Справа № 725/4171/14-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 725/4171/14-а
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2,
яка діє в інтересах ОСОБА_3 на постанову
Першотравневого районного суду міста
Чернівці від 08 серпня 2014 року у справі
за адміністративним позовом ОСОБА_2,
яка діє в інтересах ОСОБА_3 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Чернівцях про визнання
протиправними дій та зобов'язання
вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

В липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
Першотравневого районного суду
м.Чернівці з адміністративним позовом
до управління Пенсійного фонду України
в м.Чернівці про визнання протиправною
відмови відповідача у призначенні та
виплаті пенсії за віком.

Першотравневий районний суд м.Чернівці
постановою від 08.08.2014 року у
задоволенні вказаного позову відмовив.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду першої інстанції, позивачем
подано апеляційну скаргу з підстав
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, у
зв'язку з чим, апелянт просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі.

Обгрунтовуючи апеляційні вимоги
скаржник наголошував, що виходячи із
правової та соціальної природи пенсії,
право громадянина на її призначення не
може бути пов'язано з такою умовою, як
постійне проживання в Україні.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб,
які беруть участь у справі в судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження,
відповідно до пункту 2 частини 1 статті
197 КАС України.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що позивач - ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1. проживав у м.Чернівці,
проте надалі виїхав на постійне місце
проживання до Ізраїлю.

В матеріалах справи містяться копія
трудової книжки згідно якої позивач
має достатній стаж для призначення
пенсії відповідно до вимог ст.26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

У січні 2014 року позивач звернувся до
управління Пенсійного фонду України у
м.Чернівці із заявою про призначення
пенсії за віком, а також надав копії
первинних документів необхідних для
призначення пенсії.

Проте відповідач листом від 24.01.2014 року
№1497/10 відмовив позивачу в призначенні
пенсії посилаючись на ст. 8 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" згідно
якого, право на отримання пенсії мають
громадяни України, які застраховані
згідно із цим Законом та досягли
встановленого цим Законом пенсійного
віку і мають необхідний для
призначення відповідного виду пенсії
страховий стаж. Іноземці та особи без
громадянства, які збувають в Україні на
законних підставах, мають право на
отримання пенсійних виплат і
соціальних послуг із системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування нарівні з
громадянами України на умовах та
порядку, передбачених цим Законом, якщо
інше не передбачено міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України.

З наведеною позицією відповідача
погодився суд першої інстанції.

Проте колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції, з
таких підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" виплата
пенсії за рішенням територіальних
органів Пенсійного фонду або за
рішенням суду припиняється на весь час
проживання пенсіонера за кордоном,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

За правилами ст. 51 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Міжнародних договорів між Україною та
Ізраїлем стосовно призначення та
виплати пенсії не укладалось.

Наведені правові норми статей 49 та 51
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційним), згідно з Рішенням
Конституційного Суду України від 7
жовтня 2009 року N25-рп/2009.

Зокрема в даному Рішенні вказано, що
оспорюваними нормами Закону ( 1058-15)
конституційне право на соціальний
захист поставлене в залежність від
факту укладення Україною з
відповідною державою міжнародного
договору з питань пенсійного
забезпечення. Таким чином держава,
всупереч конституційним гарантіям
соціального захисту для всіх осіб, що
мають право на отримання пенсії у
старості, на законодавчому рівні
позбавила цього права пенсіонерів у
тих випадках, коли вони обрали
постійним місцем проживання країну,
з якою не укладено відповідного
договору. Виходячи із правової,
соціальної природи пенсій право
громадянина на одержання призначеної
йому пенсії не може пов'язуватися з
такою умовою, як постійне проживання
в Україні; держава відповідно до
конституційних принципів зобов'язана
гарантувати це право незалежно від
того, де проживає особа, якій
призначена пенсія, - в Україні чи за її
межами.

З наведених підстав положення пункту
2 частини першої статті 49, другого
речення статті 51 Закону ( 1058-15 ) щодо
припинення виплати пенсії пенсіонерам
на час постійного проживання
(перебування) за кордоном у разі,
якщо Україна не уклала з відповідною
державою міжнародний договір,
суперечать приписам Конституції
України стосовно утвердження і
забезпечення прав і свобод людини,
неприпустимості обмеження
конституційних прав і свобод,
рівності конституційних прав
громадян незалежно від місця
проживання, гарантування піклування
та захисту громадянам України, які
перебувають за її межами, права на
соціальний захист у старості (стаття 3,
частини перша, друга статті 24,
частина третя статті 25, частина перша
статті 46, частина перша статті 64
Основного Закону України)

Згідно з ч. 2 ст. 152 Конституції України
закони, інші правові акти або їх окремі
положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Таким чином, з 7 жовтня 2009 року відсутні
норми, які унеможливлюють призначення
та виплату позивачу пенсії.

Тому висновок суду першої інстанції та
посилання відповідача про
безпідставність позовних вимог з
огляду на те, що на даний час чинним
законодавством України не передбачено
порядку та умови призначення пенсій,
механізму їх виплати громадянам, які
проживають в країнах, з якими не
укладено договорів щодо пенсійного
забезпечення, колегія суддів вважає
безпідставним.

Крім цього слід зазначити наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 2 Закону України "Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні", реєстрація
місця проживання чи місця перебування
особи або її відсутність не може бути
умовою реалізації прав і свобод,
передбачених Конституцією, законами чи
міжнародними договорами України, або
підставою для їх обмеження.

Відтак, проживаючи в Ізраїлі, як
громадянин України, позивач має такі ж
самі конституційні права, як й інші
громадяни цієї держави, оскільки
Конституція України та пенсійне
законодавство України не допускають
обмеження права на соціальний захист,
зокрема права на отримання пенсії за
ознакою місця проживання.

Така правова позиція висвітлена в
рішеннях Вищого адміністративного
суду України від 15.10.2013 року К/9991/56429/12,
від 24.10.2013 року К/9991/35112/12 в аналогічних
справах.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" особи мають
право на призначення пенсії за віком
після досягнення віку 60 років та
наявності страхового стажу не менше 15
років. При цьому, закон не містить
обмежень в залежності від виду
отримуваної пенсіонером пенсії (за
віком, по інвалідності, в разі втрати
годувальника чи за вислугу років).

Враховуючи викладене колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку відмовивши в
задоволені позовних вимог, оскільки
позивач має право на призначення
пенсії.

Відповідно до статті 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд першої інстанції вважає
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в
інтересах ОСОБА_3 задовольнити
повністю.

Постанову Першотравневого районного
суду міста Чернівці від 08 серпня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2, яка діє в інтересах
ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду
України в м.Чернівцях про визнання
протиправними дій та зобов'язання
вчинити дії, скасувати.

Визнати протиправною відмову
управління Пенсійного фонду України в
м.Чернівцях у призначенні та виплаті
пенсії за віком ОСОБА_3.

Зобовязати управління Пенсійного
фонду України в м.Чернівцях призначити
та виплачувати ОСОБА_3 пенсію за віком
починаючи з 22.01.2014 року.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Смілянець Е. С.

Судді
Залімський І. Г.

Сушко О.О.