Справа № 2а-1699/11,428/12
Суддя: Левицька Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2014р.
Справа № 3265/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:
Головуючого
судді
Левицької Н.Г.,

судді

Обрізка І.М.

судді

Сапіги В.П.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у місті Львові

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Буському
районі Львівської області, м.Буськ
Львівської області

на постанову Буського районного суду
Львівської області від 26.11.2012 р.
№2а-1699/2011

за позовом ОСОБА_1, с. Задвір'я Буського
району Львівської області

до управління Пенсійного фонду України
в Буському районі Львівської області,
м.Буськ Львівської області, про
зобов'язання здійснити виплату
надбавки до пенсії, як дитині війни, -

ВСТАНОВИВ :

08.06.2009 р. позивачка звернулася до суду з
позовом до відповідача про
зобов'язання нарахувати та виплатити
щомісячну соціальну допомогу за період
01 липня 2007 року по 31 грудня 2008 року,
зазначивши, що ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
передбачено підвищення до пенсії на 30 %
мінімальної пенсії за віком, яке
відповідач не виплачує.

Постановою Буського районного суду
Львівської області від 26.11.2012р. позов
задоволено частково. Зобов'язано
управління Пенсійного фонду України в
Буському районі Львівської області
нарахувати та виплатити на користь
ОСОБА_1 підвищення до пенсії, отриманої
у період з 09 червня 2008 року по 31 грудня
2008 року в розмірі 30% мінімальної пенсії
право на яке надане ст. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни». В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено за безпідставністю.
Постанова прийнята порядку
скороченого провадження.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, управління Пенсійного
фонду України в Буському районі
Львівської області подало апеляційну
скаргу до Львівського апеляційного
адміністративного суду, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову і
прийняти нову, якою відмовити в
задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі апелянт вказує на
те, що судом першої інстанції порушено
норми матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

За відсутності клопотань від усіх осіб,
які беруть участь у справі, про розгляд
справи за їх участю, суд апеляційної
інстанції розглядає справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, оскільки таку може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із
змінами і доповненнями, внесеними
згідно із Законом України від 07.07.2010
року N 2453-VI), що є достатнім для розгляду
даної справи.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а постанову
суду без змін з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції вірно виходив з
того, що позивач є дитиною війни, що
підтверджується відповідним
посвідченням, а відтак, він має право на
отримання підвищення до пенсії
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Колегія суддів вважає підставними
заявлені вимоги позивача в частині
зобов'язання відповідача нараховувати
і виплачувати підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
за період з за період з 09 червня 2008 року
по 31 грудня 2008 року, оскільки рішеннями
Конституційного Суду України від 09.07.2007
року № 6-рп/2007 та від 22.05.2008 року №10-рп/2008
положення Закону України "Про
державний бюджет України на 2007 рік",
Закону України "Про державний бюджет
України на 2008 рік", якими обмежується
дія ст. 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни» визнано
неконституційними та такими, що
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цих
Рішень.

При цьому згідно п.п. 5,6 резолютивної
частини такого це рішення має
преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними
позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень
статей зазначених законів, що визнані
неконституційними та є обов'язковим до
виконання на території України,
остаточним і не може бути оскаржене.

Стосовно посилань апелянта на те, що
законодавством України не визначено
поняття «мінімальна пенсія за віком»
як розрахункової величини для
підвищення пенсії згідно ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", то колегія вважає за необхідне
вказати про наступне.

За чинним законодавством України
розмір мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Однак, згідно ч.3 ст. 28
цього Закону мінімальний розмір пенсії
за віком, встановлений абзацом 1
частини 1 цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсії, призначених згідно з цим
Законом. Оскільки законодавством інший
мінімальний розмір пенсії за віком не
визначений, слід застосовувати цей
розмір.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що підвищення до пенсії
відповідно до ст.6 "Про соціальний
захист дітей війни" повинно було
виплачуватись за період з 09.07.2007 по
31.12.2007 року та за період з 22.05.2008 року по
31.12.2008 року, тобто, з дня набрання
чинності рішень Конституційного суду
України.

Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на думку колегії суддів
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого
крім передбаченого ч.1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком, а
тому доводи апелянта в цій частині є
необґрунтованими.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до переконання про
підставність заявлених позовних вимог
в частині зобов'язання відповідача
провести нарахування та виплату на
користь позивача підвищення до пенсії
за період з 09 червня 2008 року по 31 грудня
2008 року включно.

Оскільки функції з призначення,
нарахування та виплати пенсії позивачу
здійснює Пенсійний фонд України в
особі Управління Пенсійного фонду
України в Буському районі, обов'язок
щодо нарахування і виплати спірної
допомоги правильно покладено на
відповідача у справі.

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості
підвищення пенсії позивача у
передбаченому ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" розмірі
колегія суддів не вбачає.

Беручи до уваги, що правові положення,
які передбачають виплату підвищення до
пенсії особам, на яких поширюється дія
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" є чинними, а позивач
належить до вказаної групи осіб і має
право на її отримання, органи державної
влади не можуть свідомо зменшувати
розмір такої допомоги.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку про те, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи, ухвалив законне та
обґрунтоване судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, а тому підстав для його
скасування немає.

Керуючись ст. 195, ст. 196, ч.1 ст.197, п.1 ч.1
ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Апеляціну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Буському
районі Львівської області на постанову
Буського районного суду Львівської
області від 26.11.2012 р. №2а-1699/2011 у справі
за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в Буському
районі Львівської області, про
зобов'язання здійснити виплату
надбавки до пенсії, як дитині війни -
залишити без задоволення.

2. Постанову Буського районного
суду Львівської області від 26.11.2012 р.
№2а-1699/2011 у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Буському районі Львівської області про
зобов'язання здійснити виплату
надбавки до пенсії, як дитині війни, -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копії особам, що беруть участь у справі,
та може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючийсуддя Н.Г. Левицька

Суддя

І.М.Обрізко

Суддя

В.П. Сапіга