Справа № 761/846/14-а
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 761/846/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Мальцев
Суддя-доповідач: Горяйнов А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Горяйнова А.М.,

суддів - Мамчура
Я.С. та Шостака О.О.,

при секретарі -
Дроздовій М.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на постанову Шевченківського
районного суду м. Києва від 25 червня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Головного управління
Пенсійного фонду України в м. Києві, за
участю третьої особи - Міністерства
внутрішніх справ України, про визнання
дій неправомірними та зобов'язання
вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом, у якому просив визнати
протиправними дії Головного
управління Пенсійного фонду України в
м. Києві щодо відмови у проведенні з 19
червня 2013 року нарахування та виплати
пенсії згідно з розрахунком вислуги
років для призначення пенсії у розмірі
85 % від суми грошового забезпечення та
зобов'язати нарахувати і виплатити
пенсію у зазначеному розмірі.

Постановою Шевченківського районного
суду м. Києва від 25 червня 2014 року в
задоволенні вказаного
адміністративного позову було
відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням позивач подав апеляційну
скаргу в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нове
рішення про задоволення позову. Свої
вимоги обґрунтовує тим, що судом першої
інстанції було порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. Зокрема апелянт вказує на те, що
період роботи на не атестованих
посадах був зарахований до стажу, що
дає право на вислугу років, спеціально
уповноваженим органом - Центральною
комісією МВС України.

Під час судового засідання позивач
підтримав свою апеляційну скаргу та
просив суд її задовольнити з підстав,
викладених в ній.

Представник третьої особи в судовому
засіданні заперечував проти
апеляційної скарги та просив суд
відмовити в її задоволенні посилаючись
на те, що судом першої інстанції було
винесене законне і обґрунтоване
рішення, а підстави для його зміни чи
скасування - відсутні.

Відповідач, будучи належним чином
повідомлений про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явився. Про причини
своєї неявки суд не повідомив.
Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь представника
відповідача в судовому засіданні - не
обов'язкова, колегія суддів у
відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України
визнала можливим проводити
апеляційний розгляд справи за його
відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
ОСОБА_2 задовольнити, постанову
Шевченківського районного суду м.
Києва від 25 червня 2014 року - скасувати
та прийняти нове рішення про
задоволення позову виходячи із
наступного.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин у
адміністративній справі,
підтверджених такими доказами, які
були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 202 КАС України
суд апеляційної інстанції скасовує
рішення суду першої інстанції та
ухвалює нове якщо встановить порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 проходив
службу у Центральному апараті МВС
Української РСР та України у період з 24
січня 1971 року по 04 грудня 1999 року. У
період з 24 січня 1971 року по 23 вересня 1977
року позивач працював на не
атестованих посадах, у зв'язку з чим
вказаний період роботи не був
зарахований до стажу роботи, що дає
право на призначення пенсії за вислугу
років.

Центральною комісією МВС України було
складено висновок від 29 грудня 2007 року
№ 1797 о/с, згідно якого ОСОБА_2, як
виняток, до вислуги років для
призначення пенсії було зараховано
період роботи на не атестованих
посадах з 24 січня 1971 року по 23 вересня
1977 року із розрахунку 1 місяць роботи за
1 місяць служби. Департаменту роботи з
персоналом МВС України було доручено
провести перерахунок вислуги років
позивача.

На підставі вказаного висновку було
видано наказ від 29 грудня 2007 року № 1797
о/с про зарахування ОСОБА_2 до вислуги
років для призначення пенсії періоду
роботи на неатестованих посадах в
органах внутрішніх справ.

Також відповідальними особами МВС було
складено розрахунок вислуги років на
пенсію підполковника міліції ОСОБА_2
від 13 грудня 2011 року, згідно якого
вислуга років для призначення пенсії
складає 30 років 09 місяців 09 днів.

ОСОБА_2 19 червня 2013 року звернувся до
Головного управління Пенсійного фонду
України в м. Києві із заявою про
нарахування та виплату пенсії, до якої
додав вказані розрахунок та наказ від 29
грудня 2007 року № 1797 о/с.

Листом від 09 липня 2013 року № 16806/12/В-1528
відповідач повідомив позивача про те,
що йому призначено пенсію за 25 років
вислуги із 04 грудня 1999 року. Підстави
для врахування до вислуги років для
перерахунку пенсії періоду роботи з 24
січня 1971 року по 23 вересня 1977 року -
відсутні.

Не погоджуючись із вказаним висновком
Головного управління Пенсійного фонду
України в м. Києві, ОСОБА_2 звернувся до
суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд
першої інстанції виходив з того, що
підстави для врахування до вислуги
років періоду роботи, зазначеного у
наказі від 29 грудня 2007 року № 1797 о/с -
відсутні.

Колегія суддів не погоджується із
зазначеним висновком суду першої
інстанції, оскільки він не відповідає
вимогам закону.

Дослідивши лист Головного управління
Пенсійного фонду України в м. Києві від
09 липня 2013 року № 16806/12/В-1528 колегія
суддів встановила, що він не містить
обґрунтування висновку про
відсутність підстав для зарахування до
вислуги років періоду роботи з 24 січня
1971 року по 23 вересня 1977 року.

У запереченнях на адміністративний
позов ОСОБА_2 відповідач посилається на
те, що зарахування до вислуги років
видів служби на періодів часу на
підставі дозволу Кабінету Міністрів
України та наказу Центральної комісії
МВС України чинним законодавством - не
передбачено.

Надаючи правову оцінку вказаним
доводам відповідача колегія суддів
встановила наступне.

Умови, норми і порядок пенсійного
забезпечення громадян України із числа
осіб, які перебували на військовій
службі, службі в органах внутрішніх
справ визначені Законом України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб».

У ст. 17 вказаного Закону наведено види
служби та періоди часу, які
зараховуються до вислуги років для
призначення пенсії.

Положеннями ст. 171 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» також передбачено, що порядок
обчислення вислуги років та визначення
пільгових умов призначення пенсій
особам, які мають право на пенсію за цим
Законом, встановлюється Кабінетом
Міністрів України.

Згідно абз. 12 п. 1 постанови КМ України
«Про порядок обчислення вислуги років,
призначення та виплати пенсій і
грошової допомоги особам офіцерського
складу, прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їхніх сімей» від 17
липня 1992 року № 393 (далі - Постанова) для
призначення пенсій за вислугу років
відповідно до Закону України «Про
пенсійне забезпечення
військовослужбовців та осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ» особам
офіцерського складу, прапорщикам,
мічманам, військовослужбовцям
надстрокової служби та військової
служби за контрактом, особам
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ до вислуги
років зараховуються час роботи в
державних органах у разі переходу на
службу в органи внутрішніх справ на
посади начальницького складу, на
військову службу в органи і військові
формування Служби безпеки за
направленням Кабінету Міністрів
України, Ради Міністрів Республіки
Крим, Представника Президента України
в області, містах Києві та Севастополі
згідно з переліками посад і на умовах,
затверджуваних відповідно
Міністерством внутрішніх справ і
Центральним управлінням Служби
безпеки.

На виконання вказаної норми права
Міністерством внутрішніх справ був
прийнятий наказ від 22 листопада 1993 року
№ 748, яким серед іншого було
затверджено додаток 10, у якому
визначено перелік посад
начальницького складу органів
внутрішніх справ, при призначенні на
які в стаж до вислуги років для
призначення пенсії зараховується час
роботи в державних органах.

Положеннями п. 7 додатку 10 до наказу від
22 листопада 1993 року № 748 передбачено, що
при переході на інші посади питання про
зарахування часу роботи в державних
органах вирішується Центральною
комісією МВС України.

Як раніше зазначалося, зарахування
ОСОБА_2 періоду роботи з 24 січня 1971 року
по 23 вересня 1977 року до вислуги років
було здійснене саме на підставі
висновку Центральної комісії МВС
України від 29 грудня 2007 року № 1797 о/с.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що у Головного управління
Пенсійного фонду України в м. Києві
були відсутні підстави для відмови у
зарахуванні до вислуги років ОСОБА_2
вказаного періоду роботи.

Представник третьої особи в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення адміністративного позову
ОСОБА_2 та просив суд відмовити в
задоволенні апеляційної скарги
позивача посилаючись на те, що висновок
Центральної комісії МВС України був
виданий за відсутності законних
підстав.

Так, представник МВС України вказує на
те, що відповідний висновок був
підготовлений виключно у зв'язку з
надходженням листа-дозволу Кабінету
Міністрів України до звернення ОСОБА_2,
який містив напис «погодити як
виняток». Разом з тим, відповідно до
Регламенту Кабінету Міністрів України,
затвердженого постановою від 18 липня
2007 року № 950 Кабінет Міністрів України
видає на основі і на виконання
Конституції та законів України, актів
Президента України та постанов
Верховної Ради, прийнятих відповідно
до Конституції та законів України, у
межах своєї компетенції постанови і
розпорядження, обов'язкові для
виконання.

Оскільки дозвіл на зарахування ОСОБА_2
до вислуги років для призначення
пенсії періоду на не атестованих
посадах Кабінетом Міністрів України
був наданий не у формі постанови чи
розпорядження, які є обов'язковими до
виконання, у а формі листа, третя особа
вважає, що даний адміністративний
позов є необґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що обставини, на
які посилається представник МВС
України не стосуються предмета
доказування у даній справі. Так,
висновок Центральної комісії МВС
України від 29 грудня 2007 року № 1797 о/с не
є предметом оскарження у даній справі,
а тому обставини його прийняття не
підлягають встановленню під час
розгляду та вирішення даної справи.

Для вирішення адміністративного
позову ОСОБА_2 слід встановити, чи є
висновок Центральної комісії МВС
України від 29 грудня 2007 року № 1797 о/с
документом, що дає право на зарахування
до вислуги років позивача певного
періоду роботи.

Як раніше зазначалося, відповідно до
ст. 171 Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб», абз. 12 п. 1 Постанови та п. 7
додатку 10 до наказу від 22 листопада 1993
року № 748 такий висновок є законною
підставою для зарахування періоду
роботи з 24 січня 1971 року по 23 вересня 1977
року до стажу, що дає право на
призначення пенсії за вислугу років.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що адміністративний позов
ОСОБА_2 є законним, обґрунтованим та
таким, що підлягає задоволенню.

Обираючи спосіб захисту порушеного
права позивача на нарахування та
виплату пенсії у належному розмірі, яке
було порушено внаслідок не зарахування
до вислуги років певного періоду,
колегія суддів вважає необхідним
визнати протиправною відмову
Головного управління Пенсійного фонду
України в м. Києві в нарахуванні та
виплаті ОСОБА_2 пенсії за вислугу років
з 19 червня 2013 року у розмірі 85 % від суми
грошового забезпечення і зобов'язати
нарахувати та виплачувати з вказаної
дати пенсію у зазначеному розмірі.

Адміністративний позов ОСОБА_2
підлягає задоволенню саме з 19 червня 2013
року, тобто з дня подачі до Головного
управління Пенсійного фонду України в
м. Києві заяви про призначення пенсії з
відповідними документами.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
ОСОБА_2 спростовують висновки суду
першої інстанції, викладені в
постанові від 25 червня 2014 року, та є
підставами для її скасування.

З огляду на викладене колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було порушено норми
матеріального і процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. У зв'язку з цим колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
ОСОБА_2 задовольнити, постанову
Шевченківського районного суду м.
Києва від 25 червня 2014 року - скасувати
та прийняти нове рішення про
задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Постанову Шевченківського районного
суду м. Києва від 25 червня 2014 року -
скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_2 -
задовольнити.

Визнати протиправною відмову
Головного управління Пенсійного фонду
України в м. Києві в нарахуванні та
виплаті ОСОБА_2 пенсії за вислугу років
з 19 червня 2013 року у розмірі 85 % від суми
грошового забезпечення.

Зобов'язати Головне управління
Пенсійного фонду України в м. Києві
нарахувати та виплачувати з 19 червня 2013
року ОСОБА_2 пенсію за вислугу років у
розмірі 85 % від суми грошового
забезпечення.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
її складання в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
А.М.
Горяйнов

Судді
Я.С. Мамчур

О.О. Шостак

Постанова складена в повному обсязі 21
жовтня 2014 року.

Головуючий суддя

Горяйнов А.М.

Судді:

Мамчур Я.С

Шостак О.О.