Справа № 815/7475/13-а
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/7475/13-а

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції:
Юхтенко Л.Р.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бойка А.В.,

суддів: Танасогло Т.М.,

Яковлєва О.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційну
скаргу Білгород-Дністровської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Одеській області на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 07 квітня 2014
року по справі за позовом
Білгород-Дністровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Одеській області до Відділу державної
виконавчої служби
Білгород-Дністровського
міськрайонного управління юстиції, за
участю третіх осіб - управління
Пенсійного фонду України в м.
Білгород-Дністровському та
Білгород-Дністровському районі
Одеської області,
Сільськогосподарського виробничого
кооперативу імені "Кутузова" про
скасування постанови від 22.05.2013 року
про арешт всього майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
по виконавчому провадженню № 37953531, -

В С Т А Н О В И В:

29.10.2013 року Білгород-Дністровська
об'єднана державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів в
Одеській області звернулась до суду
першої інстанції з адміністративним
позовом до Відділу державної
виконавчої служби
Білгород-Дністровського
міськрайонного управління юстиції, за
участю третіх осіб - управління
Пенсійного фонду України в м.
Білгород-Дністровському та
Білгород-Дністровському районі
Одеської області,
Сільськогосподарського виробничого
кооперативу імені "Кутузова" про
скасування постанови від 22.05.2013 року
про арешт всього майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
по виконавчому провадженню № 37953531.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 07.04.2014 року
у задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, 28.04.2014 року
Білгород-Дністровська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів в
Одеській області подала апеляційну
скаргу на вказану постанову суду.

Апелянт зазначає, що вказана постанова
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Податковий орган посилався на те, що
відповідач при винесенні постанови про
арешт майна, що належить боржнику - СВК
«ім. Кутузова», не вживав заходи щодо
отримання витягу з Єдиного державного
реєстру обтяжень рухомого майна. Крім
того, апелянт зазначив, що відповідно
до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець повідомляє
заставодержателю не пізніше
наступного дня після накладення арешту
на майно або якщо йому стало відомо, що
арештоване майно боржника перебуває у
заставі та роз'яснює заставодержателю
право на звернення до суду з позовом
про зняття арешту із заставленого
майна. Однак, всупереч вказаним нормам
Закону України «Про виконавче
провадження» державним виконавцем не
було повідомлено
Білгород-Дністровську об'єднану
державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів в
Одеській області про звернення
стягнення на заставне майно.

На підставі викладеного ставиться
питання про скасування постанови
Одеськогоокружного адміністративного
суду від 07.04.2014 року та постановлення
нової, якою задовольнити позовні
вимоги Білгород-Дністровської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Одеській області.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС
України суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть учать у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах апеляційної скарги, вивчивши
матеріали справи колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що
сільськогосподарський виробничий
кооператив «імені Кутузова»
зареєстрований в якості юридичної
особи Виконавчим комітетом
Білгород-Дністровської
райдержадміністрації 10.03.2000 року та
перебуває на податковому обліку в
Білгород-Дністровській ОДПІ ГУ
Міндоходів в Одеській області.

У сільськогосподарського виробничого
кооперативу «імені Кутузова» виник
податковий борг у сумі 2177596,99 грн., у
зв'язку з чим позивачем на адресу
кооперативу було направлено податкову
вимогу № 92 від 07.11.2011 року.

11.11.2011 року Білгород-Дністровською ОДПІ
Одеської області ДПС було прийнято
рішення № 17928/24 про опис майна, що
перебуває у власності СВК ім.
"Кутузова", як платника податків, у
податкову заставу.

17.02.2012 року податковим органом було
проведено опис майна СВК «ім. Кутузова»
у податкову заставу, про що складений
акт опису майна № 2371/19 з внесенням
відповідних відомостей до Державного
реєстру обтяжень рухомого майна.

Судом першої інстанції також
встановлено, що постановою Одеського
окружного адміністративного суду від
16.11.2012 року по справі №1570/1909/2012
Білгород-Дністровській ОДПІ Одеської
області ДПС надано дозвіл на погашення
суми податкового боргу за рахунок
майна СВК ім. "Кутузова", що перебуває у
податковій заставі.

24.01.2013 року керівником
Білгород-Дністровської ОДПІ Одеської
області ДПС прийнято рішення №851/19-00
про погашення усієї суми податкового
боргу шляхом продажу майна платника
податків, яке перебуває податковій
заставі.

Постановами відділу державної
виконавчої служби
Білгород-Дністровського
міськрайонного управління юстиції
були прийняті до виконання виконавчі
провадження по стягненню з
Сільськогосподарського виробничого
кооперативу імені "Кутузова" на користь
державного бюджету податкового боргу.

20.03.2013 року виконавчі документи були
повернуті Білгород-Дністровській ОДПІ
Одеської області ДПС без виконання на
підставі п. 2 ч.1 ст. 47 Закону України
«Про виконавче провадження».

22.05.2013 року постановою старшого
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Білгород-Дністровського
міськрайонного управління юстиції Моц
В.В. (№37953531 від 22.05.2013 року) накладено
арешт на все майно, що належить
(боржнику) Сільськогосподарському
виробничому кооперативу імені
"Кутузова" з оголошенням заборони на
його відчуження, про що внесені
відповідні дані до Державного реєстру
обтяжень рухомого майна.

Звертаючись з позовом до суду першої
інстанції, Білгород-Дністровська ОДПІ
ГУ Міндоходів в Одеській області
посилалась на те, що постанова старшого
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Білгород-Дністровського
міськрайонного управління юстиції про
накладення арешту на все майно СВК
імені "Кутузова" обмежує право
податкового органу на отримання
грошових коштів, які можуть бути
виручені від реалізації майна, що
перебуває у податковій заставі.

Колегія суддів суду апеляційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції стосовно відмови
у задоволені позовних вимог
Білгород-Дністровської ОДПІ ГУ
Міндоходів в Одеській області,
зважаючи на наступне:

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених
цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом;

Державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право, зокрема, накладати арешт на
майно боржника, опечатувати, вилучати,
передавати таке майно на зберігання та
реалізовувати його в установленому
законодавством порядку; накладати
арешт на кошти та інші цінності
боржника, зокрема на кошти, які
перебувають на рахунках і вкладах у
банках, інших фінансових установах, на
рахунки в цінних паперах, а також
опечатувати каси, приміщення і місця
зберігання грошей.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про
виконавче провадження» заходами
примусового виконання рішень, в тому
числі, є: звернення стягнення на кошти
та інше майно (майнові права) боржника,
у тому числі, якщо вони перебувають в
інших осіб або належать боржникові від
інших осіб.

Ст. 52 вказаного Закону визначає, що
звернення стягнення на майно боржника
полягає в його арешті, вилученні та
примусовій реалізації. У разі
відсутності у боржника коштів та інших
цінностей, достатніх для задоволення
вимог стягувача, стягнення звертається
також на належне боржнику інше майно,
за винятком майна, на яке згідно із
законом не може бути накладено
стягнення.

Згідно ст. 54 Закону України «Про
виконавче провадження» звернення
стягнення на заставлене майно в
порядку примусового виконання
допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача-заставодержателя.

Для задоволення вимог стягувачів, які
не є заставодержателями, стягнення на
заставлене майно боржника може бути
звернуто у разі: виникнення права
застави після винесення судом рішення
про стягнення з боржника коштів; якщо
вартість предмета застави перевищує
розмір заборгованості боржника
заставодержателю.

При цьому, ч. 4 ст. 54 вказаного Закону
встановлено, що про звернення
стягнення на заставлене майно для
задоволення вимог стягувачів, які не є
заставодержателями, державний
виконавець повідомляє
заставодержателю не пізніше
наступного дня після накладення
арешту на майно або якщо йому стало
відомо, що арештоване майно боржника
перебуває в заставі, та роз'яснює
заставодержателю право на звернення до
суду з позовом про зняття арешту із
заставленого майна.

Реалізація заставленого майна
здійснюється в порядку, встановленому
цим Законом.

За рахунок коштів, що надійшли від
реалізації заставленого майна,
здійснюються утримання, передбачені
статтею 43 цього Закону, після чого
кошти використовуються для
задоволення вимог заставодержателя. У
разі якщо заставодержатель не є
стягувачем у виконавчому провадженні,
йому виплачуються кошти після
належного підтвердження права на
заставлене майно. У разі задоволення в
повному обсязі вимог заставодержателя
залишок коштів використовується для
задоволення вимог інших стягувачів у
порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до положень статті 14
Податкового кодексу України визначено,
що податкова застава - спосіб
забезпечення сплати платником
податків грошового зобов'язання та
пені, не сплачених таким платником в
строк, визначений цим Кодексом.

Пріоритет податкової застави щодо
пріоритету інших обтяжень (включаючи
інші застави) встановлюється
відповідно до закону (п. 90.1. ст. 90
Податкового кодексу України).

Так, відповідно до статті 37 Закону
України "Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень"
податкова застава відноситься до
публічних обтяжень.

Ст. 14 зазначеного Закону встановлено,
що якщо інше не встановлено цим
Законом, зареєстроване обтяження має
вищий пріоритет над незареєстрованими
обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих
обтяжень визначається у черговості їх
реєстрації, за винятками,
встановленими цим Законом.

Обтяжувач з вищим пріоритетом має
переважне право на звернення стягнення
на предмет обтяження.

Абзацом 3 статті 38 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» встановлено якщо
рухоме майно, яке є предметом
публічного обтяження, є також
предметом інших обтяжень, задоволення
прав обтяжувача за публічним
обтяженням або особи, на користь якої
встановлено публічне обтяження,
здійснюється в черговості згідно з
пріоритетом публічного обтяження.

Зважаючи на все вищезазначене, суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку про те, що положення чинного
законодавства передбачають можливість
декількох одночасних обтяжень на одне
й те ж саме майно. При цьому, Законом
України «Про виконавче провадження»
передбачено можливість накладення
державним виконавцем арешту на майно,
що перебуває під заставою, в тому числі
для забезпечення задоволення вимог
стягувачів, які не є
заставодержателями.

Таким чином, прийнята постанова
старшого державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Білгород-Дністровського
міськрайонного управління юстиції Моц
В.В. №37953531 від 22.05.2013 року про
накладення арешту на майно боржника
узгоджується з вимогами чинного
законодавства,

В свою чергу, слід зазначити, що позивач
не позбавлений права звернутись до
суду з позовом про звільнення
заставленого майна з-під арешту. Так,
відповідно до норм Закону України «Про
виконавче провадження» особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту.

Судом першої інстанції вірно
зазначено, що набуття
заставодержателем права звернення на
заставлене майно прямо
кореспондується з правом
заставодержателя звернутись до суду з
позовом про звільнення заставленого
майна з-під арешту, оскільки в разі
припинення права застави, майно що
перебуває під арештом може бути
використане для задоволення вимог
інших кредиторів, а у випадку
реалізації заставодержателем права
звернення на заставлене майно виникає
потреба у звільненні майна з-під арешту
з необхідністю реалізації прав
заставодержателя у відповідний спосіб.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції стосовно відсутності
підстав для задоволення позовних вимог
Білгород-Дністровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Одеській області.

Оскільки судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи, правильно по суті вирішено
справу, та постановлено судове рішення
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, відповідно до ст.
200 КАС України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст. ст. 184, 185, 197, 198, 200, 205, 206, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу
Білгород-Дністровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Одеській області залишити без
задоволення, а постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 07
квітня 2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили відповідно до ст. 254 КАС
України та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий: А.В. Бойко

Судді: Т.М. Танасогло

О.В. Яковлєв