Справа № 810/5965/14
Суддя: Шевченко А.В.
Дата ухвалення: 2014-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в
адміністративній справі

20 жовтня 2014 року місто Київ
№ 810/5965/14

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Шевченко А.В.,
розглянувши позовну заяву

за позовомПублічного акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в
особі Філії «Центральне регіональне
управління» Публічного акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та
Кредит»доВідділу державної виконавчої
служби Макарівського районного
управління юстиції Київської
області,треті особи:ОСОБА_1, Публічне
акціонерне товариство
«Кредитпромбанк»провизнання
бездіяльності протиправною та
звільнення майна з-під арешту та
скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

17.10.2014 Публічне акціонерне товариство
«Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії
«Центральне регіональне управління»
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит», звернувся до
Київського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Відділу
державної виконавчої служби
Макарівського районного управління
юстиції Київської області, треті особа:
ОСОБА_1, Публічне акціонерне товариство
«Кредитпромбанк», про визнання
бездіяльності протиправною та
звільнення майна з-під арешту та
скасування постанови.

В позовних вимогах позивач просив суд:

- визнати бездіяльність
начальника Відділу державної
виконавчої служби Макарівського
районного управління юстиції
Київської області Корнєєва О.В.
протиправною;

- звільнити з-під арешту
автомобіль марки Toyota, модель Camry, 2007
року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_2
НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1,
зареєстрований в Макарівському МРЕВ
ДАІ ГУ МВС України в Київській області
26.06.2007, який є заставним майном Банку за
умовами Договору застави;

- скасувати постанову про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження ВП 37396208 від 05.04.2013 в
частині накладення арешту на заставне
майно Банку, а саме: автомобіль марки
Toyota, модель Camry, 2007 року випуску, шасі
(кузов, рама) НОМЕР_2 НОМЕР_3,
реєстраційний номер НОМЕР_1,
зареєстрований в Макарівському МРЕВ
ДАІ ГУ МВС України в Київській області
26.06.2007.

Згідно з приписами статті 107 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суддя після одержання
позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи
належить позовну заяву розглядати в
порядку адміністративного судочинства
і чи немає інших підстав для повернення
позовної заяви, залишення її без
розгляду або відмови у відкритті
провадження в адміністративній справі,
встановлених цим Кодексом.

Розглянувши позовну заяву та додані до
неї матеріали, суд дійшов висновку, що
даний позов не належить розглядати в
порядку адміністративного судочинства
з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 3 Кодексу адміністративного
судочинства України, справа
адміністративної юрисдикції - це
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Отже, справою адміністративної
юрисдикції є переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, який виник між
двома (кількома) конкретними суб'єктами
стосовно їхніх прав та обов'язків у
конкретних правових відносинах, у яких
хоча б один суб'єкт законодавчо
уповноважений владно керувати
поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а
ці суб'єкти, відповідно, зобов'язані
виконувати вимоги та приписи такого
владного суб'єкта.

Частиною другою статті 4 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
всі публічно-правові спори, крім
спорів, для яких законом встановлений
інший порядок судового вирішення.

Так, до адміністративних судів можуть
бути оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження (частина друга статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України).

Судом встановлено, що 05.04.2013 державним
виконавцем Відділу державної
виконавчої служби Макарівського
районного управління юстиції
Київської області було винесено
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
ВП 37396208 щодо виконання виконавчого
листа № 2-1180/12 від 05.12.2012 щодо стягнення
з ОСОБА_1 на користь Публічного
акціонерного товариства
«Кредитпромбанк» суми боргу у розмірі 1
642 799, 08 гривень, а, отже, і на автомобіль
марки Toyota, модель Camry, 2007 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, який
перебуває в заставі Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» за умовами
Договору застави від 03.07.2007, який
посвідчено приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 та зареєстровано в
реєстрі за № 1281.

Позивач вважає накладення арешту на
транспортний засіб, який перебуває у
заставі Банку, протиправним і таким, що
обмежує забезпечене заставою право
позивача на задоволення своїх вимог як
заставодержателя.

03.07.2007 між ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит», в особі Філії «Центральне РУ»
АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та
громадянином України ОСОБА_1 було
укладено Кредитний договір № 45-72/07-А.
Відповідно до умов Кредитного договору
Банк надав Позичальнику в тимчасове
користування на умовах забезпеченості,
поворотності, строковості, платності
Кредитні ресурси в розмірі 32 667
(тридцять дві тисячі шістсот шістдесят
сім) доларів США, з оплатою за
процентними ставками, встановленими
пунктом 4.1. цього Договору.

В забезпечення виконання зобов'язань
Позичальника по Кредитному договору
між Банком та ОСОБА_1 03.07.2007 був
укладений Договір застави автомобіля,
який посвідчено приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, за реєстровим № 1281, за
умовами якого Позичальником, який є
заставодавцем, було передано в заставу
Банку наступне майно:

- марки Toyota, модель Camry, 2007 року
випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_2
НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1,
зареєстрований в Макарівському МРЕВ
ДАІ ГУ МВС України в Київській області
26.06.2007.

24.06.2014 громадянин ОСОБА_1 звернувся до
Банку із Заявою, в якій повідомив
сторону заставодержателя про
накладення арешту на заставне майно
Банку, а саме, марки Toyota, модель Camry, 2007
року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1, з проханням посприяти у
вирішенні питання щодо зняття арешту з
майна.

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»
звернувся до ВДВС Макарівського РУЮ
Київської області зі скаргою щодо
неправомірних дій державного
виконавця, просив зробити перевірку ВП
та звільнити заставний автомобіль
з-під арешту. Проте, листом-відповіддю
за № 7886 від 28.07.2014 було повідомлено про
наявність ВП щодо ОСОБА_1 та вказано на
відсутність виконавчого провадження
за заявою позивача.

Накладення органом державної
виконавчої служби арешту на заставлене
майно, на думку позивача, порушує його
права як заставодержателя за договором
застави автомобіля, у зв'язку з чим
позивач звернувся до суду з даними
вимогами.

Суд вважає за необхідне звернути увагу
на те, що згідно з приписами частини
сьомої статті 54 Закону України від
21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче
провадження», спори, що виникають під
час виконавчого провадження щодо
звернення стягнення на заставлене
майно, вирішуються судом.

Статтею 60 зазначеного Закону
передбачено, що особа, яка вважає, що
майно, на яке накладено арешт, належить
їй, а не боржникові, може звернутися до
суду з позовом про визнання права
власності на це майно і про зняття з
нього арешту.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України від
20.05.2013 № 8 «Про окремі питання
юрисдикції адміністративних судів»
передбачено, що згідно з частиною
першою статті 60 Закону України від
21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче
провадження» особа, яка вважає, що
майно, на яке накладено арешт, належить
їй, а не боржникові, може звернутися до
суду з позовом про визнання права
власності на це майно і про зняття з
нього арешту.

Під час вирішення такого спору
з'ясуванню підлягають обставини щодо
підстав набуття права власності на
спірне майно, у зв'язку з чим зазначені
вимоги є приватноправовими.

Публічно-правовими є спори між особою,
на майно якої накладено арешт у
виконавчому провадженні і яка не є
боржником у цьому провадженні, та
органом державної виконавчої служби -
суб'єктом владних повноважень з
приводу рішень, дій чи бездіяльності,
прийнятих (вчинених) під час проведення
опису та арешту майна, що не пов'язані з
визнанням права власності на
арештоване майно.

Відповідно до роз'яснення, викладеного
у пункті 16 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 26.12.2003 № 14
«Про практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність органів
і посадових осіб державної виконавчої
служби та звернень учасників
виконавчого провадження», вимоги осіб
щодо належності їм, а не боржнику майна,
на яке накладено арешт, вирішуються
шляхом пред'явлення ними відповідно до
правил підвідомчості (стаття 24
Цивільного процесуального кодексу
України, статті 12 Господарського
процесуального кодексу України) позову
до боржника та особи, в інтересах якої
накладено арешт, про визнання права
власності на майно і звільнення його
з-під арешту. В такому ж порядку
розглядаються вимоги осіб, які не є
власниками майна, але володіють ним на
законних підставах.

Відповідно до пункту 24 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, від 07.02.2014 № 6 «Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судових
рішень у цивільних справах», вимоги
інших осіб щодо належності їм, а не
боржникові майна, на яке накладено
арешт, вирішуються шляхом пред'явлення
ними відповідно до правил судової
юрисдикції позову до боржника та особи,
в інтересах якої накладено арешт, про
визнання права власності на це майно і
зняття з нього арешту. У такому ж
порядку розглядаються вимоги осіб, які
не є власниками майна, але володіють
ним на законних підставах. Орган
державної виконавчої служби у
відповідних випадках може бути
залученим судом до участі у справі як
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору.

Слід зазначити, що право застави майна
є похідним від права власності і
належить до речових прав щодо
володіння, користування та
розпорядження майном з певними
обмеженнями, визначеними відповідними
актами цивільного законодавства, у
тому числі Цивільним кодексом України,
Законом України від 02.10.1992 № 2654-XII «Про
заставу» та Законом України від 18.11.2003
№ 1255-IV «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Статтею 15 Цивільного процесуального
кодексу України встановлено, що справи
щодо захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин,
розглядаються судами в порядку
цивільного судочинства.

Позови про зняття арешту з майна
пред'являються за місцезнаходженням
цього майна або основної його частини
(частина друга статті 114 Цивільного
процесуального кодексу України).

Таким чином, вимоги заставодержателя
про звільнення заставленого майна
з-під арешту, у тому числі шляхом
виключення його з акту опису й арешту
майна, мають цивільно-правову
природу та підлягають захисту у спосіб,
визначений Цивільним кодексом України
для захисту майнових прав. Аналогічний
порядок також передбачено для розгляду
вимог про передачу заставленого майна
на відповідальне зберігання
заставодержателю.

За наведених обставин вказана справа
не підлягає розгляду в порядку,
передбаченому Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 109 Кодексу адміністративного
судочинства України, суддя відмовляє у
відкритті провадження в
адміністративній справі лише, якщо
заяву не належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Таким чином, у відкритті провадження у
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» до Відділу
державної виконавчої служби
Макарівського районного управління
юстиції Київської області, треті особа:
ОСОБА_1, Публічне акціонерне товариство
«Кредитпромбанк», про визнання
бездіяльності начальника Відділу
державної виконавчої служби
Макарівського районного управління
юстиції Київської області Корнєєва О.В.
протиправною; звільнення з-під арешту
автомобіля марки Toyota, модель Camry, 2007
року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_2
НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1,
зареєстрований в Макарівському МРЕВ
ДАІ ГУ МВС України в Київській області
26.06.2007, який є заставним майном Банку за
умовами Договору застави; скасування
постанови про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
ВП 37396208 від 05.04.2013 в частині накладення
арешту на заставне майно Банку, а саме:
автомобіль марки Toyota, модель Camry, 2007
року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_2
НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1,
зареєстрований в Макарівському МРЕВ
ДАІ ГУ МВС України в Київській області
26.06.2007 слід відмовити, оскільки
вказаний позов не належить розглядати
в порядку адміністративного
судочинства.

Відповідно до пункту 3 частини першої
статті 7 Закону України від 08.07.2011
№ 3674-VI «Про судовий збір» (зі змінами
та доповненнями), сплачена сума
судового збору повертається за ухвалою
суду в разі відмови у відкритті
провадження у справі.

Позивачем до позовної заяви було
надано платіжне доручення про сплату
судового збору № 4180 від 16.09.2014 на суму 73,
08 гривень.

Встановлено, що відповідно до ухвали
судді Київського окружного
адміністративного суду від 03.10.2014 про
залишення позовної заяви без розгляду
в адміністративній справі № 810/5702/14,
сума судового збору за вказаним
платіжним дорученням № 4180 від 16.09.2014 на
суму 73, 08 гривень вже поверталася
позивачу.

Таким чином, законних підстав для
повернення судового збору згідно
платіжного доручення № 4180 від 16.09.2014 на
суму 73, 08 гривень не вбачається.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 109, 160, 165 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті
провадження у справі за
адміністративним позовом Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» в особі Філії
«Центральне регіональне управління»
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» до Відділу
державної виконавчої служби
Макарівського районного управління
юстиції Київської області, треті особа:
ОСОБА_1, Публічне акціонерне товариство
«Кредитпромбанк», про визнання
бездіяльності протиправною та
звільнення майна з-під арешту та
скасування постанови.

2. Роз'яснити, що відповідно до
частини п'ятої статті 109 Кодексу
адміністративного судочинства
України, повторне звернення тієї ж
особи до адміністративного суду з
таким самим адміністративним позовом,
щодо якого постановлено ухвалу про
відмову у відкритті провадження, не
допускається.

3. Копію ухвали разом із позовною
заявою та усіма доданими до неї
матеріалами надіслати особі, яка
подала позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили в порядку,
встановленому статтею 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд.

Згідно з частиною третьою статті 186
Кодексу адміністративного судочинства
України, апеляційна скарга на ухвалу
суду першої інстанції подається
протягом п'яти днів з дня проголошення
ухвали. У разі якщо ухвалу було
постановлено в письмовому провадженні
або згідно з частиною третьою статті
160 цього Кодексу, або без виклику
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п'яти днів з
дня отримання копії ухвали.

Суддя
Шевченко А.В.