Справа № 826/6256/14
Суддя: Міщук М.С.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/6256/14
інстанції: Клименчук Н.М.
Суддя-доповідач: Міщук М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді суддів:
при секретарі Міщука М.С. Бєлової Л.В.,
Гром Л.М. Коток А.О.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Державної
виконавчої служби України на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва у справі за позовом ОСОБА_5
до Державної виконавчої служби України
про визнання протиправним та
скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

12 травня 2014 року ОСОБА_5 звернувся до
Окружного адміністративного суду
міста Києва із позовом до Державної
виконавчої служби України (далі ДВС або
відповідач), у якому просив:

- визнати протиправною та скасувати
постанову старшого державного
виконавця про закінчення виконавчого
провадження ВП № 16297402 від 14.03.2014 року;

- зобов'язати ДВС виконати судове
рішення, на підставі якого
Хмельницьким міськрайонним судом
виданий виконавчий лист №2-а-1157 про
зобов'язання Державної судової
адміністрації України нарахувати та
виплатити позивачу суму недоотриманої
заробітної плати за червень-грудень 2005
року та компенсацію витрат частини
доходів у зв'язку з порушенням строків,
розраховану відповідно до порядку
проведення компенсації громадянам
витрат частини грошових доходів, у
зв'язку з порушенням термінів їх
виплат, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України №159 від
21.02.2001 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
20 червня 2014 року позов задоволено
частково.

В апеляційній скарзі про скасування
постанови ДВС посилається на те, що всі
дії щодо виконання виконавчого листа
№2-а-1157 від 30.07.2009 року державним
виконавцем було вчинено.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, які з'явились у
судове засідання та перевіривши за
матеріалами справи наведені у скарзі
доводи колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
Хмельницьким міськрайонним судом
видано виконавчий лист №2-а-1157 від
30.07.2009, яким зобов'язано Державну судову
адміністрацію України нарахувати та
виплатити ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_5 суми недоотриманої заробітної
плати за червень-грудень 2005 року та
компенсацію витрати частини доходів у
зв'язку з порушенням строків,
розраховану відповідно до порядку
проведення компенсації громадянам
втрати частини грошових доходів у
зв'язку з порушенням термінів їх
виплати, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України № 159 від
21.02.2001 року.

Державним виконавцем винесена
постанова про відкриття виконавчого
провадження ВП №16297402 від 09.12.2009 року,
якою боржнику надано 7-денний строк з
моменту отримання постанови на
самостійне виконання рішення суду.

З метою вжиття заходів по виконанню
вказаного виконавчого листа державним
виконавцем направлялись вимоги
№С-34647-25 від 02.03.2010 року, №1422/6 від 19.07.2012
року, № 54/6 від 28.01.2014 року, 54/6 від 26.02.2014
року, якими попереджено про
кримінальну відповідальність винних
осіб Державної судової адміністрації
України у разі не виконання законних
вимог державного виконавця.

Державною судовою адміністрацією
України не вчинених жодних дій з метою
виконання рішення суду та не
повідомлено Державну виконавчу службу
про наявність поважних причин, що не
дають змоги виконати рішення суду.

У зв'язку з не виконанням рішення суду
старшим державним виконавцем винесено
постанови про накладення штрафу ВП
№16297402 від 12.02.2014 в розмірі 680 грн. та ВП
№16297402 від 11.03.2014 року в подвійному
розмірі 1 360 грн., а також - постанову
ВП№16297402 від 14.03.2014 про стягнення з
боржника витрат на проведення
виконавчих дій. Сума стягнення
підтверджується актом державного
виконавця про витрати на проведення
виконавчих дій від 14.03.2014 року.

Разом з цим, постановою старшого
державного виконавця Кушнір Л.В. від
14.03.2014 року закінчено виконавче
провадження №16297402 з примусового
виконання виконавчого листа №2-а-1157,
виданого Хмельницьким міськрайонним
судом.

Із оскаржуваної постанови про
закінчення виконавчого провадження
вбачається, що відповідач вважає, що
вжитими у встановленому
законодавством порядку примусовими
заходами виконати рішення без участі
боржника неможливо, у зв'язку із чим,
керуючись пунктом 11 частини 1 статті 49,
статті 50 Закону України «Про виконавче
провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999
року (далі Закон № 606-XIV), судовий
виконавець закінчує виконавче
провадження.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що державний
виконавець не вчинив всіх передбачених
Законом № 606-XIV дій щодо примусового
виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з вказаним
висновком суду першої інстанції.

Відповідно до статті 124 Конституції
України рішення суду ухвалюється
іменем України та є обов'язковим до
виконання на всій території України.

Згідно із статтею 90 Закону № 606-XIV за
порушення вимог цього Закону,
невиконання законних вимог державного
виконавця фізичними, юридичними чи
посадовими особами, несвоєчасне
подання або неподання звітів про
відрахування із заробітної плати та
інших доходів боржника, неподання або
подання неправдивих відомостей про
доходи і майновий стан боржника, а
також неповідомлення боржником про
зміну місця проживання чи
місцезнаходження або місця роботи
(отримання доходів), а також за неявку
без поважних причин за викликом
державного виконавця винні особи
несуть відповідальність у
встановленому законом порядку.

За наявності ознак злочину в діях
особи, яка умисно перешкоджає
виконанню рішення чи іншим чином
порушує вимоги закону про виконавче
провадження, державний виконавець
складає акт про порушення і
звертається до правоохоронних органів
з поданням (повідомленням) про
притягнення особи до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

Як вбачається з оскаржуваної
постанови, державний виконавець
направляв боржнику відповідні вимоги,
які, в силу приписів статті 5 Закону №
606-XIV, є обов'язковими, але останнім не
виконувались, однак відповідач
достатніх дій, передбачених статтею 90
Закону № 606-XIV, щодо невиконання
законних вимог державного виконавця
фізичними, юридичними чи посадовими
особами не вживав.

Державним виконавцем направлялись
подання (повідомлення) щодо
притягнення до кримінальної
відповідальності винних посадових
осіб Державної судової адміністрації
України за невиконання рішення суду,
однак закінчивши виконавче
провадження, державний виконавець не
здійснив реальних дій щодо виконання
положень частини 3 статті 75, частини 2
статті 89 Закону № 606-XIV, згідно з якими
до кримінальної відповідальності може
бути притягнуто боржника та його
посадових осіб.

В даному випадку боржником у
відповідності до виконавчого листа є
державний орган - Державна судова
адміністрація України.

Отже, закінчивши виконавче провадження
відповідач не дотримався в повному
обсязі вимог, передбачених Законом №
606-XIV щодо вчинення всіх дій для
виконанню рішення суду.

У суді першої інстанції відповідач на
неможливість виконання судового
рішення посилався про листи, які
надходили з Державної судової
адміністрації України щодо
відсутності бюджетних асигнувань для
забезпечень даної виплати.

Однак, вказане посилання відповідача є
безпідставним та необґрунтованим з
огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статі 25
Бюджетного кодексу України
Центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, здійснює безспірне
списання коштів державного бюджету та
місцевих бюджетів на підставі рішення
суду.

Пунктом 4.1 Порядку реєстрації та обліку
бюджетних зобов'язань розпорядників
бюджетних коштів та одержувачів
бюджетних коштів в органах Державної
казначейської служби України,
затверджений Наказом Міністерства
Фінансів України №309 від 02.03.2012 року
передбачено особливості реєстрації та
обліку бюджетних зобов'язань
розпорядників бюджетних коштів
бюджетів місцевого самоврядування
застосовуються при взятті бюджетних
фінансових зобов'язань за поточними
видатками.

Розпорядники бюджетних коштів
бюджетів місцевого самоврядування за
умови взяття бюджетного фінансового
зобов'язання подають до відповідного
органу Казначейства
Реєстр-розпорядження на виділення
коштів з бюджетів місцевого
самоврядування на погашення бюджетних
фінансових зобов'язань розпорядників
бюджетних коштів за формою згідно з
додатком 3 (на паперових у двох
примірниках та електронних носіях),
оригінали документів або їх копії,
засвідчені в установленому порядку, що
підтверджують факт взяття бюджетного
фінансового зобов'язання, а також
платіжні доручення на погашення
бюджетних фінансових зобов'язань.

Отже, згідно положень вказаного Наказу,
Державна судова адміністрація України
зобов'язана на підставі рішення суду
зареєструвати бюджетне зобов'язання в
органах державного казначейства,
подавши платіжне доручення на
погашення бюджетного фінансового
зобов'язання.

Бюджетні зобов'язання обліковуються
органами Державного казначейства
України незалежно від установлених на
ці цілі бюджетних призначень і
бюджетних асигнувань, оскільки
зазначені соціальні виплати є
соціальною гарантією і одержувачу не
може бути відмовлено у їх виплаті у
разі призначення.

Таким чином, посилання Державної
судової адміністрації України на
відсутність коштів для виконання
судового рішення, як на поважну причину
невиконання своїх зобов'язань, є
незаконним.

Відповідно до рішень Європейського
суду з прав людини від 29.06.2004 у справі
«Півень проти України» та від 07.05.2002
року у справі «Бурдов проти Росії»,
державний орган не може посилатися на
відсутність коштів щоб не виплачувати
борг, підтверджений судовим рішенням.
Відсутність грошових коштів не є для
влади держави виправданням для
невиконання рішення суду.

Згідно із пунктом 29 рішення
Європейського суду з прав людини від
13.07.2006 року по справі «Васильєв проти
України» виконання рішення щодо
боржника залишається обов'язком
держави.

Отже, виконавче провадження не може
бути закінчене, а невиконаний
виконавчий документ повернутий до
суду, так як державний виконавець не
вчинив всіх передбачених Законом №
606-XIV дій щодо примусового виконання
рішення суду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду першої
інстанції, зроблених у відповідності з
нормами матеріального та
процесуального права, у зв'язку з чим
колегія суддів вважає за необхідне
відхилити апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206
КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
виконавчої служби України залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
20 червня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя

Судді:

Повний текст судового рішення складено
20.10.2014 року

.

Головуючий суддя
Міщук М.С.

Судді:
Бєлова Л.В.

Гром Л.М.