Справа № 2а-5790/12/2070
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2014-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

13 жовтня 2014 року м. Київ
В/800/4446/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів Зайця В.С
(суддя-доповідач), Голяшкіна О.В., Гончар
Л.Я., Стрелець Т.Г., Мороза В.Ф.,
перевіривши заяву Харківської митниці
Міндоходів про перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від 26
вересня 2013 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Євроцемент-Україна» до Харківської
обласної митниці, Головного управління
Державної казначейської служби
України у Харківській області,
Головного управління Державної
казначейської служби України у м. Києві
про стягнення надмірно сплачених
платежів, -

В С Т А Н О В ИВ :

В травні 2012 року Публічне акціонерне
товариство «Євроцемент-Україна» (далі -
ПАТ «Євроцемент-Україна») пред'явило
позов до Харківської обласної митниці,
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Харківській області, Головного
управління Державної казначейської
служби України у м. Києві про стягнення
з Державного бюджету України суму
податку на додану вартість, визначену
Харківською обласною митницею в
розмірі 14031635,91 грн., яка є надмірно
сплаченою підприємством при
розмитненні товару.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 03 жовтня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 18 грудня 2012
року та ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 26
вересня 2013 року, позов задоволено в
повному обсязі.

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь ПАТ «Євроцемент-Україна»
суму податку на додану вартість,
визначену Харківською обласною
митницею в розмірі 14031635,91 грн., яка є
надмірно сплаченою підприємством при
розмитненні товару.

Не погоджуючись з ухвалою суду
касаційної інстанції Харківська
митниця Міндоходів звернулась до
Вищого адміністративного суду України
із заявою про допуск до перегляду
Верховним Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 26
вересня 2013 року.

У заяві заявник просить скасувати
ухвалу Вищого адміністративного суду
України від 26 вересня 2013 року з підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, посилаючись при цьому на
неоднакове застосування Вищим
адміністративним судом України, як
судом касаційної інстанції, одних і тих
самих норм матеріального права, що, на
його думку, потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

В заяві зазначає, що ухвала Вищого
адміністративного суду України від 26
вересня 2013 року у справі № К/800/4084/13
(К/800/6121/13) прийнята з неоднаковим
застосуванням одних і тих самих норм
матеріального права, ніж у справах
К/800/56074/13, К/800/49831/13, К/9991/21891/12 прийнятих
Вищим адміністративним судом України
та у справі Верховного Суду України за
наслідками розгляду заяви
Дніпропетровської митниці про
перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від 17
вересня 2013 року у справі за позовом
публічного акціонерного товариства
«Північний гірничо-збагачувальний
комбінат» до Криворізької митниці та
Головного управління Державного
казначейства України в м. Києві про
визнання протиправним рішення,
скасування картки відмови та стягнення
коштів .

Відповідно до статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства України
заява про перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах та
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Пленум Вищого адміністративного суду
України у пункті 4 постанови від 13
грудня 2010 року № 2 «Про судову практику
застосування статей 235- 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України» роз'яснив судам, що заява про
перегляд рішення з підстав
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах може бути подана за
наявності таких складових:
неоднакового застосування одних і тих
самих норм матеріального права,
ухвалення різних за змістом судових
рішень; спірні питання виникли у
подібних правовідносинах.

Під неоднаковим застосуванням одних і
тих самих норм матеріального права
необхідно розуміти, зокрема, різне
тлумачення змісту і сутності правових
норм, на підставі якого зроблено
висновок про різний зміст суб'єктивних
прав і обов'язків учасників
відповідних правовідносин, у тому
числі про наявність та обсяг прав і/або
обов'язків осіб, які беруть участь у
справі, різне застосування правил
конкуренції правових норм при
вирішенні колізій між ними з
урахуванням ієрархії цих правових
норм, а також дії норм у часі, просторі
та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню, різне визначення
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосування різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
відносин або поширення дії норми на
певні правовідносини в одних випадках
і незастосування цієї самої норми до
аналогічних відносин в інших випадках,
тобто різне застосування закону, який
не підлягав застосуванню, різне
застосування правил аналогії права чи
закону в подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 21 січня 2014 року у справі №
К/800/49831/13 касаційну скаргу Луганської
митниці Міндоходів задоволено
частково, постанову Луганського
окружного адміністративного суду від 1
серпня 2013 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 17 вересня 2013 року скасовано, а
справу направлено на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції, в
зв'язку із чим колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що ухвала Вищого адміністративного
суду України від 21 січня 2014 року не може
підтверджувати неоднакове
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права.

Пленум Вищого адміністративного суду
України у пункті 4 постанови від 13
грудня 2010 року № 2 «Про судову практику
застосування статей 235- 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України» роз'яснив судам, що щодо
судових рішень, на які робиться
посилання для підтвердження підстав,
установлених пунктом 1 частини першої
статті 237 КАС України, то цими
рішеннями можуть бути рішення таких
касаційних судів (інстанцій): Вищого
адміністративного суду України, Вищого
господарського суду України, Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, колегії суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду
України як касаційної (третьої)
інстанції, Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України як
касаційної (третьої) інстанції.

До зазначених судових рішень не
належать рішення Верховного Суду
України, ухвалені після 30 липня 2010 року,
та судові рішення, ухвалені до 30 липня
2010 року судовими палатами в
адміністративних та господарських
справах Верховного Суду України і
Судовою палатою у цивільних справах
Верховного Суду України, яка за
винятковими обставинами переглядала
рішення колегій Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду
України, ухвалених у касаційному
порядку, а також за винятковими
обставинами рішення апеляційних судів
як касаційних.

Отже рішення Верховного Суду України,
на яке посилається заявник, не може
бути підставою для перегляду Верховним
Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 26
вересня 2013 року.

Розглядаючи справу № К/800/4084/13 (К/800/6121/13)
Вищий адміністративний суд України
погодився із висновками судів першої
та апеляційної інстанцій

Вищий адміністративний суд України за
наслідками розгляду справи № К/800/4084/13
(К/800/6121/13) залишив без змін постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 03 жовтня 2012
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 18 грудня 2012 року, якими позовні
вимоги ПАТ «Євроцемент-Україна»
задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції зазначав, що
відповідними судовими рішеннями, які
вступили в законну силі та є чинними,
встановлено неправомірність митного
органу щодо визначення митної вартості
товару не за ціною договору,
безпідставність відмови митниці в
визначенні митної вартості за ціною
договору по товару, випущеному під
гарантію при наданні позивачем
документів, які свідчать про
правомірність визначення ним ціни та
незаконність відмови митниці в
визначенні митної вартості при наданні
всіх необхідних документів позивачем.
При цьому суд зазначив, що оскільки
позивачем сплачені всі суми на
підтвердження дії гарантійних
зобов'язань, про що мається відмітка
митного органу на всіх деклараціях та
про що зазначено безпосередньо у
відповідних судових рішеннях, які
вступили в закону силу, різниця між
вартістю, визначеною позивачем, та
вартістю, визначеною митним органом, в
розмірі 14031635,91 грн. є надмірно
сплаченою сумою податків і зборів
(обов'язкових платежів) та підлягає
стягненню з Державного бюджету на
користь позивача. З цим висновком
погодився і суд апеляційної інстанції.

Суд касаційної інстанції звернув
увагу, що незважаючи на те, що судовими
рішеннями не зобов'язано митний орган
здійснити повернення митних платежів,
встановлення судовими рішеннями, які
набрали законної сили, факту
протиправності визначеної митної
вартості, є достатньою та самостійною
підставою для повернення надміру
сплачених коштів.

Разом з цим, суд касаційної інстанції у
справах № К/9991/21891/12 та № К/800/56074/13
прийшов до висновку, що наявність
судових рішень, які набрали законної
сили, якими встановлено факт
протиправності визначення митним
органом митної вартості, не є
безумовною підставою для повернення
надміру сплачених коштів.

Відповідно до частин 1, 3, 4, 7, 8 статті 301
Митного кодексу України повернення
помилково та/або надміру сплачених сум
митних платежів здійснюється
відповідно до Бюджетного та
Податкового кодексів України.

Помилково та/або надміру зараховані до
державного бюджету суми митних
платежів повертаються з державного
бюджету в порядку, визначеному
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну політику у сфері фінансів.

Якщо надмірна сплата сум митних
платежів сталася внаслідок помилки з
боку посадових осіб митного органу,
повернення надміру сплачених сум
митних платежів здійснюється у
першочерговому порядку.

Повернення сплачених сум митних
платежів здійснюється у валюті
України. Якщо сплата або стягнення
митних платежів здійснювалася в
іноземній валюті, повернення сум
митних платежів здійснюється за курсом
Національного банку України,
встановленим на день, коли відбулася їх
сплата.

Повернення не здійснюється, якщо сума
митних платежів, що підлягає
поверненню, не перевищує 20 гривень; в
інших випадках, встановлених
Податковим кодексом України .

Відповідно до частини 6 статті 264
Митного кодексу України у разі якщо
після сплати декларантом податків і
зборів (обов'язкових платежів) згідно з
митною вартістю товарів, визначеною
митним органом, буде прийнято рішення
про застосування митної вартості,
заявленої декларантом, сума надміру
сплачених податків і зборів
(обов'язкових платежів) повертається
декларанту у місячний термін з дня
прийняття рішення у порядку,
передбаченому законодавством.

Наказом Державної митної служби
України 20 липня 2007 року затверджено
Порядок повернення платникам податків
коштів, що обліковуються на
відповідних рахунках митного органу як
передоплата, і митних та інших
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами № 618 (далі - Порядок повернення
№ 618).

Даний Порядок повернення № 618 визначає
процедуру повернення платникам
податків коштів, що обліковуються на
відповідних рахунках митного органу як
передоплата, і митних та інших
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами, у тому числі у випадках,
зазначених у статті 264 Митного кодексу
України.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 1,
пунктів 2, 3, 4 розділу ІІІ Порядку
повернення № 618 для повернення з
Державного бюджету України митних та
інших платежів, помилково та/або
надмірно сплачених до бюджету,
контроль за справлянням яких
здійснюється митними органами,
платником податків до загального
відділу митного органу, яким
здійснювалось оформлення митної
декларації, подається заява довільної
форми, яка підписується керівником і
головним бухгалтером суб'єкта
господарської діяльності або фізичною
особою.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го
дня, наступного за днем зарахування
коштів до Державного бюджету України.

Заява, зареєстрована в загальному
відділі, після розгляду керівником
(заступником керівника) митного органу
разом з пакетом документів передається
до відділу митних платежів митного
органу (далі - Відділ) для перевірки
обґрунтованості повернення заявлених
сум.

Відділ перевіряє факт перерахування
митних та інших платежів з
відповідного рахунку до Державного
бюджету України та наявність
переплати.

Для підготовки висновку про повернення
з Державного бюджету України помилково
та/або надмірно зарахованих до бюджету
митних та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладається на митні
органи (далі - Висновок про повернення),
форма якого наведена в додатку 1 до
Порядку взаємодії митних органів з
органами Державного казначейства
України в процесі повернення з
Державного бюджету України помилково
та/або надмірно зарахованих до бюджету
митних та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладається на митні
органи, затвердженого наказом
Державної митної служби України,
Державного казначейства України від 20
липня 2007 року № 611/147 (далі - Порядок
взаємодії № 611/147), керівництвом
Відділу за потреби ініціюється
проведення перевірки в митному органі
щодо правильності митного оформлення
із залученням відповідних підрозділів
митного органу. Порядок і форма
складання документа, у якому
відображатимуться результати
перевірки, визначаються наказом
Державної митної служби України.

Взаємовідносини митних органів та
органів Державного казначейства
України в процесі повернення помилково
та/або надмірно зарахованих до бюджету
митних та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладається на митні
органи, регламентувалися Порядком
взаємодії № 611/147.

Відповідно до пункту 2 вказаного
Порядку повернення № 618 помилково
та/або надмірно зарахованих до бюджету
митних та інших платежів здійснюється
на підставі висновку митного органу, що
здійснював оформлення митної
декларації. Зазначений висновок
оформляється відповідно до заяви
платника, яка подається до митного
органу, що здійснював оформлення
митної декларації.

Частиною 2 статті 45 Бюджетного кодексу
України (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
передбачено, що Державна казначейська
служба України веде бухгалтерський
облік усіх надходжень Державного
бюджету України та за поданням органів,
що контролюють справляння надходжень
бюджету, здійснює повернення коштів,
помилково або надміру зарахованих до
бюджету.

Частиною 1 статті 25 Бюджетного кодексу
України Державна казначейська служба
України здійснює безспірне списання
коштів державного бюджету та місцевих
бюджетів на підставі рішення суду.

Згідно з пунктом 7 Порядку взаємодії №
611/147 на підставі отриманого Висновку
про повернення відповідний орган
Державного казначейства України готує
платіжні документи на перерахування
коштів з рахунку з обліку доходів
державного бюджету на рахунок,
зазначений у Висновку про повернення,
та протягом п'яти робочих днів від дати
отримання Висновку про повернення
здійснює повернення коштів з бюджету.

Основною умовою повернення коштів є
обов'язкова їх сплата та зарахування на
рахунки відповідного бюджету.

Таким чином зі змісту доданих до заяви
судових рішень вбачається неоднакове
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, у зв'язку з чим суд
касаційної інстанції прийняв різні за
змістом судові рішення.

З огляду на викладене колегія суддів
приходить до висновку про наявність
підстав для допуску даної справи до
провадження Верховного Суду України
для перегляду ухвали Вищого
адміністративного суду України від 26
вересня 2013 року.

Керуючись статтями 236 - 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

У Х В А Л И В :

Допустити до провадження Верховного
Суду України справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Євроцемент-Україна» до Харківської
обласної митниці, Головного управління
Державної казначейської служби
України у Харківській області,
Головного управління Державної
казначейської служби України у м. Києві
про стягнення надмірно сплачених
платежів, для перегляду ухвали Вищого
адміністративного суду України від 26
вересня 2013 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: