і не
врахував при визначенні розміру
заробітку позивача інші положення цих
постанов.

Так, постановою Кабінету Міністрів
України «Про внесення змін до
постанови Кабінету Міністрів України
від 3 вересня 2005 р. № 865» від 31 грудня 2005
року № 1310 пункт 5 постанови №865 був
викладений у такій редакції: «ця
постанова набирає чинності з дня
втрати чинності Указів Президента
України від 10 липня 1995 року № 584, від
19 вересня 1996 року № 856, від 5
березня 2002 року № 220, від 25 листопада 2002
року № 1061, статей 3 та 4 Указу
Президента України від 11 грудня 2002 року
№ 1150, абзацу першого статті 1 Указу
Президента України від 23 лютого 2002 року
№ 173 у частині встановлення надбавки
суддям військових місцевих та
військових апеляційних судів».

Зазначеними указами Президента
України встановлювались суддям
різного роду надбавки за високі
досягнення у праці або виконання
особливо важливої роботи тощо, виплата
матеріальної допомоги для вирішення
соціально-побутових питань. Зазначені
укази Президента України втратили
чинність з 1 січня 2006 року.

Таким чином, Кабінет Міністрів України
з 1 червня 2005 року Голові та заступникам
Голови Верховного Суду України, а з 1
січня 2006 року усім іншим суддям судів
загальної юрисдикції не просто
підвищив посадові оклади, а змінив
систему і порядок оплати праці суддів,
зазначивши, зокрема, у пункті 3
постанови №865, що у разі зменшення
розміру заробітної плати окремих
працівників у зв'язку з набранням
чинності цієї постанови відповідним
працівникам здійснюється виплата
різниці між діючим на момент прийняття
постанови та новим розміром заробітної
плати. Тобто нові посадові оклади
суддям можуть бути застосовані лише з
одночасною втратою чинності
зазначених указів Президента України в
частині оплати праці суддів.

При цьому, заробітна плата суддів з 1
червня 2005 року повинна обчислюватись
відповідно до положень
нормативно-правових актів про оплату
праці суддів, чинних з 1 січня 2006
року, а розміри заробітної плати суддів
з 1 червня 2005 року повинні відповідати
розмірам заробітної плати суддів,
встановлених з 1 січня 2006 року, тому
підстав для перерахунку заробітної
плати позивача немає.

Відповідно до положень частини 1 статті
220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Статтею 225 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
суд касаційної інстанції має право
змінити судове рішення, якщо у справі
немає необхідності досліджувати нові
докази або встановлювати обставини, а
судове рішення, яке змінюється, є
помилковим тільки в частині.

За правилами пункту 4 частини 1 статті 223
Кодексу адміністративного судочинства
України при зміні судового рішення
суду першої інстанції судове рішення
суду апеляційної інстанції підлягає
скасуванню.

Відповідно до статті 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 225, 229, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

п о с т а н о в
и л а:

Касаційну скаргу Державної судової
адміністрації України задовольнити.

Ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 2 листопада
2010 року скасувати.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 16 червня 2010
року змінити.

Скасувати зазначену постанову в
частині задоволення позовних вимог
ОСОБА_1 до Державної судової
адміністрації України про стягнення
недоотриманої заробітної плати за
період з 1 червня по 31 грудня 2005 року,
виходячи з посадового окладу,
встановленого додатком 5 до постанови
Кабінету Міністрів України «Про оплату
праці та щомісячне грошове утримання
суддів» від 3 вересня 2005 року №
865, за рахунок коштів Державного
бюджету України за КПК 0501150 «Виконання
рішень судів на користь суддів» та
ухвалити у цій частині нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1.

В решті постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 16
червня 2010 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.