Справа № К/9991/55175/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/55175/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

розглянувши в порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до територіального управління
Державної судової адміністрації в
Полтавській області, Головного
управління Державного казначейства
України в Полтавській області про
стягнення заборгованості з виплати
заробітної плати, матеріальної
допомоги на оздоровлення, грошової
компенсації за неотримане службове
обмундирування, грошової компенсації
сум податку з доходів фізичних осіб за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 9 серпня 2011
року,

в с т а н о в и л а:

В квітні 2007 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала
тим, що працює суддею Кременчуцького
районного суду Полтавської області з
лютого 2002 року. Частиною 2 статті 44
Закону України «Про статус суддів»
передбачено, що розміри посадових
окладів суддів встановлюються у
відсотковому відношенні до посадового
окладу Голови Верховного Суду України
і не можуть бути меншими від 50
відсотків його окладу. 30 червня
2005 року Кабінет Міністрів України
прийняв постанову № 514 «Про оплату
праці Голови та заступників Голови
Верховного Суду України», якою
зазначеним у постанові особам були
підвищені посадові оклади. Ця
постанова набрала чинності з 1
червня 2005 року. Лише 3 вересня 2005 року
Кабінет Міністрів України прийняв
постанову № 865 «Про оплату праці
суддів», яка набрала чинності з 1 січня
2006 року. Тобто з 1 червня 2005 року до 1
січня 2006 року посадовий оклад позивача
не відповідав вимогам частини 2 статті
44 Закону України «Про статус суддів»,
внаслідок чого їй не донараховано
заробітну плату та матеріальну
допомогу на оздоровлення в розмірі 30
923,66 грн.

Згідно пунктом 1 Указу Президента
України «Про додаткові заходи щодо
соціального захисту суддів» від 10
липня 1995 року №584/95 судді звільнені від
сплати прибуткового податку. Проте у
зв'язку з набранням чинності з 1 січня
2004 року Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб» із
заробітної плати позивача за період з
січня 2004 року по лютий 2007 року було
утримано податок з доходів фізичних
осіб у розмірі 13 654,13 грн. Відповідно до
розпорядження Кабінету Міністрів
України «Про деякі питання оплати
праці суддів» від 20 січня 2004 року
№ 22-р дозволено головам судів
здійснювати компенсаційні виплати
суддям у зв'язку з втратою частини
заробітку, пов'язаною зі сплатою
податку з доходів фізичних осіб у 2004
році. Проте вказана грошова
компенсація суми стягнутого податку з
доходів фізичних осіб позивачу
виплачена не була.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про норми забезпечення службовим
обмундируванням суддів України» від 19
березня 1994 року № 177 зобов'язано
Міністерство фінансів України
передбачати, починаючи з 1994 року,
виділення бюджетних асигнувань для
забезпечення суддів службовим
обмундируванням, мантіями та знаками
судді України. На підставі цієї
постанови наказом Міністерства
юстиції України від 22 квітня 1994 року №
16/5 було затверджено Положення про
порядок одержання, обміну, видачі та
носіння службового обмундирування
судді України. Згідно із пунктом 2.10
Положення за одяг, який не виданий
згідно з нормами забезпечення з причин,
не залежних від Верховного Суду
України, Вищого Арбітражного суду,
Міністерства юстиції України, суддям
виплачується грошова компенсація
вартості даного одягу. Законом України
«Про деякі заходи щодо економії
бюджетних коштів» від 17 лютого 2000 року
№ 1459-III було виключено перше речення
частини 12 статті 44 Закону України «Про
статус суддів», внаслідок чого суддів
було позбавлено права на одержання
службового обмундирування, починаючи з
1 квітня 2000 року. Рішенням
Конституційного Суду України від 20
березня 2002 року № 5-рп/2002
визнано неконституційним пункт 1
статті 1 Закону України «Про деякі
заходи щодо економії бюджетних
коштів», яким було виключено перше
речення частини 12 статті 44 Закону
України «Про статус суддів», поновивши
дію зазначеного Закону в частині
забезпечення суддів службовим
обмундируванням, починаючи з 1 квітня
2000 року. В зв'язку з тим, що службове
обмундирування позивачу не видавалось,
то їй повинна бути виплачена грошова
компенсація в розмірі 15 450,00 грн.

Просила стягнути з відповідача
заборгованість із заробітної плати,
матеріальної допомоги на оздоровлення
в розмірі 30 923,66 грн, компенсацію сум
податку з доходів фізичних осіб в
розмірі 13 654,13 грн, грошову компенсацію
замість неотриманого службового
обмундирування в розмірі 15 450,00 грн;
постанову в частині стягнення
заробітної плати за один місяць в
розмірі 4 417,00 грн. допустити до
негайного виконання.

Справа розглядалась судами
неодноразово.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 14 березня
2011 року позов ОСОБА_1 задоволено
частково. Зобов'язано територіальне
управління Державної судової
адміністрації у Полтавській області
провести перерахунок заробітної плати
(з урахуванням матеріальної допомоги
на оздоровлення) судді Кременчуцького
районного суду Полтавської області
Святській О.В. та здійснити відповідні
виплати за період з 1 червня 2005 року по 31
грудня 2005 року з урахуванням
проведених виплат, виходячи з розміру
посадового окладу, що встановлений
частиною 2 статті 44 Закону України «Про
статус суддів». В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 9 серпня
2011 року апеляційну скаргу
територіального управління Державної
судової адміністрації у Полтавській
області задоволено. Постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 14 березня
2011 року скасовано в частині
зобов'язання територіального
управління Державної судової
адміністрації у Полтавській області
провести перерахунок заробітної плати
(з урахуванням матеріальної допомоги
на оздоровлення) судді Кременчуцького
районного суду Полтавської області
Святській О.В. та здійснити
відповідні виплати за період з 1 червня
2005 року по 31 грудня 2005 року з
урахуванням проведених виплат,
виходячи з розміру посадового окладу,
що встановлений частиною 2 статті 44
Закону України «Про статус суддів»,
прийнято нову постанову, якою в
задоволенні цієї частини позовних
вимог ОСОБА_1 відмовлено. В решті
рішення суду першої інстанції залишено
без змін.

Вказуючи на допущені, на думку ОСОБА_1,
судом апеляційної інстанції порушення
норм чинного процесуального та
матеріального законодавства, що
призвело до постановлення
неправильного судового рішення,
позивач просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції, залишивши в
силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи у
межах доводів касаційної скарги
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Під час розгляду справи по суті судами
першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_1 працює на посаді
судді Кременчуцького районного суду
Полтавської області з 12 лютого 2002 року.

Частиною 2 статті 44 Закону України «Про
статус суддів» було встановлено, що
розміри посадових окладів суддів
встановлюються у відсотковому
відношенні до посадового окладу Голови
Верховного Суду України і не можуть
бути меншими від 50 відсотків його
окладу. Посадовий оклад судді не може
бути меншим від 80
відсотків посадового окладу голови
суду, в якому працює суддя.
Недотримання цього принципу є
порушенням конституційного права
суддів на отримання заробітної плати
не нижче від визначеної законом та
порушенням конституційних гарантій
щодо незалежності та недоторканності
суддів.

30 червня 2005 року Кабінет Міністрів
України в межах своїх повноважень
прийняв постанову № 513 «Про оплату
праці Голови та заступників Голови
Конституційного Суду України» та
постанову № 514 «Про оплату праці
Голови, першого заступника Голови та
заступника Голови Верховного Суду
України», якими з 1 червня 2005
року підвищив оклади, зокрема, Голові
Конституційного Суду України та Голові
Верховного Суду України.

Водночас, Кабінет Міністрів України не
привів посадові оклади інших суддів у
відповідність з вимогами статті 44
Закону України «Про статус суддів» з
урахуванням підвищених посадових
окладів Голови Конституційного Суду
України та Голови Верховного Суду
України.

Лише 3 вересня 2005 року Кабінет
Міністрів України прийняв постанову №
865 «Про оплату праці суддів», якою
затверджено схеми посадових окладів
інших керівників та суддів
Конституційного Суду України,
керівників та суддів інших судів
загальної юрисдикції, якою привів
оклади суддів у відповідність з
встановленим частиною другою статті 44
Закону України «Про статус суддів»
співвідношенням до посадових окладів
Голови Верховного Суду України та
голови суду, в якому працює суддя.

Однак при цьому Кабінет Міністрів
України не усунув порушення вимог
частини 2 статті 44 Закону України «Про
статус суддів» і не привів оклади
суддів усіх судів України до
встановленого цією нормою
співвідношення, одночасно з окладами
Голови Верховного Суду України та
Голови Конституційного Суду України,
оскільки надав постанові «Про оплату
праці суддів» від 3 вересня 2005 року № 865
чинності не з 1 червня 2005
року, а з 1 січня 2006 року (пункт 5
постанови).

Внаслідок цього з 1 червня 2005 року до 1
січня 2006 року оклади суддів усіх судів
України не відповідали вимогам статті
44 Закону України «Про статус суддів».

Постановою Вищого адміністративного
суду України від 16 травня 2007 року у
справі за позовом Особи до держави
Україна в особі Кабінету Міністрів
України, пункт 5 постанови Кабінету
Міністрів України «Про оплату праці
суддів» від 3 вересня 2005 року
№ 865 визнано незаконним. Цією ж
постановою суду допущено поворот
виконання постанови Кабінету
Міністрів України від 3 вересня 2005 року
№ 865. Визнано, що вона підлягає
застосуванню одночасно з постановами
Кабінету Міністрів України від 30
червня 2005 року № 513 і № 514 з питань
оплати праці керівників судів, тобто з 1
червня 2005 року.

Поряд з цим, застосовуючи постанову
Кабінету Міністрів України «Про оплату
праці суддів» від 3 вересня 2005 року № 865
в частині приведення посадового
окладу позивача з 1 червня 2005 року по 31
грудня 2005 року у відповідності з
положеннями постанови Кабінету
Міністрів України «Про оплату праці
Голови, першого заступника Голови та
заступника Голови Верховного Суду
України» від 30 червня 2005 року №514, суд
першої інстанції помилково застосував
зазначені постанови частково, лише у
частині розміру посадового окладу,
надбавки за вислугу років та надбавки
за кваліфікаційний клас позивача, і не
врахував при визначенні розміру
заробітку позивача інші положення цих
постанов.

Так, постановою Кабінету Міністрів
України «Про внесення змін до
постанови Кабінету Міністрів України
від 3 вересня 2005 р. № 865» від 31 грудня 2005
року № 1310 пункт 5 постанови №865
був викладений у такій редакції: «ця
постанова набирає чинності з дня
втрати чинності Указів Президента
України від 10 липня 1995 року № 584,
від 19 вересня 1996 року № 856, від 5 березня
2002 року № 220, від 25 листопада 2002 року №
1061, статей 3 та 4 Указу Президента
України від 11 грудня 2002 року № 1150,
абзацу першого статті 1 Указу
Президента України від 23 лютого 2002 року
№ 173 у частині встановлення надбавки
суддям військових місцевих та
військових апеляційних судів».

Зазначеними указами Президента
України встановлювались суддям
різного роду надбавки за високі
досягнення у праці або виконання
особливо важливої роботи тощо, виплата
матеріальної допомоги для вирішення
соціально-побутових питань. Зазначені
укази Президента України втратили
чинність з 1 січня 2006 року.

Таким чином, Кабінет Міністрів України
з 1 червня 2005 року Голові та заступникам
Голови Верховного Суду України, а з 1
січня 2006 року усім іншим суддям судів
загальної юрисдикції не просто
підвищив посадові оклади, а змінив
систему і порядок оплати праці суддів,
зазначивши, зокрема, у пункті 3
постанови №865, що у разі зменшення
розміру заробітної плати окремих
працівників у зв'язку з набранням
чинності цієї постанови відповідним
працівникам здійснюється виплата
різниці між діючим на момент прийняття
постанови та новим розміром заробітної
плати. Тобто нові посадові оклади
суддям можуть бути застосовані лише з
одночасною втратою чинності
зазначених указів Президента України в
частині оплати праці суддів.

При цьому, заробітна плата суддів з 1
червня 2005 року повинна обчислюватись
відповідно до положень
нормативно-правових актів про оплату
праці суддів, чинних з 1 січня 2006
року, а розміри заробітної плати суддів
з 1 червня 2005 року повинні відповідати
розмірам заробітної плати суддів,
встановлених з 1 січня 2006 року, тому
підстав для перерахунку заробітної
плати позивача немає.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржуване судове рішення
апеляційного суду постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводами
касаційної скарги висновки, викладені
в судовому рішенні, не спростовуються,
підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 9 серпня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.