Справа № 2а-4448/11/1070
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/29167/12

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

за участю секретаря Сватко А.О.

та представників сторін:

позивача - Рубан Л.П.,

відповідача - не з'явились,

розглянув у судовому засіданні
касаційну скаргу Миронівської
міжрайонної державної податкової
інспекції Київської області Державної
податкової служби (далі - Миронівська
МДПІ)

на постанову Київського окружного
адміністративного суду від 23.12.2011

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 05.04.2012

у справі № 2а-4448/11/1270

за позовом публічного акціонерного
товариства "Миронівський завод по
виготовленню круп та комбікормів" (далі
- Товариство)

до Миронівської МДПІ

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 23.12.2011,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 05.04.2012, позов задоволено; визнано
протиправними та скасовано податкове
повідомлення-рішення від 22.09.2011 №
з посиланням на реальність виконання
господарських операцій з поставки
позивачеві сільськогосподарської
продукції в рамках
фінансово-господарських правовідносин
з товариством з обмеженою
відповідальністю «Аквілон-Юг» (далі -
ТОВ «Аквілон-Юг»).

Посилаючись на невідповідність
висновків судів вимогам чинного
законодавства та дійсним обставинам
справи, Миронівська МДПІ звернулася до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, в якій просить
скасувати ухвалені у справі судові
акти та відмовити у задоволенні позову.
Зокрема, на обґрунтування касаційних
вимог скаржник зазначає, що операції
Товариства зі спірним постачальником є
номінально оформленими, не
опосередковувалися реальним
виконанням, а тому не можуть викликати
будь-яких правових наслідків у
податковому обліку Товариства.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України не вбачає
підстав для задоволення розглядуваних
касаційних вимог виходячи з такого.

Попередніми судовими інстанціями у
розгляді справи з'ясовано, що
податковою інспекцією було проведено
планову виїзну перевірку Товариства з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.10.2009 по
31.03.2011. Результати цієї перевірки були
висвітлені податковим органом в акті
від 06.09.2011 № 328/23-011/00951770, на підставі
якого відповідачем було прийнято
податкове повідомлення-рішення від
22.09.2011 № про донарахування
Товариству грошового зобов'язання з
податку на прибуток у сумі 1 719 761,24 грн.
(у тому числі 1 375 809 грн. за основним
платежем та 343 952,24 грн. за штрафними
санкціями).

Підставою для прийняття цього акта
індивідуальної дії став висновок
податкового органу про незаконне
врахування позивачем при визначенні
оподатковуваного доходу витрат на
оплату сільськогосподарської
продукції (насіння соняшника) за
операціями з ТОВ «Аквілон-Юг», які мали
фіктивний характер. При цьому
Миронівська МДПІ посилається на те, що
у рамках проведених заходів з
податкового контролю було виявлено
відсутність у ТОВ «Аквілон-Юг» майна,
трудових ресурсів та основних фондів,
об'єктивно необхідних для виконання
розглядуваних операцій з поставки, а
також невідповідність задекларованих
ним податкових зобов'язань обсягам
розглядуваних операцій.

Наведені обставини було розцінено
відповідачем як доказ укладення
позивачем правочину з ТОВ «Аквілон-Юг»
без мети настання відповідних цьому
правочину правових наслідків та як
свідчення участі позивача у штучній
схемі для мінімізації податкових
зобов'язань та отримання
необґрунтованої податкової вигоди.

На час виникнення спірних
правовідносин порядок формування
валових витрат визначався статтею 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств».

Згідно з пунктом 5.1 цієї статті Закону
валові витрати виробництва та обігу
(далі - валові витрати) - це сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Відповідно до підпункту 5.2.1 пункту 5.2
статті 5 цього Закону до складу валових
витрат включаються суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Абзацом четвертим підпункту 5.3.9 пункту
5.3 цієї ж статті Закону передбачено, що
не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

З викладених правових норм випливає, що
умовою виникнення у платника права на
зменшення оподатковуваного доходу на
суму понесених витрат є фактичне
придбання товарів (робіт, послуг) з
метою їх використання у господарській
діяльності, а також наявність належним
чином оформлених первинних облікових
документів на купівлю товарів (робіт,
послуг).

Аналізуючи відповідність сформованих
позивачем валових витрат у сумі 5 503 236,44
грн. наведеним критеріям, суди,
дослідивши рух активів у процесі
виконання операцій з поставки спірним
постачальником товарів в адресу
позивача, встановили, що виконання цих
операцій підтверджується наявними у
справі видатковими накладними,
податковими накладними,
рахунками-фактурами, виписками з
банківського рахунку Товариства про
оплату останнім придбаної продукції
безготівковим способом;
транспортування товару здійснювалося
залученими до перевезення
автопідприємствами з оформленням
товарно-транспортних накладних;
фактична наявність придбаного
соняшника у Товариства та його
подальше використання у виробничій
діяльності позивача підтверджується
накладними на відпуск зерна на
переробку, виробничими звітами по
переробці соняшника тощо.

Суди не виявили недостовірності або
суперечливості відомостей у
зазначених документах та не встановили
фактичних обставин, що дозволили б
оцінити операції між Товариством та
спірним контрагентом як фіктивні.

Миронівською МДПІ, в свою чергу, не
подано доказів, які свідчать про те, що
товар насправді не поставлявся
позивачеві, або поставлявся іншою
особою, ніж та, що вказані у первинних
документах.

Посилання відповідача на неналежне
декларування ТОВ «Аквілон-Юг»
податкових зобов'язань за
розглядуваними операціями саме по собі
не є доказом отримання покупцем
необґрунтованої податкової вигоди,
позаяк кожний учасник господарського
обороту несе індивідуальну
відповідальність за виконання своїх
обов'язків та незалежно один від одного
реалізує свої права. Зворотне призвело
б до неправомірного покладення на
платника тягаря відповідальності за
дії третіх осіб у багатостадійному
господарському обороті.

Такі обставини, як відсутність
виробничих ресурсів та
кваліфікованого персоналу у
контрагента для виконання своїх
зобов'язань, не можуть слугувати
беззаперечною підставою для висновку
про те, що такий контрагент не веде або
не може вести реальну підприємницьку
діяльність. Адже у комерційній
діяльності виконання поставок товарів
не завжди вимагає наявності власних
основних та транспортних засобів,
значної кількості персоналу; звичаями
ділового обороту встановлені й інші
можливості залучення матеріальних
ресурсів без реєстрації в
уповноважених органах (як-от - на умовах
оренди, найму за цивільними договорами
тощо).

З урахуванням викладеного суди цілком
об'єктивно визнали непідтвердженим
висновок Миронівської МДПІ про
відсутність між позивачем та спірним
контрагентом реальних господарських
відносин як такий, що не відповідає
матеріалам справи, та правомірно
задовольнили позов.

Оскільки у розглядуваній справі норми
матеріального права було правильно
застосовано судами, а їх висновки
відповідають установленим у справі
обставинам та наявним у ній доказам, то
підстави для скасування оскаржуваних
судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 224, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, Вищий
адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Миронівської
міжрайонної державної податкової
інспекції Київської області Державної
податкової служби залишити без
задоволення.

2. Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 23.12.2011 та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 05.04.2012 у
справі № 2а-4448/11/1270 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку
статей 236-238 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько