Справа № 826/9485/14
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
826/9485/14 Головуючий у 1-й
інстанції: Добрівська Н.А.
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

09 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Мельничука В.П.

суддів:
Лічевецького І.О., Мацедонської В.Е.,

при секретарі:
Анапріюк С.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду апеляційну
скаргу представника Публічного
акціонерного товариства «Київський
річковий порт» - Руденко Віталіни
Володимирівни на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 14
серпня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Державної
податкової інспекції у Подільському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві до Публічного
акціонерного товариства «Київський
річковий порт» про стягнення коштів з
рахунків платника податків у банках та
за рахунок готівки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року Державна податкова
інспекція у Подільському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві звернулася до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Київський річковий порт» про
стягнення коштів з рахунків платника
податків у банках та за рахунок
готівки. Свої вимоги обґрунтовує
наявністю у товариства заборгованості
на загальну суму 3497635,51 грн., яка на день
звернення до суду відповідачем не
сплачена. Заходи по погашенню боргу
щодо боржника вичерпано, однак, не
призвели до погашення вказаного боргу,
у зв'язку з чим просить стягнути дані
кошти у судовому порядку.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 14
серпня 2014 року задоволено вказаний
позов частково. Стягнуто з Публічного
акціонерного товариства «Київський
річковий порт» податковий борг на
загальну суму 3497635,51 грн., з них:
заборгованість з податку за землю у
розмірі 2251004,51 грн.; заборгованість з
податку на додану вартість у розмірі
1246631,00 грн. шляхом стягнення коштів з
рахунків платника податків у банках,
обслуговуючих Публічне акціонерне
товариство «Київський річковий порт»
на р/р 0008, одержувач УДКСУ у
Подільському районі м. Києва () банк одержувача: ГУ ДКСУ у
м. Києві, код банку 820019. У задоволенні
решти адміністративного позову
відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням представник Публічного
акціонерного товариства «Київський
річковий порт» - Руденко Віталіна
Володимирівна подала апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нову постанову про відмову
у задоволенні даного позову.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства України, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, оскаржувану
постанову суду першої інстанції - без
змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення
суду першої інстанції підлягає
перегляду в апеляційному порядку в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було
встановлено, що Публічне акціонерне
товариство «Київський річковий порт»
() перебуває на обліку в
ДПІ у Подільському районі ГУ
Міндоходів у місті Києві.

Станом на 04 серпня 2014 року податкова
заборгованість ПАТ «Київський
річковий порт» становить загальну суму
3497635,51 грн., з них: з податку на землю -
2251004,51 грн. та зі сплати податку на
додану вартість - 1246631,00 грн.

Податковий борг зі сплати податку на
землю виник у зв'язку з несплатою
самостійно визначеного платником
зобов'язання у декларації на 2013 рік №
за листопад 2013 року в сумі 269976,14
грн. та за грудень 2013 року - 269975,83 грн., а
також у декларації за 2014 рік № з
визначенням щомісячної суми до сплати
в розмірі 269976,12 грн. за період з січня по
червень 2014 року на загальну суму 1619856,72
грн.

Крім того, платником податків було
подано уточнюючі декларації з
визначенням суми податкового
зобов'язання щомісяця в розмірі 1311,62
грн.

Вказана самостійно узгоджена сума
податкового зобов'язання відповідачем
не сплачена за період з листопада по
грудень 2013 року включно та складає 2623,24
грн.

Відповідачем також було визначено
податкові зобов'язання з податку на
додану вартість у деклараціях: за
листопад 2013 року № в сумі 324702,00
грн.; за грудень 2013 року № в сумі
239340,00 грн.; за лютий 2014 року № в
сумі 11015,00 грн.; за березень 2014 року №
в сумі 8115,00 грн.; за квітень 2014
року № в сумі 5324,00 грн.; за
травень 2014 року в сумі 70606,00 грн.; за
червень 2014 року в сумі 134309,00 грн.

Крім того, відповідачем подані
уточнюючі декларації з податку на
додану вартість у квітні 2014 року, якими
самостійно визначені суми податкових
зобов'язань на загальну суму 453220,00 грн.

Також за результатами перевірки
вчасності сплати відповідачем
податків і зборів до бюджету за 2012 рік
контролюючим органом 04.11.2013 року був
складений акт від № 1831/26-56-15-03-18/03150071, на
підставі якого позивачем прийняті
податкові повідомлення-рішення від
12.12.2013 року за № 3 та № 3,
якими відповідачу нараховано
зобов'язання з податку на землю на
загальну суму 88575,58 грн.

Вказані податкові повідомлення
рішення отримані уповноваженим
представником товариства, що
підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення
рекомендованого відправлення.

Ні в адміністративному, ні в судовому
порядку податкові
повідомлення-рішення від 12.12.2013 року за
№ 3 та № 3 товариством не
оскаржувались і в силу положень
Податкового кодексу України є
узгодженими.

Оскільки вказаний борг відповідачем
сплачено не було, позивач звернулася до
суду з даним позовом.

Задовольняючи даний позов частково суд
першої інстанції виходив з того, що
вимоги позивача є правомірними та
обгрунтованими, при цьому, не підлягає
задоволенню вимога щодо стягнення
коштів з відповідача за рахунок
готівки, а тому позов підлягає
задоволенню частково.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає його обгрунтованим з огляду на
наступне.

Згідно із визначенням, наведеним в
пункті 46.1 ст. 46 ПК України податкова
декларація, розрахунок - це документ, що
подається платником податків (у тому
числі відокремленим підрозділом у
випадках, визначених цим Кодексом)
контролюючому органу у строки,
встановлені законом, на підставі якого
здійснюється нарахування та/або сплата
податкового зобов'язання, чи документ,
що свідчить про суми доходу,
нарахованого (виплаченого) на користь
платників податків - фізичних осіб,
суми утриманого та/або сплаченого
податку.

Податкове зобов'язання визначене
самостійно платником в податковій
декларації в силу положень п. 54.1 ст. 54 ПК
України не може бути оскаржене
платником податків в
адміністративному або судовому
порядку і вважається узгодженим.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 ПК
України платник податків зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого цим Кодексом для
подання податкової декларації, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із визначенням, наведеним в п.п.
14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий
борг - це сума узгодженого грошового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), але не
сплаченого платником податків у
встановлений цим Кодексом строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
грошового зобов'язання.

У разі коли платник податків не сплачує
узгодженої суми грошового зобов'язання
в установлені законодавством строки,
орган державної податкової служби
надсилає (вручає) йому податкову вимогу
в порядку, визначеному для надсилання
(вручення) податкового
повідомлення-рішення (п. 59.1 ст. 59 ПК
України).

Аналогічні положення містились і в
підпункті 6.2.1 пункту 6.2 статті 6 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», відповідно до якого, у разі,
коли платник податків не сплачує
узгоджену суму податкового
зобов'язання в установлені строки,
податковий орган надсилає такому
платнику податків податкові вимоги.

На виконання вимог п.п. 6.2.3 п. 6.2 ст. 6
цього Закону ДПІ у Оболонському районі
м. Києва було направлено відповідачу
податкові вимоги: перша податкова
вимога від 12.01.2010 року № 1/8 на суму 409313,90
грн. (вручена платнику 01.02.2010 року);
друга податкова вимога від 03.03.2010 року
№ 2/615 на суму консолідованого боргу у
розмірі 1340171,35 грн. (вручена платнику
15.03.2010 року).

Колегія суддів погоджується з
критичним сприйняттям судом першої
інстанції посилання представника
відповідача на неможливість
врахування у спірних правовідносинах
податкові вимоги в якості доказу
узгодження суми боргу у зв'язку з їх
винесенням до дня набрання чинності
Податковим кодексом України, оскільки
такі твердження не ґрунтуються на
нормах законодавства.

Так, відповідно до п. 59.5 ст. 59 ПК України
у разі якщо у платника податків, якому
надіслано (вручено) податкову вимогу,
сума податкового боргу збільшується
(зменшується), погашенню підлягає вся
сума податкового боргу такого платника
податку, що існує на день погашення.

При цьому, перехідні положення
Податкового кодексу України не містять
застережень про те, податкові вимоги,
винесені у відповідності з вимогами
вказаного вище Закону вважаються
відкликами з дня набрання чинності
Податковим кодексом України.

Судом першої інстанції не було
встановлено обставин, з якими в п. 6.4 ст.
6 цього Закону та в ст.60 ПК України
пов'язано виникнення підстав для
визнання податкових вимог
відкликаними.

Доказів оскарження в
адміністративному або судовому
порядку податкових вимог, а також
доказів сплати боргу у визначеному у
позові розмірі відповідачем до суду не
надано.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що сума податкового
боргу відповідно до вимог чинного
законодавства України є узгодженою і
визнається сумою податкового боргу
платника податків, розмір якої
підтверджується даними облікових
карток платника податку.

Також колегія суддів погоджується з
критичним сприйняттям судом першої
інстанції посилання представника
відповідача на те, що частина боргу,
визначеного позивачем у заяві, що є
предметом розгляду в даній справі вже
стягнута судовими рішеннями у справах
№ 826/19439/13-а та № 826/10741/13-а, оскільки такі
твердження не знайшли свого
підтвердження та спростовуються
зібраними у справі доказами, які
свідчать про те, що зазначеними
судовими рішеннями з ПАТ «Київський
річковий порт» стягнуто
заборгованість зі сплати податку на
землю та з податку на додану вартість
за інші періоди, ніж заявлено
контролюючим органом в даній справі.

Підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК
України визначено право контролюючого
органу звертатися до суду щодо
стягнення коштів платника податків,
який має податковий борг, з рахунків у
банках, що обслуговують такого
платника податків, на суму податкового
боргу або його частини.

Згідно пунктів 95.1 - 95.3 статті 95 ПК
України, контролюючий орган здійснює
за платника податків і на користь
держави заходи щодо погашення
податкового боргу такого платника
податків шляхом стягнення коштів, які
перебувають у його власності, а в разі
їх недостатності - шляхом продажу майна
такого платника податків, яке
перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна
платника податків провадяться не
раніше ніж через 60 календарних днів з
дня надіслання (вручення) такому
платнику податкової вимоги.

Стягнення коштів з рахунків платника
податків у банках, обслуговуючих
такого платника податків, здійснюється
за рішенням суду, яке направляється до
виконання контролюючим органам, у
розмірі суми податкового боргу або
його частини.

Враховуючи всі наведені обставини в їх
сукупності та виходячи з встановленого
факту наявності у відповідача
податкового боргу внаслідок несплати
узгоджених податкових зобов'язань,
колегія суддів вважає правильним
висновок суду першої інстанції про те,
що позов контролюючого органу про
стягнення податкового боргу на
загальну суму 3497635,51 грн. шляхом
стягнення коштів з банківських
рахунків відповідача у банках,
обслуговуючих платника податків
підлягають задоволенню.

При вирішенні питання щодо наявності
підстав для задоволення вимог позивача
про надання дозволу на стягнення
коштів у рахунок погашення податкового
боргу за рахунок готівки, що належить
відповідачу, колегія суддів виходить з
наступного.

Відповідно до п. 95.3 ст. 95 Податкового
кодексу України передбачено стягнення
коштів з рахунків платника податків у
банках, обслуговуючих такого платника
податків, здійснюється за рішенням
суду, яке направляється до виконання
органам державної податкової служби, у
розмірі суми податкового боргу або
його частини.

Відповідно до п. 95.4 ст. 95 цього Кодексу
орган державної податкової служби на
підставі рішення суду здійснює
стягнення коштів у рахунок погашення
податкового боргу за рахунок готівки,
що належить такому платнику податків.
Стягнення готівкових коштів
здійснюється у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України.

Виходячи з наведених норм Податкового
кодексу України, стягнення коштів з
рахунків платника податків у банках та
стягнення коштів за рахунок готівки є
різними самостійними вимогами. Обравши
спосіб судового захисту інтересів
держави у вигляді стягнення коштів з
рахунків у банках, позивач, не має
повноважень одночасно заявляти про
такий захист в інший спосіб. Крім того,
позивач не надав суду доказів
наявності у відповідача готівкових
коштів.

Таким чином, колегія суддів вважає
правильним висновок суду першої
інстанції про те, що в цій частині позов
задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що позовні вимоги
підлягають задоволенню частково.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищевикладеним, а тому
вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
«Київський річковий порт» - Руденко
Віталіни Володимирівни - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 14
серпня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя:
В.П. Мельничук

Судді:
І.О. Лічевецький

В.Е. Мацедонська

Головуючий суддя
Мельничук В.П.

Судді:
Лічевецький І.О.

Мацедонська В.Е.