Справа № 2а-3201/12/0970
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2014 року
Справа № 876/10699/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.,

суддів:
Обрізка І.М., Левицької Н.М.,

за участі секретаря судових засідань
Сердюк О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційні скарги
Департаменту будівництва,
житлово-комунального господарства,
містобудування та архітектури
Івано-Франківської ОДА та ОСОБА_2 на
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
25.06.2013 року по справі за позовом ОСОБА_2
до Управління Пенсійного фонду України
в м. Івано-Франківську, Департаменту
будівництва житлово-комунального
господарства містобудування та
архітектури Івано-Франківської ОДА,
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації, третя особа:
Івано-Франківський міський центр
зайнятості про визнання дій та
бездіяльності неправомірними,-

В С Т А Н О В
И В:

ОСОБА_2 звернувся в суд з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Івано-Франківську, Департаменту
будівництва, житлового-комунального
господарства, містобудування та
архітектури Івано-Франківської ОДА,
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації про визнання дій, рішень
та бездіяльності неправомірними,
зобов'язання до вчинення дій.

Позовні вимоги обґрунтовано тим,
що позивачем 11.01.2012 року були подані
документи до Управління Пенсійного
фонду України в м. Івано-Франківську
для призначення пенсії за віком. ОСОБА_2
неодноразово звертався до УПФУ в м.
Івано-Франківську з вимогою
правильного нарахування пенсії за
віком.

28.02.2012 року позивач вдруге звернувся до
УПФУ в м. Івано-Франківську з вимогою
зарахувати йому стаж вимушеного
прогулу до страхового стажу, однак у
такому зарахуванні йому було
відмолено. Вважає такі дії відповідача
щодо не зарахування його страхового
стажу за періоди з 14.01.2003 року по 01.08.2005
року та з 01.08.2005 року по 19.10.2005 року
протиправними з вимог наведених у
позовній заяві та додаткових
поясненнях до позовної заяви. Зазначає,
що за рішенням Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 01.08.2005 року його було
поновлено на роботі, страхові внески з
суми середнього заробітку за час
вимушеного прогулу з 14.01.2003 року по
01.08.2005 року перераховані до Пенсійного
фонду власником УКБ ОДА -
Івано-Франківською обласною державною
адміністрацією і незаконно внесені до
облікової картки системи
персоніфікованого обліку як внесок за
один місяць за лютий 2008 року.

Страхувальником - головним управлінням
регіонального розвитку та будівництва
Івано-Франківської ОДА не перерахована
повна сума внесків за час вимушеного
прогулу позивача з 14.01.2003 року по 01.08.2005
року.

За рішенням Івано-Франківського
міського суду від 26.02.2007 року, яким
позивача було поновлено на роботі,
страхові внески з суми середнього
заробітку за час вимушеного прогулу з
01.08.2005 року по 19.10.2005 року перераховані
до Пенсійного фонду власником
управління капітального будівництва
ОДА - Івано-Франківською обласною
державною адміністрацією і незаконно
внесені до облікової картки позивача
системи персоніфікованого обліку як
внесок за один місяць - за серпень 2010
року

Страхувальником - головним управлінням
регіонального розвитку та будівництва
Івано-Франківської ОДА не перерахована
повна сума внесків за час вимушеного
прогулу позивача з 01.08.2005 року по 19.10.2005
року.

Позивач посилається на те, що йому при
призначенні пенсії за віком незаконно
не врахований страховий стаж з 14.01.2003
року по 08.02.2003 року, з 10.02.2004 року по
01.08.2005 року та з 02.08.2005 року по 19.10.2005
року, що призвело до зменшення його
коефіцієнту стажу. Вважає, що подана
Івано-Франківською ОДА у лютому 2008 року
та у серпні 2010 року звітність до УПФУ в
м. Івано-Франківську у таблицях якої
мали бути відображені як вся сума
страхового внеску позивача так і
помісячно суми його страхового внеску.
Суми мали бути нараховані
страхувальником за кожний місяць та
стягнуті за кожний місяць середнього
заробітку ОСОБА_2 за час вимушеного
прогулу.

06.06.2013 року позивачем на адресу суду
було направлено заяву про уточнення
позовних вимог, в якій він просить:
визнати рішення дії та бездіяльність
УПФУ в м. Івано-Франківську
неправомірними. Стягнути на користь
позивача з УПФУ в м. Івано-Франківську
завдану йому незаконними актами,
рішеннями, діями та бездіяльністю
моральну шкоду в сумі 1147 грн.; визнати
рішення дії та бездіяльність УКБ ОДА -
ГУ БАЖКГ ОДА - ГУ РР та Б ОДА
Департаменту будівництва
житлово-комунального господарства
містобудування та архітектури
Івано-Франківської
облдержадміністрації неправомірними.
Стягнути в користь позивача з
Департаменту будівництва
житлово-комунального господарства
містобудування та архітектури
Івано-Франківської ОДА завдану йому
незаконними актами, рішеннями, діями,
бездіяльністю моральну шкоду в сумі 5000
грн.; визнати рішення дії та
бездіяльність Івано-Франківської
облдержадміністрації (надалі -
Івано-Франківська ОДА) неправомірними.
Стягнути на користь позивача з
Івано-Франківської ОДА завдану йому
незаконними актами, рішеннями, діями,
бездіяльністю моральну шкоду в сумі 2294
грн.; зобов'язати правонаступника
страхувальника (роботодавця)
Департамент будівництва
житлово-комунального господарства
містобудування та архітектури
Івано-Франківської
облдержадміністрації (надалі - ДБЖКГМА
Івано-Франківської ОДА) протягом 7
календарних днів після проголошення
постанови усунути порушення чинного
законодавства та прав позивача:
виконати зобов'язання, що виникли 19.01.06
року - сплатити 3513,88 грн. Міському
центру зайнятості; провести повний
розрахунок з Пенсійним Фондом по
внесках з його середнього заробітку за
період (час вимушеного прогулу) з 02.08.2005
року по 19.10.2005 року та з 14.01.2005 року по
01.08.2005 року; подати до органу Пенсійного
фонду корегуючі та скасовуючі звіти до
попередньо поданої звітності щодо
даних персоніфікованої облікової
картки позивача Реєстру застрахованих
осіб з січня 1996 року по січень 2006 року.
Подати звіт до суду про виконання
постанови суду в цій частині.

Зобов'язати Івано-Франківську ОДА
протягом 7 календарних днів після
постановлення постанови усунути
порушення чинного законодавства та
прав позивача та подати корегуючі та
скасовуючі звіти до Пенсійного фонду
України. Подати звіт до суду про
виконання постанови суду в цій частині.

Зобов'язати УПФУ в м. Івано-Франківську
зарахувати до страхового стажу
позивача та стажу державного службовця
періоди його трудового стажу з 14.01.2003
року по 01.08.2005 року та з 02.08.2005 року по
19.10.2008 року; виправити недостовірні
відомості щодо стажу позивача, його
особливих умов, сум внесених за
позивача страхових внесків та інші у
персональній обліковій картці
позивача Реєстру застрахованих за
період з січня 1996 року по січень 2006
року; здійснити правильне нарахування
пенсії позивача з 05.11.2011 року; здійснити
щомісячні нарахування пенсії та
нарахування підвищень зо пенсії з
05.11.2011 року, виходячи з правильно
обчисленої суми пенсії позивача.
Подати звіт до суду про виконання
постанови суду в цій частині.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
25.06.2013 року частково задоволено позовні
вимоги, оскільки суд погодився з
наведеними позивачем доводами про
зобов'язання ДБЖКГМА
Івано-Франківської ОДА подати до УПФУ в
м. Івано-Франківську корегуючи та
скасовуючи звітність до попередньо
поданої звітності відносно даних
персоніфікованої та облікової картки
реєстру застрахованих осіб позивача з
врахуванням виплаченого середнього
заробітку за час вимушеного прогулу в
період з 14.01.2003 року по 01.08.2005 року та з
01.08.2005 року по 19.10.2005 року.

Не погодившись з постановою суду
її оскаржив відповідач - ДБЖКГМА
Івано-Франківської ОДА, який просить
скасувати дану постанову та прийняти
нову про відмову в задоволенні позову.

При цьому апелянт обґрунтовує та
мотивує свої вимоги аналогічно
обґрунтуванням заперечень на позовні
вимоги, зокрема зазначає, що позивач до
звільнення працював в управлінні
капітального будівництва
адміністрації, як було ліквідовано та
утворено Головне управління
містобудування, архітектури та
житлово-комунального господарства
(нова назва - Головне управління
регіонального розвитку та
будівництва). Ліквідація УКБ
Івано-Франківської ОДА була проведена
у відповідності до чинного
законодавства, а ГУ будівництва,
архітектури та житлово-комунального
господарства Івано-Франківської ОДА не
є його правонаступником. Належним
правонаступником є Івано-Франківська
обласна державна адміністрація.

Також, не погодившись з постановою суду
її оскаржив позивач, вважає, що така
прийнята з порушенням норм
матеріального й процесуального права.
Вважає, що його позовні вимоги не
задоволені, чим порушено його права,
свободи та інтереси й наводить ряд
підстав, які зазначені в апеляційній
скарзі. Просить скасувати оскаржувану
постанову та постановити нову, якою
задовольнити всі позовні вимоги у
повному складі й повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційних скарг, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційні скарги
ДБЖКГМА Івано-Франківської ОДА та
ОСОБА_2, необхідно задовольнити
частково з наступних мотивів.
Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, колегія суддів
врахувала наступні обставини справи та
норми чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі і в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Судом першої інстанції встановлено, що
11.01.2012 року позивачем було подано до
управління Пенсійного фонду України в
м. Івано-Франківську документи для
призначення пенсії за віком. 28.02.2012 року
позивач вдруге звернувся до УПФУ в м.
Івано-Франківську з вимогою зарахувати
йому стаж вимушеного прогулу за
періоди з 14.01.2003 року по 01.08.2005 року та з
01.08.2005 року по 19.10.2005 року до страхового
стажу, однак у такому зарахуванні йому
було відмолено.

Згідно рішення Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 01.08.2005 року ОСОБА_2 було
поновлено на роботі, страхові внески з
суми середнього заробітку за час
вимушеного прогулу з 14.01.2003 року по
01.08.2005 року були перераховані до
Пенсійного фонду власником УКБ ОДА -
Івано-Франківською обласною державною
адміністрацією та внесені до облікової
картки системи персоніфікованого
обліку як внесок за один місяць за
лютий 2008 року.

Страхувальником - управлінням
капітального будівництва ОДА не
перерахована повна сума внесків за
час вимушеного прогулу позивача з
14.01.2003 року по 01.08.2005 року.

Відповідно до рішення
Івано-Франківського міського суду від
26.02.2007 року, яким позивача було
поновлено на роботі, страхові внески з
суми середнього заробітку за час
вимушеного прогулу з 01.08.2005 року по
19.10.2005 року перераховані до Пенсійного
фонду власником управління
капітального будівництва ОДА -
Івано-Франківською обласною державною
адміністрацією і внесені до облікової
картки позивача системи
персоніфікованого обліку як внесок за
один місяць - за серпень 2010 року.

Страхувальником - управлінням
капітального будівництва ОДА не
перерахована повна сума внесків за
час вимушеного прогулу позивача з
01.08.2005 року по 19.10.2005 року.

Щодо неврахування управлінням
Пенсійного фонду України в м.
Івано-Франківську при призначенні
ОСОБА_2 пенсії за віком його стажу
роботи за період з 14.01.2003 року по 01.01.2004
року та страхового стажу з 01.01.2004 року
по 19.10.2005 року14.01.2003 року по 08.02.2003 року, з
10.02.2004 року по 01.08.2005 року та з 02.08.2005 року
по 19.10.2005 року суд першої інстанції
зазначив наступне.

Відповідно до вищевказаних рішень
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області позивача
було поновлено на роботі з дати
незаконного звільнення.

Таким чином, в період з 14.01.2003 року по
01.08.2005 року та з 01.08.2005 року по 19.10.2005 року
ОСОБА_2 перебував в трудових відносинах
зі своїм роботодавцем та
страхувальником - управлінням
капітального будівництва
Івано-Франківської
облдержадміністрації, що
підтверджується записами, наявними в
його трудовій книжці.

Статтею 1 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" (в редакції чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) визначено, що страховий
стаж - період (строк), протягом якого
особа підлягала державному
соціальному страхуванню, якою або за
яку сплачувався збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування згідно
із законодавством, що діяло раніше,
та/або підлягає загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню
згідно із цим Законом і за який
сплачено страхові внески.

За змістом цієї статті Закону
законодавцем визначено три підстави
для зарахування періоду (строку.) до
страхового стажу, зокрема: коли особа в
цей період підлягала державному
соціальному страхуванню; за цей період
нею або за неї сплачувався збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування згідно із законодавством,
а також коли особа підлягає
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню згідно із цим
Законом і за який сплачено страхові
внески.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено в судовому засіданні у
період з 14.01.2003 року по 01.08.2005 року та з
01.08.2005 року по 19.10.2005 року, який є
вимушеним прогулом, позивач перебував
у трудових відносинах з своїм
страхувальником (роботодавцем) на
умовах трудового договору, і в
обов'язковому порядку підлягав
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню.

На дату призначення позивачу пенсії за
віком за періоди його перебування у
вимушеному прогулі за нього були
сплачені страхові внески до Пенсійного
фонду, а тому періоди перебування
позивача у вимушених прогулах, на
підставі звітів страхувальника, мали
бути занесені до його індивідуальних
даних персоніфікованого обліку як стаж
роботи, стаж державної служби та при
призначенні йому пенсії, мали бути
обчислені органом пенсійного фонду як
страховий стаж.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України
„Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" страховий стаж -
період (строк), протягом якого особа
підлягає загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню та
за який щомісяця сплачені страхові
внески в сумі не меншій, ніж
мінімальний страховий внесок.

Згідно ст.24 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" страховий стаж
обчислюється територіальними органами
Пенсійного фонду відповідно до вимог
цього Закону за даними, що містяться в
системі персоніфікованого обліку, а за
періоди до впровадження системи
персоніфікованого обліку - на підставі
документів та в порядку, визначеному
законодавством, що діяло до набрання
чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях.

Відповідно до п. 1.1. Порядку надання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсії відповідно до
Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", затвердженого постановою
правління Пенсійного фонду України від
25.11.2005 року № 22-1 відомості про
застраховану особу, одержані від
страхувальника, використовуються в
системі персоніфікованого обліку
Пенсійного фонду.

Згідно підпункту 1. п.1.3. Порядку -
страхувальник (роботодавець) один раз
на рік подає первинну звітність за
попередній рік.

У відповідності до статті 62 Закону
України „Про пенсійне забезпечення"
основним документом, що підтверджує
стаж роботи, є трудова книжка. Порядок
підтвердження наявного трудового
стажу при відсутності трудової книжки
або відповідних записів у ній
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Аналогічна правова позиція знаходить
своє відображення в п. 1 Загальних
положень „Порядку підтвердження
наявного трудового сажу для
призначення пенсії за відсутності
трудової книжки", де визначено, що
основним документом що підтверджує
стаж роботи є трудова книжка.

Як встановлено судом позивач працював
на посаді державного службовця, а тому
стаж державної служби застосовується
для призначення пенсії, відповідно до
Порядку обчислення стажу державної
служби, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 03.05.1994
року № 283.

Відповідно до п.3 Порядку до стажу
державної служби включаються також
період, коли державний службовець не
працював з поважних причин, але
залишався у трудових відносинах з
державним органом.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до
правильного переконання, що до звітів,
які подавалися страхувальником
позивача до органу Пенсійного фонду
України мали бути подані відомості про
стаж роботи позивача у днях і місяцях і
цей стаж визначається страхувальником
за всі періоди трудових відносин
позивача на підставі трудової книжки
та інших документів що підтверджують
стаж роботи.

Доводи апелянта ОСОБА_2 стосовно того,
що неналежна сплата страхових внесків
відповідно до ч.1 ст.24 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування " мала місце і з
вини відповідача Пенсійного фонду не
приймаються судом, виходячи з того, що
наведений Закон встановлює солідарну
систему пенсійного страхування, згідно
якої сума страхових виплат
безпосередньо пов'язана із сумою
страхових внесків, сплачених на
рахунок певної особи, та не передбачає
можливість нарахувань та виплат за
рахунок інших застрахованих осіб
навіть у тому випадку, коли несплата
мала місце у зв'язку незаконним
звільненням.

Одночасно необхідно зазначити, що
функції з нарахування та виплати
пенсії позивачу здійснює Пенсійний
фонд України в особі управління
Пенсійного фонду України в
м.Івано-Франківську, обов'язок щодо
нарахування і виплати спірної суми
пенсії правильно покладено на
відповідача у справі.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції
не погоджується із висновком суду
першої інстанції про визнання
страхувальником ОСОБА_2,
співвідповідача - Департамент
будівництва, житлово-комунального
господарства, містобудування та
архітектури Івано-Франківської
обласної державної адміністрації,
який, на його думку, є правонаступником
Головного управління містобудування,
архітектури та житлово-комунального
господарства Івано-Франківської ОДА,
яке в подальшому перейменоване в
Головне управління регіонального
розвитку та будівництва
Івано-Франківської ОДА зважаючи на
таке.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України обставини,
встановлені судовим рішенням в
адміністративній, цивільній або
господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Як встановлено Івано-Франківським
окружним адміністративним судом у
справі за позовом ОСОБА_2 до
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації, Управління
капітального будівництва
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації, Головного управління
регіонального розвитку та будівництва
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації, Міністерства
регіонального розвитку та будівництва
України, відділу державної реєстрації
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди - обставину, яка відображена в
постанові від 27.04.2010 року, що була
предметом перегляду в апеляційному та
касаційному порядку й залишена без
змін ( Справа №К -38708/10 від 11.04.2014 р.) -
Управління капітального будівництва
адміністрації, де працював позивач,
було ліквідовано та утворено Головне
управління містобудування,
архітектури та житлово-комунального
господарства (згодом перейменовано в
Головне управління регіонального
розвитку та будівництва
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації).

Відповідно до пункту 20 Положення про
Головне управління містобудування,
архітектури та житлово-комунального
господарства обласної державної
адміністрації, затвердженого
розпорядженням Івано-Франківської
обласної державної адміністрації від 12
вересня 2005 року № 466, воно було
правонаступником щодо виконання
цивільно-правових зобов'язань по
договорах підряду управління
капітального будівництва,
містобудування та архітектури,
житлово-комунального господарства
облдержадміністрації, структурними
підрозділами якого вони є.

Зазначений пункт скасовано
розпорядженням від 12.09.2006 року №529.

Таким чином обставина, встановлена
Івано-Франківським окружним
адміністративним судом, що Головне
управління містобудування,
архітектури та житлово-комунального
господарства обласної державної
адміністрації не є правонаступником
Управління капітального будівництва
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації у постанові від 27.04.2010
року, яка набрала законної сили, не
підлягає доказуванню при розгляді
інших справ, у яких беруть участь ті
самі особи або особа, щодо якої
встановлено ці обставини.

Окрім цього станом на 17.01.2013 року
прийняття ухвали про заміну
відповідача - Головного управління
регіонального розвитку та будівництва
Івано-Франківської ОДА на
правонаступника Департамент
будівництва, житлово-комунального
господарства, містобудування та
архітектури Івано-Франківської
обласної державної адміністрації не
було про це внесено запис до ЄДР.

За правилами ст. 609 ЦК України
зобов'язання припиняється ліквідацією
юридичної особи (боржника або
кредитора), крім випадків, коли законом
або іншими нормативно-правовими актами
виконання зобов'язання ліквідованої
юридичної особи покладається на іншу
юридичну особу, зокрема за
зобов'язаннями про відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю.

Статтею 112 ЦК України визначено порядок
задоволення вимог кредиторів.

Таким чином, відповідальність за
невиконання цивільно-правових
зобов'язань перед позивачем повинен
нести засновник ліквідованого
управління капітального будівництва,
який прийняв рішення про припинення
діяльності ліквідаційної комісії, а
саме - Івано-Франківська обласна
державна адміністрація.

Отже, за весь час перебування позивача
у трудових відносинах з управлінням
капітального будівництва
Івано-Франківської ОДА, за
зобов'язаннями якого виступає
Івано-Франківська ОДА, останній був
зобов'язаний щомісяця сплачувати за
ОСОБА_2 внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування і при
поновленні його на роботі мав подати до
органу Пенсійного фонду скасовуючі та
корегуючі звіти до його індивідуальних
даних системи персоніфікованого
обліку.

Пункт 5 Порядку формування та подання
органам Пенсійного фонду України
відомостей про застраховану особу, що
використовуються у системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, затвердженого
постановою Пенсійного фонду України
10.06.2004 року № 7-6, визначає, що у разі
виявлення недостовірних відомостей,
які подані та/або накопичені в базах
даних персоніфікованого обліку,
страхувальник подає до органу
Пенсійного фонду необхідні корегуючі
або скасовуючі документи щодо
виявлених недостовірних звітів про
застраховану особу.

Коригування або скасування відомостей
облікової картки застрахованої особи
здійснюється за будь-які роки
функціонування системи
персоніфікованого обліку тільки на
підставі наданих у встановленому
порядку документів страхувальника.

Вимоги позивача про протиправність дій
управління Пенсійного фонду України в
м. Івано-Франківську щодо не
зарахування страхового стажу позивача
за час, коли він перебував у вимушеному
прогулі є необґрунтованим та
безпідставним та правомірно не
задоволені судом першої інстанції з
огляду на наступне.

Як встановлено судом, у лютому 2008 року
Державною організацією «Господарський
підрозділ управління ресурсного
забезпечення та господарського
обслуговування обласної державної
адміністрації» було здійснено
нарахування зарплати ОСОБА_2 в сумі 2936,74
грн. та сплачено відповідні страхові
внески. Також у серпні 2010 року
нараховано позивачу зарплату у розмірі
13189,87 грн. та сплачено страхові внески.

В управління Пенсійного фонду України
в м. Івано-Франківську на момент
звернення позивача з вимогою
зарахування йому страхового стажу за
час вимушеного прогулу при призначенні
пенсії за віком були відсутні підстави
для відображення сум заробітної плати
в обліковій картці персоніфікованого
обліку одержаної позивачем на підставі
рішення суду за час вимушеного прогулу
за період з 14.01.2003 року по 01.08.2005 року та
з 01.08.2005 року по 19.10.2005 року, оскільки
страхувальником позивача, в даному
випадку Департаментом будівництва,
житлового-комунального господарства,
містобудування та архітектури
Івано-Франківської ОДА, не було подано
до управління Пенсійного фонду
скасовуючу та корегуючу звітність до
попередньо поданої звітності відносно
даних персоніфікованої облікової
картки реєстру застрахованих осіб
ОСОБА_2 з врахуванням виплаченого
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Підпунктом 5.4.1 п. 5.4 Інструкції про
порядок обчислення і сплати
підприємствами, установами,
організаціями та громадянами збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, інших платежів, а також
обліку їх надходження до Пенсійного
фонду України", затвердженої
постановою правління Пенсійного фонду
України від 19.10.2001 року № 16-6, визначено,
що обчислення збору до Пенсійного
фонду із зазначеної категорії
платників здійснюється щомісяця.

Пунктом 5.4.3. Інструкції передбачено, що
збір нараховується та утримується з
усіх видів виплат, що відповідно до
законодавства належать до сукупного
оподаткованого доходу.

Нарахування та утримання збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування на суми виплат, що
включаються до сукупного
оподаткованого доходу, період яких
більше одного місяця (допомога у
зв'язку з тимчасовою непрацездатністю,
оплата щорічної відпустки, тощо)
здійснюється окремо за кожний місяць.

Аналогічний принцип щомісячного
нарахування страхувальниками
страхових внесків, закріплений в
Інструкції про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, яка затверджена постановою
правління Пенсійного фонду України №
21-1 від 19.12.2003 року.

З огляду на вищевказане, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку,
що судовими рішеннями, якими позивача
було поновлено на роботі, було
визначено всю суму середнього
заробітку ОСОБА_2 за час вимушеного
прогулу, тобто за період з 14.01.2003 року по
01.08.2005 року та з 01.08.2005 року по 19.10.2005
року, а не за лютий місяць 2008 року чи
вересень 2010 року. В судових рішеннях
було зазначено, що з нарахованого
середнього заробітку за кожний день
вимушеного прогулу мають бути сплачені
обов'язкові внески і платежі.

Таким чином, суми за нарахований у
судових рішеннях середній
(середньоденний) заробіток за час, коли
позивач перебував у вимушеному
прогулі, мали бути рознесені по
реквізитах у звітах щомісячно, а саме
як середньомісячні суми нарахованого
середнього заробітку (доходу) та
місячні суми обчислених з цих сум
внесків за всі місяці вимушеного
прогулу, за які вони нараховані. Саме за
такими відомостями з
персоніфікованого обліку мали бути
обчислені коефіцієнт заробітної плати
та пенсія ОСОБА_2

Стаття 17 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" визначає обов'язки
страхувальника, до яких зокрема
відносять і наступні обов'язки:
подавати звітність територіальним
органам Пенсійного фонду у строки, в
порядку та за формою, встановленими
Пенсійним фондом; нараховувати,
обчислювати і сплачувати в установлені
строки та в повному обсязі страхові
внески; повідомляти територіальні
органи Пенсійного фонду про зміну
відомостей, що вносяться до системи
персоніфікованого обліку, про
застраховану особу, за яку або на
користь якої ним сплачуються страхові
внески, у десятиденний термін із дня
одержання цих відомостей; виконувати
інші вимоги, передбачені цим Законом, а
також нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону.

Надаючи правову оцінку діям
страхувальника - Департаменту
будівництва, житлового-комунального
господарства, містобудування та
архітектури Івано-Франківської ОДА,
який являється правонаступником
Головного управління регіонального
розвитку та будівництва
Івано-Франківської ОДА, яке в свою
чергу є правонаступником управління
капітального будівництва ОДА, в
контексті дотримання ним вимог ст. 17
Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", колегія суддів приходить
до наступного висновку.

Надаючи правову оцінку діям
страхувальника - Івано-Франківській
обласній державній адміністрації, який
відповідає за зобов'язаннями
ліквідованого структурного підрозділу
- управління капітального будівництва
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації, в силу дотримання ним
вимог ст. 17 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", суд апеляційної
інстанції зазначає, що страхувальник
позивача, як і його правонаступник був
зобов'язаний відповідно до
вищевказаних норм Закону та на
виконання судових рішень утримати з
нарахованого судом середнього
(середньоденного) заробітку (доходу)
ОСОБА_2 та сплатити за кожний місяць
вимушеного прогулу за позивача внески
(збір) до Пенсійного фонду. Такий
обов'язок щодо повідомлення органу
пенсійного фонду про внесені зі
звітністю за попередні роки
недостовірні відомості щодо
застрахованої особи ОСОБА_2 мав
здійснити протягом 10 днів після
набрання чинності судовими рішеннями
та подати скасовуючу та корегуючу
звітність, щодо його індивідуальних
даних, що містяться у його обліковій
картці системи персоніфікованого
обліку.

Таким чином, вимога позивача до
Івано-Франківської ОДА щодо
зобов'язання подати до управління
Пенсійного фонду України в м.
Івано-Франківську корегуючі та
скасовуючі звіти до попередньо поданої
звітності відносно даних
персоніфікованої облікової картки
реєстру застрахованих осіб ОСОБА_2 з
врахуванням виплаченого середнього
заробітку в період з 14.01.2003 року по
01.08.2005 року та з 01.08.2005 року по 19.10.2005 року
є обґрунтованою та підлягає до
задоволення.

Зважаючи на вказане, одночасно
необхідно погодитись з апелянтом -
ОСОБА_2, щодо неправомірності дій
Івано-Франківської ОДА з подачі
недостовірної звітності до управління
Пенсійного фонду України в м.
Івано-Франківську стосовно трудового
стажу останнього, стажу державного
службовця та страхового стажу.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що
вимога позивача про сплату
Департаментом будівництва,
житлово-комунального господарства,
містобудування та архітектури
Івано-Франківської ОДА на користь
Івано-Франківського міського центру
зайнятості грошових коштів, які
виплачувалися позивачу як допомога по
безробіттю задоволенню не підлягає,
оскільки лише Івано-Франківський
міський центр зайнятості, а не позивач
вправі звертатися до суду з позовом про
стягнення безпідставно сплаченої
допомоги по безробіттю.

Стосовно вимоги про визнання
незаконним та скасування
Розпорядження Івано-Франківської
обласної державної адміністрації від
16.10.2006 року № 589 „Про скасування
розпорядження голови
облдержадміністрацій від 06.02.2006 року
№46", то необхідно зазначити наступне.

Розпорядженням Івано-Франківської
обласної державної адміністрації від
06.02.2006 року №46 вирішено виділити з
резервного фонду обласного бюджету
головному управлінню будівництва,
архітектури та житлово-комунального
господарства облдержадміністрації у
зв'язку з ліквідацією управління
капітального будівництва
облдержадміністрації 20573 грн. для
відшкодування втраченого заробітку за
час вимушеного прогулу та заподіяння
моральної шкоди ОСОБА_2

Оскаржуваним розпорядженням
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації від 16.10.2006 року № 589
скасовано наведене вище розпорядження
у зв»язку з порушенням цим
розпорядженням ст.85 Бюджетного кодексу
України.

Згідно зі статтею 6 Закону України від 9
квітня 1999 року № 586-XIV «Про місцеві
державні адміністрації» розпорядження
голів місцевих державних
адміністрацій, прийняті в межах їх
компетенції, є обов'язковими для
виконання на відповідній території
всіма органами, підприємствами,
установами та організаціями,
посадовими особами та громадянами.

Статтею 41 цього Закону № 586-XIV
передбачено, що голови місцевих
державних адміністрацій видають
розпорядження одноособово і несуть за
них відповідальність згідно із
законодавством.

Відповідно до статті 43 Закону № 586-XIV
розпорядження голови державної
адміністрації, що суперечать
Конституції України, законам України,
рішенням Конституційного Суду України,
іншим актам законодавства або є
недоцільними, неекономними,
неефективними за очікуваними чи
фактичними результатами, скасовуються
Президентом України, Кабінетом
Міністрів України, головою місцевої
державної адміністрації вищого рівня
або в судовому порядку.

У Рішенні Конституційного Суду України
від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (у справі
за конституційним поданням
Харківської міської ради щодо
офіційного тлумачення положень
частини другої статті 19, статті 144
Конституції України, статті 25, частини
чотирнадцятої статті 46, частин першої,
десятої статті 59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
(справа про скасування актів органів
місцевого самоврядування)) вказано, що
органи місцевого самоврядування не
можуть скасовувати свої попередні
рішення, вносити до них зміни, якщо
відповідно до приписів цих рішень
виникли правовідносини, пов'язані з
реалізацією певних суб'єктивних прав
та охоронюваних законом інтересів, і
суб'єкти цих правовідносин заперечують
проти їх зміни чи припинення. Це є
«гарантією стабільності суспільних
відносин» між органами місцевого
самоврядування і громадянами,
породжуючи у громадян впевненість у
тому, що їхнє існуюче становище не буде
погіршене прийняттям більш пізнього
рішення.

Ненормативні правові акти місцевого
самоврядування є актами одноразового
застосування, вони вичерпують свою дію
фактом їхнього виконання, а тому не
можуть бути скасовані чи змінені
органом місцевого самоврядування
після їх виконання.

Проте у справі, що розглядається,
встановлено, що станом на час прийняття
оскаржуваного розпорядження у
позивача правовідносини, пов'язані з
реалізацією певних суб'єктивних прав
та охоронюваних інтересів, не виникли
і цього сторона апелянта в судовому
засіданні не спростувала.

Таким чином, голова Івано-Франківської
обласної державної адміністрації ОДА
розпорядженням від 16.10.2006 року,
скасувавши, положення попереднього
розпорядження від 06.02.2006 року, діяв на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Така правова позиція узгоджується із
практикою Верховного Суду України
(постанова від 03.06.2014р.), рішення якого,
згідно ст. 244-2 КАС України, у подібних
правовідносинах є обов'язковими для
всіх судів України.

Відносно позовних вимог про стягнення
з відповідача на користь позивача
моральної шкоди колегія суддів
зазначає наступне.
Загальні
підстави відшкодування моральної
шкоди визначені Цивільним кодексом
України.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України,
моральна шкода полягає: 1) у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі ст. 1167 Цивільного кодексу
України моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті. Моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим, органу
місцевого самоврядування, фізичної або
юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо
шкоди завдано каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди
завдано фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування як запобіжного заходу
тримання під вартою або підписки про
невиїзд, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту або виправних робіт; 3) в інших
випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4
"Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" розмір відшкодування моральної
шкоди суд повинен визначати залежно
від характеру та обсягу страждань,
немайнових витрат, які зазнав позивач.

Під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб (п.3 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року №4 "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди".

Відтак, позовні вимоги про
відшкодування позивачу моральної
шкоди колегія суддів вважає не
обґрунтованими, оскільки останнім в
порушення вимог ч. 1 ст. 71 КАС України не
доведено передбачених ст.ст. 23, 1167
Цивільного кодексу України обставин і
підстав, які зумовлюють наявність
моральної шкоди, зокрема матеріали
справи не містять жодних свідчень та
відповідних доказів про ступінь її
моральних чи фізичних страждань або
шкоди завданої її здоров'ю.

Стосовно вимоги позивача щодо
зобов'язання відповідачів у 7 денний
строк після проголошення постанови
усунути порушення чинного
законодавства та подати звіт до суду
про виконання постанови суду, то суд
першої інстанції, не застосовуючи
правила ст. 267 КАС України, діяв в межах
правового поля.

Статтю 163 КАС України передбачено, що
суд в резолютивної частині постанови,
крім іншого, встановлює строк для
подання суб'єктом владних повноважень -
відповідачем до суду звіту про
виконання постанови, якщо вона вимагає
вчинення певних дій (перебіг цього
строку починається з дня набрання
постановою законної сили або після
одержання її копії, якщо постанова
виконується негайно).

Відповідно до ч.1 ст. 267 КАС України, суд,
який ухвалив судове рішення в
адміністративній справі, має право
зобов'язати суб'єкта владних
повноважень, не на користь якого
ухвалене судове рішення, подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання судового рішення.

Ураховуючи, що встановлення звіту
відповідно ч.1 ст.267 КАС України це право
суду, тому не задовольняючи в цій
частині позовні вимоги, суд першої
інстанції діяв правомірно.

У відповідності до вимог ст. 71 КАСУ,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. А згідно ст.
86 цього Кодексу суд оцінює докази, які є
у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Наведене свідчить про неповне
з'ясування судом першої інстанції
фактичних обставин справи, що мають
значення для правильного вирішення
спору, а отже, і порушення вимог ст. 159
КАС України щодо законного та
обґрунтованого розгляду всіх обставин
справи в їх сукупності, керуючись
законом, у зв'язку з чим рішення
підлягає скасуванню.

Пунктом 4 частини 1 статті 202 КАС України
встановлено, що підставами для
скасування постанови або ухвали суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення є порушення норм матеріального
або процесуального права, що призвело
до неправильного вирішення справи або
питання.

Беручи до уваги наведене вище, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що суд першої інстанції при прийнятті
оскаржуваної постанови неповно
з'ясував обставини справи, що мають
значення для справи, порушив норми
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, а тому
апеляційні скарги необхідно
задовольнити частково, скасувавши
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову постанову, якою позовні
вимоги задовольнити частково.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205,
207, 254 КАС України, суд апеляційної
інстанції

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Департаменту
будівництва, житлово-комунального
господарства, містобудування та
архітектури Івано-Франківської
обласної державної адміністрації,
ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 25.06.2013 року
у справі №2а-3201/12/0970 та прийняти нову
постанову про часткове задоволення
позовних вимог.

Визнати протиправними дії
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації з подачі недостовірної
звітності до управління Пенсійного
фонду України в м. Івано-Франківську
стосовно трудового стажу ОСОБА_2, стажу
державного службовця та страхового
стажу.

Визнати протиправною бездіяльність
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації щодо неподання до
управління Пенсійного фонду України в
м. Івано-Франківську
Івано-Франківської області корегуючої
та скасовуючої звітності до попередньо
поданої звітності відносно даних
персоніфікованої облікової картки
реєстру застрахованих осіб ОСОБА_2, з
врахуванням виплаченого середнього
заробітку за час вимушеного прогулу в
період з 14.01.2003 року по 01.08.2005 року та з
01.08.2005 року по 19.10.2005 року.

Зобов'язати Івано-Франківську обласну
державну адміністрацію подати до
управління Пенсійного фонду України в
м. Івано-Франківську
Івано-Франківської області корегуючу
та скасовуючу звітність до попередньо
поданої звітності відносно даних
персоніфікованої облікової картки
реєстру застрахованих осіб ОСОБА_2 з
врахуванням виплаченого середнього
заробітку за час вимушеного прогулу в
період з 14.01.2003 року по 01.08.2005 року та з
01.08.2005 року по 19.10.2005 року.

В задоволенні адміністративного
позову в іншій частині позовних вимог
відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом 20-ти днів з дня
набрання ухвалою законної сили, а у
разі складення ухвали в повному обсязі
відповідно до ст.160 КАС України - з дня
складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
В.П.Сапіга

Судді
І.М. Обрізко

Н.Г. Левицька

Повний текст виготовлено 21.10.2014р.