Справа № 817/1989/14
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1989/14

07 жовтня 2014 року 13год. 11хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Сало А.Б. за участю
секретаря судового засідання Школяр
О.І. та сторін і інших осіб, які беруть
участь у справі:

позивача: представник Клочек Г.В.,

відповідача: представник Білик М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Завод металевих
виробів" до Сарненської ОДПІ ГУ
Міндоходів у Рівненській області
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Завод металевих
виробів» (далі - ТОВ «ЗМВ») звернулося
до суду з позовом до Сарненської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Рівненській області (далі
-Сарненська ОДПІ) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №
та № від 01.07.2014.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримала з
підстав, викладених в позові. В
обґрунтування адміністративного
позову зазначила, що висновки
податкового органу, які викладені в
акті перевірки та покладені в основу
оспорюваних податкових
повідомлень-рішень, не відповідають
фактичним обставинам справи. Пояснила
суду, що між ТОВ «ЗМВ» та Товариством з
обмеженою відповідальністю «ТПК
«Астрея» (далі - ТОВ «ТПК «Астрея») було
укладено договір поставки. Зміст
даного договору не суперечить чинному
законодавству України, він не був
визнаний недійсним в судовому порядку,
а тому відсутні підстави стверджувати
про безтоварність вчинених
господарських операцій позивача з
зазначеним контрагентом. Зазначила, що
бухгалтерські документи виписані ТОВ
«ТПК «Астрея» за результатом
господарських операцій з ТОВ «ЗМВ», в
силу Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" №996 від 16.07.1999 є
первинними документами, оскільки мають
всі необхідні встановлені законом
обов'язкові реквізити. Стверджувала, що
господарські операції позивача з даним
контрагентом є реальними і підстав
вважати їх безтоварними немає.
Наголошувала, що висновки, на підставі
яких винесено оскаржувані податкові
повідомлення-рішення, ґрунтуються лише
на актах про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «ТПК «Астрея». У
зв'язку з чим вважає висновки акту
перевірки про порушення ТОВ «ЗМВ»
вимог Податкового кодексу України
необґрунтованими і такими, що
ґрунтуються на припущеннях осіб, що
здійснювали перевірку, а податкові
повідомлення-рішення № та №
від 01.07.2014 - протиправними і такими, що
підлягають скасуванню. З таких підстав
просила суд позов задовольнити
повністю.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечувала.
На обґрунтування своїх заперечень
вказала на те, що в ході перевірки
достовірності відображених ТОВ
«Завод металевих виробів» показників
у поданих Деклараціях з податку на
додану вартість за період з 01.04.2012 по
31.12.2013 встановлено завищення
задекларованих сум.

Вказане порушення встановлено на
підставі аналізу взаємовідносин
позивача з контрагентом ТОВ «ТПК
Астрея» на загальну суму ПДВ 528 226грн.
Зокрема, як зазначає представник
відповідача, до Сарненської МДПІ
надійшли акти з ДПІ у Київському
районі м.Донецька про неможливість
проведення перевірки ТОВ «ТПК
Астрея» у зв'язку із чим не було надано
документів на підтвердження
правомірності формування податкових
зобов'язань.

За таких обставин, в ході проведення
аналізу матеріалів податкової
звітності реєстраційних та інших
документів контрагента позивача,
податковим органом зроблено висновок
про нереальність проведених
господарських операцій між ТОВ «ТПК
Астрея» та контрагентами покупцями, в
тому числі позивачем.

За таких обставин, податковий орган
прийшов до висновку, що
взаємовідносини позивача із вказаним
контрагентом були спрямовані
виключно на заниження об'єкту
оподаткування.

Заслухавши пояснення представників
сторін, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, оцінивши в сукупності докази,
які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд дійшов висновку, що позов
підлягає до задоволення повністю з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 23.10.2009 внесено
запис в Єдиного державного реєстру про
проведення державної реєстрації ТОВ
«ЗМВ» за номером 1 000817. Згідно з
Витягом з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців серії АД №531799,
основним видом економічної діяльності
ТОВ «ЗМВ» є механічне оброблення
металевих виробів.

З матеріалів справи вбачається, що з 05
травня 2014 року терміном 20 робочих днів
податковим органом на підставі наказу
№213 від 17.04.2014 та повідомлення №13 від
17.04.2014 проведено виїзну планову
перевірку ТОВ «ЗМВ» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.04.2012 по 31.12.2013. Термін
проведення перевірки продовжувався на
5 робочих днів, про що виданий наказ
Сарненської ОДПІ від 02.06.2014 №278. За
результатами перевірки складено акт
№174/22/36697006 від 17.06.2014.

На підставі акта перевірки №174/22/36697006
від 17.06.2014 відповідачем прийнято
податкові повідомлення-рішення:

- № від 01.07.2014, яким ТОВ «ЗМВ»
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на суму
528226 грн. за основним платежем, та на
суму 264113 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями;

- № від 01.07.2014, яким ТОВ «ЗМВ»
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість в сумі
16996 грн.

Надаючи правову оцінку вказаним
податковим повідомленням-рішенням від
01.07.2014, суд виходить з наступного.

Дані податкові повідомлення-рішення
базуються на висновках податкового
органу про завищення ТОВ «ЗМВ»
податкового кредиту з податку на
додану вартість за травень 2012 року,
травень - жовтень 2013 року, та про
завищення суми залишку від'ємного
значення податку за квітень 2012 року,
травень 2013 року.

Вказані висновки зроблені податковим
органом на підставі аналізу
господарських операцій ТОВ «ЗМВ» з ТОВ
«ТПК «Астрея» та ґрунтуються на
порушеннях позивачем вимог пп.14.1.11 п.14.1
ст.14, п.198.1, п.198.2, п.198.3 п.198.6 ст.198, п.201.4,
п.201.6, п.201.10 ст.201 ПК України.

З вказаними висновками податкового
органу суд не погоджується з огляду на
наступне.

Підпунктом 14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового
кодексу України встановлено, що
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною
(п.198.2 ст.198 ПК України).

Згідно з п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Вичерпний перелік операцій, що не є
об'єктом оподаткування, визначений ст.
196 Податкового кодексу України. Серед
даного переліку операції з придбання
товарно-матеріальних цінностей
(слюсарних та електротехнічних
товарів), виконаних ремонтних робіт
відсутні. Суд вважає, що підстави для
виключення зі складу податкового
кредиту товариства сум ПДВ, сплачених в
ціні придбаного товару, відсутні,
оскільки отримання такого товару за
договорами купівлі-продажу та підряду
не суперечить чинному законодавству,
та є такими, що спрямовані на отримання
доходів, а тому належать до
господарської діяльності позивача в
розумінні податкового законодавства.

Пунктом 198.2 ст.198 Податкового кодексу
України встановлено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з п. 198.4 ст.198 Податкового кодексу
України якщо платник податку придбає
(виготовляє) товари/послуги та
необоротні активи, які призначаються
для їх використання в операціях, що не є
об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування, то
суми податку, сплачені (нараховані) у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не відносяться до
податкового кредиту зазначеного
платника.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податковий кредит по отриманих
позивачем від ТОВ «ТПК «Астрея»»
товарно-матеріальних цінностях
повністю підтверджено відповідними
податковими накладними: №2 від 02.04.2012;
№5 від 04.04.2012; №6 від 04.04.2012; №13 від 04.04.2012;
№30 від 11.04.2012; №41 від 12.04.2012; №46 від
17.04.2012; №55 від 20.04.2012; №65 від 24.04.2012; №21
від 09.04.2012; №90 від 26.04.2012; №18 від 10.05.2012;
№66 від 25.05.2012; №67 від 25.05.2012; №68 від
25.05.2012; №82 від 30.05.2012; №69 від 31.05.2013; №49
від 27.05.2013; №70 від 31.05.2013; №3 від 08.05.2013;
№75 від 27.06.2013; №69 від 26.06.2013; №65 від
26.06.2013; №66 від 26.06.2013; №67 від 26.06.2013; №53
від 20.06.2013; №54 від 20.06.2013; №49 від 18.06.2013;
№51 від 18.06.2013; №50 від 18.06.2013; №40 від
13.06.2013; №39 від 13.06.2013; №22 від 06.06.2013; №17
від 06.06.2013; №2 від 03.06.2013; №58 від 23.07.2013;
№57 від 23.07.2013; №47 від 18.07.2013; №37 від
16.07.2013; №12 від 04.07.2013; №35 від 15.07.2013; №83
від 29.08.2013; №82 від 29.08.2013; №72 від 28.08.2013;
№55 від 20.08.2013; №47 від 19.08.2013; №50 від
19.08.2013; №44 від 16.08.2013; №32 від 13.08.2013; №24
від 08.08.2013; №78 від 08.08.2013; №2 від 01.08.2013;
№65 від 22.08.2013; №13 від 05.09.2013; №63 від
26.09.2013; №62 від 26.09.2013; №41 від 19.09.2013; №43
від 19.09.2013; №45 від 19.09.2013; №2 від 02.09.2013.

Зауважень до форми та змісту
податкових накладних, виписаних ТОВ
«ТПК «Астрея» для ТОВ «ЗМВ», в акті
перевірки податковим органом не
зазначено.

Судом встановлено, що податкові
накладні, виписані ТОВ «ТПК «Астрея»
для ТОВ «ЗМВ» містять всі необхідні
обов'язкові реквізити.

Статтею 67 Господарського кодексу
України передбачено, що відносини
підприємства з іншими підприємствами,
організаціями, громадянами в усіх
сферах господарської діяльності
здійснюються на основі договорів.
Підприємства вільні у виборі предмета
договору, визначенні зобов'язань, інших
умов господарських взаємовідносин, що
не суперечать законодавству України.

З огляду на реальний характер операцій,
можливі порушення ТОВ «ТПК «Астрея»
податкової дисципліни та правил
здійснення господарської діяльності
(як-то, відсутність за
місцезнаходженням) не можуть бути
підставою для позбавлення
добросовісного платника податків ТОВ
«ЗМВ» права на податковий кредит з
податку на додану вартість.

Судом також не беруться до уваги
посилання податкового органу на
відсутність у вказаних контрагентів
ТОВ «ТПК Астрея» власних трудових
ресурсів, економічних потужностей для
виконання господарських зобов'язань.
Такі обставини не можуть бути доказом
неспроможності виконання тих чи інших
господарських операцій з огляду на
відсутність законодавчого обмеження
щодо використання у господарській
діяльності лише власних основних та
транспортних засобів, як і найманої
праці шляхом укладення трудових, а не
цивільно-правових договорів, вони не
можуть бути підставою для висновків
про порушення вимог податкового
законодавства позивачем, оскільки не
залежать від волі останнього.

Таким чином, дії ТОВ «ЗМВ» як платника
податку свідчать про його
добросовісність, а вчинені ним
господарські операції з ТОВ «ТПК
«Астрея» не викликають сумніву в їх
реальності та відповідності дійсному
економічному змісту.

Судом встановлено достовірність
підтвердження фактичності здійснення
господарських операцій, сплати податку
на додану вартість та його сум, а отже і
правомірність віднесення позивачем
сум податку, сплаченого ТОВ «ТПК
«Астрея» у зв'язку з придбанням
метизної продукції до складу
податкового кредиту.

Крім того, суд звертає увагу сторін на
те, що у рішенні Європейського суду з
прав людини від 22.01.2009 у справі "БУЛВЕС"
АД проти Болгарії" (заява № 3991/03), яке є
обов'язковим до застосування судом при
вирішенні спорів даної категорії,
зазначено, що у разі якщо національні
органи за відсутності будь-яких
вказівок на безпосередню участь
фізичної або юридичної особи у
зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ,
який нараховується у ланцюгу поставок,
або будь-яких вказівок на обізнаність
про таке порушення, все ж таки
застосовують негативні наслідки до
отримувача оподатковуваної ПДВ
поставки, який повністю виконав свої
зобов'язання, за дії або бездіяльність
постачальника, який перебував поза
межами контролю отримувача і у
відношенні якого у нього не було
засобів перевірки та забезпечення його
виконання, то такі владні органи
порушують справедливий баланс, який
має підтримуватися між вимогами
суспільних інтересів та вимогами
захисту права власності.

Таким чином, результати перевірки
контрагента позивача, контрагентів
контрагента, наявність та/або
відсутність контрагента за
зареєстрованим місцезнаходженням,
відсутність необхідних умов для
ведення господарської діяльності,
відсутність власних основних фондів,
складських приміщень, транспортних
засобів, наявність або відсутність
порушених кримінальних справ,
пояснення осіб не можуть впливати на
право позивача щодо формування складу
витрат операційної діяльності та
податкового кредиту, оскільки наявними
у справі доказами підтверджуються
обставини щодо фактичного виконання
спірних господарських операцій.

Одночасно, суд звертає увагу, що
висновку акту перевірки №174/22/36697006 від
17.06.2014 ґрунтуються на висновках актів
про неможливість проведення перевірки
ТОВ «ТПК «Астрея» №315/22-2/37217385 від 07.05.2013,
№131/22-2/37217385 від 06.03.2014 та №101/22-2/37217385.

Суд не може погодитися з позицією
відповідача, згідно з якою акти про
неможливість проведення перевірки
контрагента позивача є доказами
безтоварності господарських операцій
ТОВ «ЗМВ» з даним контрагентом, у
зв'язку з чим податковим органом
прийнято оспорювані податкові
повідомлення-рішення, враховуючи
наступне.

Згідно з п.10 Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого Наказом ДПС України від
22.12.2010 року за № 984, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 12.01.2011
року за №34/18772, у разі відмови посадових
осіб платника податків або його
законних представників у допуску
посадових (службових) осіб органу
державної податкової служби до
проведення перевірки або неможливості
проведення перевірки складається
відповідний акт, який засвідчує такий
факт.

Позивач та його контрагент є окремими
суб'єктами господарювання зі статусом
юридичної особи, окремими платниками
певних податків та зборів, кожен з яких
має свої межі юридичної
відповідальності, яка є
індивідуальною, виходячи з вимог ст. 61
Конституції України

Відповідно до ч. 4 ст. 72 КАС України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Акт про неможливість проведення
перевірки) не є достатнім і належним
доказом в підтвердження доводів
податкового органу про нереальність
здійснення угод між позивачем та його
контрагентом, і не є підставою для
визнання податкового кредиту (витрат)
позивача непідтвердженим, так як
доказами порушення правил податкової
звітності є виключно матеріали
перевірок платника податків,
проведених з дослідженням його
первинних бухгалтерських та інших
документів.

За своєю правовою природою акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки не повинен містити висновки
щодо реальності здійснення
господарської діяльності. Зазначений
етап контрольно-перевірочної роботи не
передбачає здійснення податковим
органом оцінки дотримання платником
вимог податкового законодавства та
аналізу змісту та характеру
правовідносин, що стали підставою для
формування даних податкового обліку
платника. Питання правильності
відображення платником в обліку
проведених господарських операцій
повинно досліджуватись податковим
органом при проведенні податкової
перевірки платника з дослідженням
фінансово-господарських документів,
пов'язаних з нарахуванням і сплатою
податку, а не відображатись в акті про
неможливість проведення зустрічної
звірки.

В акті про неможливість проведення
перевірки суб'єкта господарювання
засвідчується лише факт неможливості
її проведення без встановлення
будь-яких висновків стосовно
документального підтвердження
господарських відносин з платником
податків та зборів, виду, обсягу і
якості операцій та розрахунків, що
здійснювалися між ними, з'ясування їх
реальності та повноти відображення в
обліку платника податків. Тобто такі
акти не можуть містити жодних інших
висновків, окрім висновку про
неможливість проведення перевірки.

Таким чином, оскільки акти про
неможливість проведення перевірки ТОВ
«ТПК «Астрея» підтверджують лише факт
неможливості проведення таких
перевірок, то вони не є джерелом
отримання податкової інформації, яка
положеннями статті 83 Податкового
кодексу України визначена як підстава
для висновків під час проведення
перевірок, та не є носіями доказової
інформації про виявлені порушення
вимог чинного законодавства (або їх
відсутність), а тому не можуть
слугувати підставою для висновків про
безтоварність господарських операцій
позивача з ТОВ «ТПК «Астрея».

Сама по собі неможливість реалізації
податковими органами визначеної
законодавством компетенції щодо
проведення перевірок контрагента не
може вважатися доказом вчинення певним
платником податку порушень
податкового законодавства.

Аналогічна позиція викладена Вищим
адміністративним судом України в
постанові від 27.02.2014 у справі №К/800/41631/13.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що відповідач при прийнятті
податкових повідомлень-рішень №
та № від 01.07.2014 року діяв не на
підставі, не в межах повноважень та не в
спосіб, визначений чинним
законодавством, а тому вказані
податкові повідомлення-рішення є
протиправними, такими, що прийняті без
урахуванням всіх обставин, що мають
значення для прийняття рішень, а тому
підлягають скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків
встановлених ст. 72 цього Кодексу. У
відповідності до п. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних
повноважень не надав суду достатніх
беззаперечних доказів в обґрунтування
обставин, на яких ґрунтуються його
заперечення, і не довів правомірності
прийнятих ним податкових
повідомлень-рішень № та №
від 01.07.2014.

При зазначених обставинах, вимоги
позивача правомірні, обґрунтовані і
підлягають до задоволення в повному
обсязі, а заперечення відповідача суд
відхиляє як безпідставні і такі, що
суперечать чинному законодавству та
фактичним обставинам справи.

Згідно з ч. 3 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Сарненської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Рівненській області від 01.07.2014 №
та №.

Присудити на користь позивача
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Завод металевих
виробів" із Державного бюджету судовий
збір у розмірі 487,20 грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Сало
А.Б.