Справа № 2а/2370/479/12
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/8174/13

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук
Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційні скарги Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Торговий дім «Цибко»

на постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 26.03.2012 та
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 29.01.2013

та Смілянської об'єднаної державної
податкової інспекції Черкаської
області Державної податкової служби

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 29.01.2013

у справі № 2а/2370/479/2012

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Цибко»

до Смілянської об'єднаної державної
податкової інспекції Черкаської
області Державної податкової служби

про скасування податкових повідомлень
- рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 26.03.2012 у
задоволенні позову ТОВ «ТД «Цибко» про
скасування податкового
повідомлення-рішення форми «Р» від
07.11.2011 № та податкового
повідомлення-рішення форми «Р» від
07.11.2011 № відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 29.01.2013
постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 26.03.2012
частково скасовано, з прийняттям в
частині нової постанови про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
форми «Р» Смілянської ОДПІ у
Черкаській області від 07.11.2011 № в
частині збільшення ТОВ «ТД «Цибко»
податкового зобов?язання з податку на
додану вартість на 18656,67 грн. за
основним платежем та 4664,17 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями. В
іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У справі відкрито касаційне
провадження за касаційною скаргою
позивача, у якій ставиться питання про
скасування рішення суду першої та
апеляційної інстанції та прийняття
нового рішення про задоволення позову,
з підстав порушення норм матеріального
та процесуального права.

А також за касаційною скаргою
відповідача, у якій ставиться питання
про скасування рішення суду
апеляційної інстанції в частині
задоволених позовних вимог та
залишення в силі рішення суду першої
інстанції, з підстав порушення норм
матеріального права.

Сторони представників у судове
засідання касаційної інстанції не
направили, про час ті місце розгляду
справи повідомлені. Відповідно до ст.41
Кодексу адміністративного судочинства
України фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

Перевіривши повноту встановлення
обставин справи та правильність їх
юридичної оцінки в судових рішеннях, в
межах доводів касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційні скарги задоволенню не
підлягають, виходячи з такого.

Відповідачем проведено документальну
позапланову виїзну перевірку позивача
з питань правильності визначення
повноти нарахування та своєчасності
сплати податку на додану вартість та
податку на прибуток по
взаємовідносинах з Приватними
підприємствами «Алерт», «Асіст»,
«Інтермаксервіс» за період з 01.06.2008 по
11.10.2011, за результатами якої складено
акт від 24.10.2011 № 2938/23/33515070.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем вимог пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» від 28.12.1994 року №334/94-ВР,
пп.7.4.1, 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість» від 03.04.1997
року №168/97-ВР, а саме, заниження податку
на прибуток на загальну суму 99265 грн., в
тому числі за 2008 рік - 37151 грн., за 2009 рік -
62114 грн. та заниження податку на додану
вартість на загальну суму 79412 грн., в
тому числі за червень 2008 року - 14317 грн.,
за липень 2008 року - 4340 грн., за листопад
2008 року - 2530 грн., за грудень 2008 року - 8534
грн., за лютий 2009 року - 514 грн., за
березень 2009 року - 3038 грн., за квітень 2009
року - 12645 грн., за травень 2009 року - 2650
грн., за червень 2009 року - 10083 грн., за
липень 2009 року - 4467 грн., за жовтень 2009
року - 3620 грн., за листопад 2009 року - 9356
грн., за грудень 2009 року - 2855 грн., за
січень 2010 року - 463 грн.

Як зазначено в акті перевірки,
діяльність позивача не була спрямована
на реальне настання правових наслідків
за укладеними угодами з Приватними
підприємствами «Асіст», «Алерт»,
«Інтермаксервіс», а була направлена на
здійснення операцій, пов'язаних з
отриманням податкової вигоди з
контрагентами, які не виконували свої
податкові зобов'язання.

На підставі акта перевірки прийнято
податкові повідомлення-рішення форми
«Р» від 07.11.2011: № , якими збільшено
суму грошового зобов'язання: з податку
на прибуток на 99265 грн. за основним
платежем та 24816,25 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами),
№, яким збільшено суму грошового
зобов?язання з податку на додану
вартість на 60755 грн. за основним
платежем та на 15188,75 за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами).

Суд касаційної інстанції не вбачає
порушень судом апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального
права, на які посилаються позивач та
відповідач у касаційних скаргах, та
вважає, що судами повно встановлені
обставини у справі, яким надана
правильна правова оцінка на підставі
законодавства, яке врегульовує спірні
відносини.

Судова колегія знаходить правильним
висновок суду апеляційної інстанції
про відсутність у позивача права на
формування валових витрат та
податкового кредиту за наслідками
господарських операцій з Приватними
підприємствами «Асіст», «Алерт»,
«Інтермаксервіс» з огляду на не
підтвердження їх реального характеру.

Для цілей оподаткування платники
податків зобов'язані вести облік
доходів, витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
обліку, фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України від
16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» визначено, що первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від
16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» господарською операцією є дія
або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Відповідно до приписів підпункту 7.4.1
пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Якщо платник податку придбаває
(виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то, відповідно до пп.7.4.4 п.7.4
ст.7 цього Закону, сума податку,
сплаченого у зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту.

Згідно з пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Тобто необхідною умовою для формування
валових витрат та віднесення сплачених
у ціні товарів (послуг) сум податку на
додану вартість до складу податкового
кредиту є факт придбання товарів та
послуг із метою їх використання в
господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток та податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі,
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на додану
вартість навіть за наявності формально
складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що позивачем надано до
перевірки первинні документи
бухгалтерського обліку, які є
формально складеними та не
підтверджують фактичне здійснення
господарських операцій між позивачем
та Приватними підприємствами «Асіст»,
«Алерт», «Інтермаксервіс».

Згідно вироку Октябрського районного
суду м. Полтави від 28.07.2010 у
кримінальній справі №1-564/10, з метою
прикриття злочинної діяльності ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 придбавали суб'єкти
підприємницької діяльності та
оформлювали безтоварні операції,
ОСОБА_2 періодично підробляв підписи
від імені директорів фіктивних
підприємств в податковій звітності, а
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за вказівкою ОСОБА_2
періодично вносили завідомо
недостовірні відомості до податкових
декларацій, тоді, як ОСОБА_4 була
заступником директорів Приватних
підприємств «Інтермаксервіс» та
«Алерт», крім того, ОСОБА_2, ОСОБА_4,
ОСОБА_3, діючи в складі організованої
злочинної групи, в період з 2006 року по
2010 рік внесли до офіційних документів -
податкової звітності, а саме, в
податкові декларації з податку на
прибуток та податку на додану вартість
в тому числі і Приватних підприємств
«Асіст», «Алерт», «Інтермаксервіс»,
директорами яких в періоді, що
перевірявся, відповідачем були ОСОБА_5,
ОСОБА_4 та ОСОБА_6, завідомо
недостовірні відомості щодо наявності
у підприємств податкового кредиту з
ПДВ, а також завідомо недостовірні
відомості визначення розміру
податкового кредиту зазначених
контрагентів Позивача, підробляли
підписи від імені ОСОБА_5 (директора ПП
«Асіст») в документах податкового
обліку та податкових деклараціях.
Зазначеним вироком ОСОБА_2, ОСОБА_4,
ОСОБА_3 визнано винними у вчинені
злочинів, передбачених частиною
третьою ст. 28, частиною другою ст.200,
частинами другою та третьою ст. 358
Кримінального кодексу України та
призначено відповідні покарання.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції дійшов вірного висновку, що
первинні бухгалтерські документи, а
саме, видаткові та податкові накладні,
які стали підставою для формування
позивачем валових витрат та
податкового кредиту за
вищезазначеними господарськими
операціями, не є належно оформленими -
підписаними повноважними особами та
такими, які посвідчують факт придбання
товарів, робіт, чи послуг, що збігається
з позицією Верховного Суду України,
викладеною у постанові від 05.03.2012 у
справі №21-421а11 за позовом ТОВ «Нафта»
до Шосткинської СДПІ Сумської області
про визнання висновків перевірки
неправомірними, визнання чинним
договору, скасування податкових
повідомлень-рішень.

Відповідно до пп.15.1.1 п.15.1 ст.15 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» за винятком випадків,
визначених підпунктом 15.1.2 цього
пункту, податковий орган має право
самостійно визначити суму податкових
зобов'язань платника податків у
випадках, визначених цим Законом, не
пізніше закінчення 1095 дня, наступного
за останнім днем граничного строку
подання податкової декларації, а у
разі, коли така податкова декларація
була надана пізніше, - за днем її
фактичного подання. Якщо протягом
зазначеного строку податковий орган не
визначає суму податкових зобов'язань,
платник податків вважається вільним
від такого податкового зобов'язання, а
спір стосовно такої декларації не
підлягає розгляду в адміністративному
або судовому порядку.

Таким чином донарахування позивачем
суми грошового зобов'язання за
господарськими операціями, на
підтвердження яких надано податкові
накладні від 09.06.2008 та від 27.06.2008
правильно визнано судом апеляційної
інстанції протиправним як таке, що
прийнято поза межами строків,
встановлених пп.15.1.1 п.15.1 ст.15 Закону.

Доводи касаційних скарг позивача та
відповідача правильності висновків
суду апеляційної інстанції не
спростовують та не можуть бути
підставою для його скасування з
наведених в них мотивів.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дім «Цибко» та Смілянської об'єднаної
державної податкової інспекції
Черкаської області Державної
податкової служби залишити без
задоволення, а постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 29.01.2013- без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки встановлені ст.ст.236-238 КАС
України.

Головуючий
Л.В.Ланченко

Судді
Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун