Справа № 2а-3393/11/2070
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2014-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/60112/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
судді-доповідача:Усенко Є.А.,суддів:
Веденяпіна О.А., Юрченко В.П.,
розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Київському районі м.
Харкова

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 20.06.2011

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 25.08.2011

у справі № 2а-3393/11/2070 Харківського
окружного адміністративного суду

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції (ДПІ)
у Київському районі м. Харкова

про скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 20.06.2011,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 25.08.2011,
позов задоволено: скасовано податкове
повідомлення-рішення ДПІ у Київському
районі м. Харкова від 24.03.2011 № .

У касаційній скарзі ДПІ у Київському
районі м. Харкова просить скасувати
ухвалені у справі судові рішення та
прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову, посилаючись на
порушення судами норм матеріального
та процесуального права.

Позивач не скористався своїм правом
подати заперечення на касаційну
скаргу.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для донарахування
позивачу податкових зобов`язань із
податку з доходів фізичних осіб та
застосування штрафних (фінансових)
санкцій згідно з податковим
повідомленням-рішенням, з приводу
правомірності якого виник спір, стали
висновки контролюючого органу,
викладені в акті перевірки від 29.11.2011 №
6974/17-218/НОМЕР_2, про порушення СПД норм
пункту 1.8 статті 1, пункту 7.1 статті 7
підпунктів 8.1.1, 8.1.2 пункту 8.1 статті 8
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб», а саме: позивач, при
придбанні у приватних підприємців
товарів, які використовував для
виконання ремонтних робіт, на загальну
суму 313618,69 грн., не утримав та не
перерахував до бюджету податок з
доходів фізичних осіб у сумі 47042,80 грн.

На підставі акту перевірки та за
результатами процедури
адміністративного оскарження
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення № від
24.03.2011, яким позивачу визначено грошове
зобов'язання із податку з доходів
фізичних осіб на загальну суму 140228,40
грн., у т.ч. основний платіж - 46742,80 грн. та
93485,60 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

У судовому процесі встановлено, що
позивач протягом 2008 року господарську
діяльність здійснював на спрощеній
системі оподаткування та сплачував
єдиний податок.

Згідно із книгою обліку доходів і
витрат, зареєстрованої в ДПІ у
Київському районі м. Харкова,
позивач протягом 2008 року мав витрати в
сумі 313858,69 грн. на придбання
будівельних матеріалів у приватних
підприємців ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які на
цей час сплачували єдиний податок, що
підтверджується квитанціями про
сплату єдиного податку (а.с 72-76).

Відповідно до статті 2 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва»
фізична особа - платник єдиного податку
сплачує єдиний податок у фіксованому
розмірі, який встановлюється місцевими
радами по місцю державної реєстрації
цього платника залежно від виду
діяльності в межах від 20 до 200 грн. на
місяць і розмір єдиного податку не
залежить від результатів
підприємницької діяльності, тобто від
розміру чистого доходу за умови, що
об'єм виручки від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) не перевищує 500
тис. грн. за календарний рік.

За визначенням пункту 1.15 ст. 1 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» податковий агент - це
юридична особа (її філія, відділення,
інший відокремлений підрозділ) або
фізична особа чи представництво
нерезидента - юридичної особи, які
незалежно від їх
організаційно-правового статусу та
способу оподаткування іншими
податками зобов'язані нараховувати,
утримувати та сплачувати цей податок
до бюджету від імені та за рахунок
платника податку, вести податковий
облік та подавати податкову звітність
податковим органам відповідно до
закону, а також нести відповідальність
за порушення норм цього Закону.

Податковим агентом, зокрема, є фізична
особа, що є суб'єктом підприємницької
діяльності чи здійснює незалежну
професійну діяльність, яка
використовує найману працю інших
фізичних осіб, щодо виплати заробітної
плати (інших виплат та винагород) таким
іншим фізичним особам.

Відповідно до підпункту 8.1.1 пункту 8.1
ст. 8 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» податковий
агент, який нараховує (виплачує)
оподатковуваний дохід на користь
платника податку, утримує податок від
суми такого доходу за його рахунок,
використовуючи ставку податку,
визначену у відповідних пунктах статті
7 цього Закону.

Відповідно до пункту 9.12.1 п.9.12 ст. 9 цього
Закону оподаткування доходів,
отриманих фізичною особою від продажу
нею товарів у межах її підприємницької
діяльності без створення юридичної
особи, а також фізичною особою, яка
сплачує ринковий збір, здійснюється за
правилами встановленими спеціальним
законодавством з цих питань, з
урахуванням норм цього пункту.

Підпунктом 9.12.3 цього ж пункту
передбачено, що фізична особа - суб'єкт
підприємницької діяльності або
фізична особа, яка сплачує ринковий
збір, вважається податковим агентом
найманої нею особи або фізичної особи,
що перебуває з нею у цивільно-правових
відносинах, стосовно будь-яких
оподатковуваних доходів, нарахованих
на користь такої особи, включаючи
будь-які доходи, які кінцево
оподатковуються при їх виплаті.

Підпунктом 20.3.2 пункту 20.3 ст. 20 цього
Закону визначено, що у разі коли
податковий агент до або під час виплати
доходу на користь платника податку не
здійснює нарахування, утримання або
сплату (перерахування) цього податку,
відповідальність за погашення суми
податкового зобов'язання або
податкового боргу, що виникає
внаслідок таких дій, покладається на
такого податкового агента. При цьому
платник податку отримувач таких
доходів звільняється від обов'язків
погашення такої суми податкового
зобов'язання або податкового боргу.

Отже, суди першої та апеляційної
інстанцій дійшли юридично правильно
висновку, що суб'єкти підприємницької
діяльності, які обрали спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності та сплачують єдиний податок,
не є платниками податку з доходів
фізичних осіб, так само як і не є
податковими агентами інших суб'єктів
підприємницької діяльності, яким вони
перераховують грошові кошти за
результатами господарських операцій.
Фізичні особи-підприємці є податковими
агентами щодо утримання та сплати
податку з доходів фізичних осіб лише
при виплаті доходу фізичній особі, яка
перебуває з ними у трудових або
цивільно-правових відносинах.

Жодних доказів на підтвердження факту
щодо застосування позивачем найманої
праці, а також укладання
цивільно-правових договорів,
відповідачем під час судового процесу
не надано.

З огляду на викладене, висновок судів
першої та апеляційної інстанцій, що
оспорюванне позивачем податкове
повідомлення-рішення як таке, що
прийняте із порушенням законодавства,
чинного на час виникнення
правовідносин, з приводу прав і
обов'язків в якому виник спір, підлягає
скасуванню, відповідає встановленим у
справі обставинам та правильному
застосуванню норм матеріального права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують правильність цього
висновку.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Київському районі м.
Харкова залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 20.06.2011 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 25.08.2011 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Є.А. Усенко Судді:
О.А. Веденяпін В.П. Юрченко