Справа № 826/15327/13-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/8486/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Мороза В.Ф., Сороки М.О.,

при секретарі судового засіданні:
Марчук Л.А.,

за участю представника позивача:
Чередніченка Є.М.,

представника відповідача: Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів -
Ціленка В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в касаційній інстанції
адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Софіт-Люкс" до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів, Головного управління
Державної казначейської служби у місті
Києві про скасування рішення про
коригування митної вартості товарів та
стягнення надмірно сплачених податків,
провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 14 листопада 2013
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 30 січня 2014
року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Софіт-Люкс" (далі - ТОВ "Софіт-Люкс")
звернулося до суду з адміністративним
позовом до Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів, Головного
управління Державної казначейської
служби у місті Києві про скасування
рішення Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів про коригування
митної вартості товару № 100250000/2013/600473/2
від 31 липня 2013 року та стягнення з
Державного бюджету України на користь
позивача надмірно сплачених коштів у
розмірі 94874,20 грн., з яких: державного
мита - 18245,04 грн. та ПДВ - 76629,16 гривень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазначає, що 31 липня 2013 року ТОВ
"Софіт-Люкс" було подано до митного
оформлення електронну митну
декларацію № 100250000/2013/065401 та
товаросупровідні документи на товар,
який заявлений в режимі "ІМ-40".

Посадовою особою Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
прийнято рішення про коригування
митної вартості товарів №
100250000/2013/600473/2, відповідно до якого
зазначений у митній декларації №
100250000/2013/065401 товар, а саме освітлювальні
прилади, який задекларований позивачем
за основним методом визначення митної
вартості товарів, органом доходів і
зборів застосовано резервний метод.

Позивач вважає, що рішення органу
доходів і зборів прийнято із
порушенням послідовності застосування
методів визначення митної вартості
товарів.

У зв'язку з цим, ТОВ "Софіт-Люкс"
звернулося в суд з вимогою про
скасування рішення Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
про коригування митної вартості товару
№ 100250000/2013/600473/2 від 31 липня 2013 року та
стягнення з Державного бюджету України
на користь позивача надмірно сплачених
коштів у розмірі 94874,20 гривень.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
14 листопада 2013 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 30 січня 2014
року, адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Софіт-Люкс"
задоволено.

Скасовано рішення про коригування
митної вартості № 100250000/2013/600473/2 від 31
липня 2013 року Київської регіональної
митниці Міністерства доходів і зборів
України.

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь ТОВ "Софіт-Люкс" надмірно
сплачених коштів у розмірі 94874,20 грн., з
яких: державного мита - 18245,04 грн. та ПДВ -
76629,16 гривень.

У своїй касаційній скарзі Київська
міжрегіональна митниця Міндоходів,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати їх рішення та
прийняти нове, яким у задоволенні
адміністративного позову відмовити.

В свою чергу, представник ТОВ
"Софіт-Люкс" у своїх запереченнях
вказує на необґрунтованість
касаційної скарги і просить залишити
її без задоволення, а судові рішення
без змін.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що між компанією "ZHJIANG FIRST
GROUP CO., LTD" та ТОВ "Софіт-Люкс" укладено
контракт № SMA16 від 02 квітня 2012 року,
відповідно до якого позивач придбав
товар за кількістю, асортиментом і
вартістю, погодженими сторонами в
інвойсі щодо кожної поставки.

Згідно із інвойсом № 2012FO37А156 від 12
червня 2013 року у відповідності до
контракту на адресу позивача надійшов
вантаж:

- товар № 1 - світильники побутові,
які підвішуються або закріплюються на
стелі чи на стіні, внутрішні з
комбінованих матеріалів призначені
для використання з лампами
розжарювання, не для використання у
вибухонебезпечному середовищі та не
містять телерадіоприймачів… Країна
виробництва CN. Торговельна марка MAGNUM.
Виробник "NINGBO JIANGBEI ELEX IMP & EXP.CO., LTD" (код
товару згідно із УКТ ЗЕД );

- товар № 2 - світильники побутові
електричні, які підвішуються або
закріплюються на стелі, внутрішні з
комбінованих матеріалів, призначені
для використання з газорозрядними
лампами, не для вибухонебезпечних
середовищ, без телерадіопередавача
та/або телерадіоприймача… Країна
виробництва CN. Торговельна марка DELUX.
Виробник "NINGBO JIANGBEI ELEX IMP & EXP.CO., LTD" (код
товару згідно із УКТ ЗЕД - ).

Для здійснення митного оформлення
товару ТОВ "Софіт-Люкс" подано вантажну
митну декларацію № 100250000/2013/065401, в якій
митна вартість товару визначена за
методом № 1 - за ціною угоди.

Разом із вищезазначеною декларацією
позивачем надано документи для
підтвердження правильності
задекларованих показників.

Не погоджуючись із визначенням митної
вартості товару, Київська
міжрегіональна митниця Міндоходів
запропонувала позивачу додатково
надати документи, а саме: додаток № 1 до
контракту, копію митної декларації
країни відправлення та висновок про
якісні та вартісні характеристики
товарів, підготовлений
спеціалізованою експертною
організацією.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що згідно із листом
№ 01-3107-к312 усі вищеперераховані
документи були надані органу доходів і
зборів 31 липня 2013 року. Проте, Київська
міжрегіональна митниця Міндоходів
прийняла рішення про коригування
митної вартості товарів №
100250000/2013/600473/2, відповідно до якого митна
вартість визначена із застосуванням
резервного методу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, виходив з того, що
подані позивачем документи для митного
оформлення освітлювальних приладів
містили всі відомості, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів.

Зазначена позиція була підтримана і
Київським апеляційним
адміністративним судом, який
переглянув постанову суду першої
інстанції та залишив її без змін.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
зазначені висновки судів вважає
такими, що зроблені на підставі
неправильно застосованих норм
матеріального права.

Згідно із частиною 8 статті 257 Митного
кодексу України митне оформлення
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення здійснюється
митними органами на підставі митної
декларації, до якої декларантом
залежно від митних формальностей,
установлених цим Кодексом для митних
режимів, та заявленої мети переміщення
вносяться відомості про митну вартість
товарів та метод її визначення.

Відповідно до частини 2 статті 264
Митного кодексу України митна
декларація та інші документи подаються
до органу доходів і зборів в
електронному вигляді з дотриманням
вимог цього Кодексу або на паперових
носіях. Митна декларація на паперовому
носії супроводжується її електронною
копією. Разом з митною декларацією
органу доходів і зборів подаються
рахунок або інший документ, що визначає
вартість товару, та, у випадках,
встановлених цим Кодексом, - декларація
митної вартості. Відомості про
документи, визначені частиною третьою
статті 335 цього Кодексу, зазначаються
декларантом або уповноваженою ним
особою у встановленому порядку в
митній декларації. На вимогу органу
доходів і зборів декларант або
уповноважена ним особа зобов'язані
надати органу доходів і зборів
оригінали таких документів або
засвідчені в установленому порядку їх
копії, якщо законодавством не
передбачено подання оригіналів.

Частиною 2 статті 53 Митного кодексу
України визначено, що документами, які
підтверджують митну вартість товарів
є: декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу
України встановлено, що у разі якщо
документи, зазначені у частині другій
цієї статті, містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу органу доходів і зборів
зобов'язані протягом 10 календарних
днів надати (за наявності) додаткові
документи.

Так, контроль правильності визначення
митної вартості товарів включає в себе
контроль правильності обрання
декларантом методу визначення митної
вартості товарів.

За нормами статті 57 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які імпортуються в Україну,
здійснюється за такими методами: 1)
основний - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції); 2) другорядні: а) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; б) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; в) на
основі віднімання вартості; г) на
основі додавання вартості (обчислена
вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 54
Митного кодексу України контроль
правильності визначення митної
вартості товарів за основним методом -
за ціною договору (контракту) щодо
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється органом
доходів і зборів шляхом перевірки
розрахунку, здійсненого декларантом,
за відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави
вважати, що митний орган має виключну
компетенцію в питаннях перевірки та
контролю правильності обчислення
декларантом митної вартості. При цьому,
такий контроль може здійснюватися в
тому числі шляхом порівняння рівня
заявленої митної вартості товарів з
рівнем митної вартості ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів, митне
оформлення яких вже здійснено, тобто з
використанням бази даних Єдиної
автоматизованої системи Державної
митної служби України, яка містить
відповідну інформацію.

Однак, розбіжність між рівнем
заявленої декларантом митної вартості
товару та рівнем митної вартості
ідентичних або подібних товарів, митне
оформлення яких вже здійснено не є
достатньою для висновку про
недостовірність даних щодо митної
вартості товарів, заявленої
декларантом.

Згідно із пунктом 2 частини 6 статті 54
Митного кодексу України орган доходів
і зборів може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів,
неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Відповідно до частини 1 статті 55
Митного кодексу України рішення про
коригування заявленої митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України з поміщенням у
митний режим імпорту, приймається
органом доходів і зборів у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо органом доходів і
зборів у випадках, передбачених
частиною шостою статті 54 цього
Кодексу, виявлено, що заявлено неповні
та/або недостовірні відомості про
митну вартість товарів, у тому числі
невірно визначено митну вартість
товарів.

Аналізуючи вищезазначені положення,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
прийшла до висновку про відсутність
підстав для витребування у позивача
додаткових документів на
підтвердження митної вартості товару,
оскільки декларантом були надані всі
документи, передбачені статтею 53
Митного кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що
вартість задекларованого товару
підтверджується інвойсом № 2012F037А156 від
12 червня 2013 року, прайс-листом ZHEJIANG
FIRSD GROUP CO., LTD від 10 червня 2013 року,
калькуляціями виробника товару та
декларацією країни відправлення.

Крім того, експертним висновком
Житомирської торгово-промислової
палати № В-3913 від 23 липня 2013 року
підтверджено, що ринкова вартість
продукції відповідає її контрактній
ціні.

Транспортні ж витрати позивача
підтверджені наступними документами:
договором про
транспортно-експедиторське
обслуговування № 08/01/2013 від 08 січня 2013
року з додатками, інвойсом на
транспортно-експедиційні послуги HD
Logistic Management Ltd. № HK0713 від 19 червня 2013 року
та довідкою HD Logistic Management Ltd. від 23 липня
2013 року.

Доводи відповідача щодо
незабезпечення ТОВ "Софіт-Люкс" при
первинному поданні до Київської
регіональної митниці Міндоходів
перекладу митної декларації
країни-відправника спростовуються,
оскільки зі змісту статті 254 Митного
Кодексу України вбачається, що такий
переклад здійснюється лише на вимогу
органів доходів та зборів та тільки у
разі, якщо дані, які містяться в них є
необхідними для перевірки або
підтвердження відомостей, зазначених у
митній декларації.

Отже, є підстави вважати, що первинні
документи, які були надані для митного
оформлення товару підтверджують та
відповідають заявленої позивачем
митної вартості.

Проте, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
позовні вимоги про стягнення з
Державного бюджету України на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Софіт-Люкс" суму
надмірно сплаченого податку на додану
вартість безпідставними.

Згідно із пунктом 2.2 Порядку
розрахунково-касового обслуговування
через органи Державного казначейства
України митних та інших платежів, які
вносяться до/або під час митного
оформлення, затвердженого наказом
Міністерства фінансів України,
Державної митної служби України № 25/44
від 24 січня 2006 року (далі - Порядок №
25/44) для зарахування коштів, що
вносяться платниками та громадянами
до/або під час митного оформлення
товарів, на балансі Головного
управління Казначейства відкриті на
ім'я митних органів за балансовим
рахунком 3734 "депозитні рахунки митних
органів" (далі - депозитний рахунок 3734).

Відповідно до пунктів 3.1, 3.3, 3.4 Порядку
№ 25/44 сплата коштів у національній
валюті, призначених для забезпечення
справляння митних та інших платежів,
здійснюється платниками до/або під час
митного оформлення товарів з рахунків,
відкритих ними в банках, у вигляді
передплати та/або доплати, а також
готівкою через банки на депозитні
рахунки 3734, відкриті на ім'я митних
органів в Головному управлінні
Казначейства. Кошти, що надійшли на
депозитні рахунки 3734 митних органів
згідно із Порядком № 25/44,
перераховуються митними органами
виключно для здійснення таких
операцій, як: зарахування до
відповідних бюджетів України;
повернення платникам помилково та/або
надміру сплачених коштів.

Розпорядження коштами, що
обліковуються на депозитних рахунках
3734 митних органів згідно із Порядком №
25/44 здійснюється виключно на підставі
платіжних доручень, що оформлені
митними органами в установленому
порядку.

Повернення платникам помилково та/або
надмірно сплачених митних та інших
платежів, що зараховані на депозитні
рахунки митних органів 3734, зокрема,
здійснюється відповідно до Порядку №
25/44, повернення платникам податків
коштів, що обліковуються на
відповідних рахунках митного органу як
передоплата, і митних та інших
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами, затвердженого наказом
Державної митної служби України № 618
від 20 липня 2007 року (далі - Порядок № 618).
ГУ ДКСУ у м. Києві на підставі платіжних
доручень митних органів забезпечує
перерахування коштів на банківські
рахунки платників, відкриті в банках;
банківські рахунки 2603 відкриті митним
органам у відповідних відокремлених
підрозділах уповноваженого банку за
місцезнаходженням митного органу для
виплати коштів платникам готівкою,
якщо такі кошти вносилися готівкою.

Зазначені розрахунки регулюються в
централізованому порядку згідно із
відповідними договорами між Державною
митною службою України та
уповноваженим банком, що обслуговує
митні органи.

Відповідно до Порядку № 618 для
повернення з Державного бюджету
України митних та інших платежів,
помилково та/або надмірно сплачених до
бюджету, контроль за справлянням яких
здійснюється митними органами,
платником податків до загального
відділу митного органу, яким
здійснювало оформлення митної
декларації, подається заява довільної
форми, яка підписується керівником
головним бухгалтером суб'єкта
господарської діяльності або фізичною
особою.

Заява, яка зареєстрована в загальному
відділі, після розгляду керівником
(заступником керівника) митного органу
разом з пакетом документів передається
до Відділу для перевірки
обґрунтованості повернення заявлених
сум.

Відділ перевіряє факт перерахування
митних та інших платежів з
відповідного рахунку до Державного
бюджету України та наявність
переплати.

Для підготовки висновку про повернення
з Державного бюджету України помилково
та/або надмірно зарахованих до бюджету
митних та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладається на митні
органи, керівництвом Відділу за
потреби ініціюється проведення
перевірки в митному органі щодо
правильності митного оформлення із
залученням відповідних підрозділів
митного органу.

Окрім того, порядок повернення таких
коштів регламентовано наказом
Міністерства фінансів України № 787
від 03 вересня 2013 року "Про затвердження
Порядку повернення коштів, помилково
або надміру зарахованих до державного
та місцевих бюджетів" (далі - Порядок №
787).

Пунктом 5 Порядку № 787 передбачено, що
повернення помилково або надміру
зарахованих до бюджету податків,
зборів (обов'язкових платежів) та інших
доходів бюджетів здійснюється за
поданням органів, що контролюють
справляння надходжень бюджету. Подання
надається до органу Казначейства за
формою, передбаченою
нормативно-правовими актами з питань
повернення помилково або надміру
зарахованих до бюджету коштів, або в
довільній формі на офіційному бланку
установи за підписом керівника
установи (його заступника відповідно
до компетенції), скріпленим гербовою
печаткою (у разі наявності) або
печаткою із найменуванням та
ідентифікаційним кодом установи, з
обов'язковим зазначенням такої
інформації: обґрунтування
необхідності повернення коштів з
бюджету, найменування платника
(суб'єкта господарювання), код за ЄДРПОУ
(для юридичної особи) або прізвище, ім'я,
по батькові фізичної особи,
реєстраційний номер облікової картки
платника податків (ідентифікаційний
номер) або серія та номер паспорта (для
фізичних осіб, які через свої релігійні
переконання в установленому порядку
відмовилися від прийняття
реєстраційного номера облікової
картки платника податків та мають
відмітку у паспорті), сума платежу, що
підлягає поверненню, дата та номер
документа на переказ, який підтверджує
перерахування коштів до відповідного
бюджету.

Із системного аналізу вищевказаних
норм, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що позовні
вимоги щодо стягнення з Державного
бюджету України на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Софіт-Люкс" суму надмірно сплаченого
податку на додану вартість у розмірі
94874,20 грн. задоволенню не підлягають.

Статтею 229 Кодексу адміністративного
судочинства України надано право суду
касаційної інстанції скасувати судові
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій та ухвалити нове рішення,
якщо обставини справи встановлені
повно і правильно, але суди першої та
апеляційної інстанцій порушили норми
матеріального чи процесуального права,
що призвело до ухвалення незаконного
судового рішення.

З урахуванням того, що фактичні
обставини справи судами першої та
апеляційної інстанцій встановлено
повно та правильно, але неправильно
застосовано норми матеріального права,
що призвело до ухвалення незаконних
судових рішень, відповідно до
повноважень, наданих статтею 229 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів вважає
необхідним їх судові рішення скасувати
в частині стягнення з Державного
бюджету України на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Софіт-Люкс" суму надмірно сплаченого
податку на додану вартість у розмірі
94874,20 грн. та відмовити в позові цій
частині.

Керуючись статтями 221, 223, 229, 232, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Касаційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 14 листопада 2013
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 30 січня 2014
року в частині стягнення з Державного
бюджету України на користь ТОВ
"Софіт-Люкс" надмірно сплачених коштів
у розмірі 94874,20 грн., з яких: державного
мита - 18245,04 грн. та ПДВ - 76629,16 гривень -
скасувати та в цій частині в позові
відмовити.

В решті рішення судів попередніх
інстанцій - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
М.І. Смокович

Судді
В.Ф. Мороз

М.О. Сорока