Справа № 437/11786/13-а
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/58560/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3 до Департаменту з
питань праці та соціального захисту
населення Луганської міської ради,
виконавчої дирекції Луганського
обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, Луганського
управління товариства з обмеженою
відповідальністю "Луганськвода", третя
особа - Головне управління Державної
казначейської служби України у
Луганській області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії, касаційне провадження в якій
відкрито за касаційною скаргою
Департаменту з питань праці та
соціального захисту населення
Луганської міської ради на постанову
Ленінського районного суду м.
Луганська від 11 вересня 2013 року та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 05 листопада
2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до відповідачів, у якому
просила зобов'язати Департамент з
питань праці та соціального захисту
населення Луганської міської ради
здійснити донарахування та виплату їй
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку,
виходячи з розміру прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років на
відповідний період, починаючи з 25
червня 2010 року по 05 травня 2013 року, з
урахуванням проведених виплат.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Луганська від 11 вересня 2013 року
позовні вимоги за період з 25 червня 2010
року по 01 лютого 2013 року залишені без
розгляду у зв'язку з пропущенням
процесуального строку звернення до
суду.

Постановою Ленінського районного суду
м. Луганська від 11 вересня 2013 року,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 05 листопада 2013 року, позов
задоволено. Визнано неправомірними дії
Департаменту з питань праці та
соціального захисту населення
Луганської міської ради щодо відмови в
перерахунку та виплаті ОСОБА_3 допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, виходячи з розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом для дітей віком до 6 років.

Зобов'язано Департамент з питань праці
та соціального захисту населення
Луганської міської ради здійснити
донарахування та виплату ОСОБА_3
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку,
виходячи з розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом для
дітей віком до 6 років на відповідний
період, з 02 лютого 2013 року по 05 травня 2013
року, з урахуванням проведених виплат.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, Департамент з питань праці та
соціального захисту населення
Луганської міської ради звернувся з
касаційною скаргою, в якій просить
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій скасувати та направити
справу на новий розгляд, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, ОСОБА_3, згідно свідоцтва
про народження дитини є матір'ю ОСОБА_4,
у зв'язку з чим перебувала у відпустці
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку з 25 червня 2010 року по 5
травня 2013 року та отримувала грошову
допомогу як застрахована особа у
розмірі 130,00 грн., виплату якої
здійснювало до 31 грудня 2012 року
Управління праці та соціального
захисту населення Кам'янобрідської
районної у місті Луганську ради, а з 01
січня 2013 року по 05 травня 2013 року
здійснював Департамент з питань праці
та соціального захисту населення
Луганської міської ради.

В липні 2013 року позивач зверталася до
Департаменту з питань праці та
соціального захисту населення
Луганської міської ради з питання
виплати допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом, на що
отримала відмову.

До 1 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України від 28
грудня 2007 року № 107-VI «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» (далі - Закон № 107-VI) -
правовідносини щодо виплати допомоги
регулювалися Законом України від
21 листопада 1992 року № 2811-XII «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»
(далі - Закон № 2811-XII ), дія якого
поширювалася на осіб, не застрахованих
у системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
(стаття 13), та Законом України від 18
січня 2001 року № 2240-III «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»
(далі - Закон № 2240-III), який поширював
свою дію на застрахованих у зазначеній
системі осіб. Розмір допомоги також
визначався цими законами. Зокрема,
статтею 43 Закону № 2240-III було
передбачено, що допомога по догляду за
дитиною надається застрахованій особі
у розмірі, що встановлюється
правлінням Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону № 107-VI
були внесені відповідні зміни до
Закону № 2811-ХІІ та Закону № 2240-III.
Зокрема, змінами до статті 13 Закону
№ 2811-ХІІ його дію поширено на
застрахованих осіб, а із Закону № 2240-III
було виключено статті 40- 44.

Конституційний Суд України Рішенням
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону № 107-VI, в тому числі й пункт 25
розділу II зазначеного Закону щодо
виключення статей 40-44 Закону № 2240-III.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону № 107-VI було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з часу проголошення
Конституційним Судом України Рішення
№ 10-рп/2008 відновили свою дію
вищезазначені положення Закону № 2240-III.

Статтею 46 Закону України від 26 грудня
2008 № 835-VI «Про Державний бюджет України
на 2009 рік» та статтею 45 Закону України
від 27 квітня 2010 року № 2154-VI «Про
Державний бюджет України на 2010 рік»
(далі - Закон № 2154-VI) передбачено, що у
2009, 2010 роках допомога по догляду за
дитиною відповідно до Закону № 2240-ІІІ
призначається і здійснюється в
розмірах і порядку, визначених
Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 27 грудня 2001 року
№ 1751 саме на виконання Закону №
2811-ХІІ (пункт 1). Новий акт уряду на
виконання статті 45 Закону № 2154-VI не
приймався.

Розміри і порядок виплати допомоги
відповідно до Закону № 2240-III на
виконання статті 45 Закону № 2154-VI
Кабінетом Міністрів України не
визначалися.

Оскільки у справі, що розглядається,
суди встановили, що спір виник щодо
виплати допомоги особі, яка
застрахована у системі соціального
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, то за таких
обставин колегія суддів дійшла
висновку, що на відносини щодо виплати
допомоги такій особі у зазначеному
періоді поширюються норми
спеціального Закону, яким є Закон №
2240-III, відповідно до статті 43 якого
допомога по догляду за дитиною
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає, оскільки
судові рішення постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги є
необґрунтованими.

Керуючись статтями 222, 223, 224,
230, 231 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Департаменту з питань
праці та соціального захисту населення
Луганської міської ради залишити без
задоволення, а постанову Ленінського
районного суду м. Луганська від 11
вересня 2013 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 05 листопада 2013 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: