Справа № 357/14679/14-а
Суддя: Безименна Н.В.
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Кошель Л.М.
Суддя-доповідач: Безименна Н.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді: Безименної
Н.В.,

суддів: Аліменка В.О.
та Капушової О.В.,

при секретарі Авраменко
М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою громадянина Узбекистану
ОСОБА_3 на постанову Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 07 жовтня 2014 року у справі за
адміністративним позовом
Білоцерківського районного відділу
Управління Державної міграційної
служби України в Київській області до
громадянина Узбекистану ОСОБА_3 про
примусове видворення з України
громадянина Узбекистану ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2014 року Управління Державної
міграційної служби України в Київській
області звернулося в Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області з
позовом до громадянина Узбекистану
ОСОБА_3 про примусове видворення його з
України.

Постановою Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 07 жовтня 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись із судовим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову, якою відмовити у
задоволенні позову в повному обсязі. В
обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт зазначає, що в судовому
засіданні суду першої інстанції,
представником позивача Щербатюк Р.В. не
надано жодних доказів, які могли б
спростувати факт законного в'їзду
відповідача на територію України.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників сторін, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає

задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС
України суд апеляційної інстанції
скасовує рішення суду першої інстанції
та ухвалює нове якщо встановить
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

З позовної заяви вбачається, що
відповідач неодноразово порушував
законодавство України передбачене ч. 1
ст. 203 КУпАП, також відносно нього
приймалось рішення з забороною в'їзду
на територію України з 10.05.2010 по 15.07.2010
та додаткове рішення про його
видворення, однак ні до позову, ні під
час розгляду справи в суді першої та
апеляційної інстанцій дане рішення
позивачем додано не було.

Також в позові зазначено, що відповідач
був затриманий 06.06.2014 в приміщенні ТРЦ
«Вега» по вул., Гординського 2, де на
прилавку в пакеті виявлено
порошкоподібну речовину зеленого
кольору, що належить відповідачу.

За невиконання відповідачем рішення
від 05.07.2010 позивач просив примусово
видворити його за межі України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Правовий статус іноземців та осіб без
громадянства, які перебувають в
Україні, порядок їх в'їзду та виїзду з
України регулюється Законом України
«Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства».

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону іноземці
та особи без громадянства в'їжджають в
Україну за наявності визначеного цим
Законом чи міжнародним договором
України паспортного документа та
одержаної у встановленому порядку
візи, якщо інше не передбачено
законодавством чи міжнародними
договорами України. Це правило не
поширюється на іноземців та осіб без
громадянства, які перетинають
державний кордон України з метою
визнання їх біженцями або особами, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту чи отримання
притулку.

Відповідно до ст. 30 Закону центральний
орган виконавчої влади, що забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
міграції, органи охорони державного
кордону (стосовно іноземців та осіб без
громадянства, які затримані ними у
межах контрольованих прикордонних
районів під час спроби або після
незаконного перетинання державного
кордону України) або органи Служби
безпеки України можуть лише на
підставі винесеної за їх позовом
постанови адміністративного суду
примусово видворити з України іноземця
та особу без громадянства, якщо вони не
виконали в установлений строк без
поважних причин рішення про примусове
повернення або якщо є обґрунтовані
підстави вважати, що іноземець або
особа без громадянства ухилятимуться
від виконання такого рішення, крім
випадків затримання іноземця або особи
без громадянства за незаконне
перетинання державного кордону
України поза пунктами пропуску через
державний кордон України та їх
передачі прикордонним органам
суміжної держави.

Рішення суду про примусове видворення
іноземців та осіб без громадянства
може бути оскаржено в порядку,
передбаченому законом.

Центральний орган виконавчої влади, що
забезпечує реалізацію державної
політики у сфері міграції, або орган
охорони державного кордону на підставі
відповідного рішення з наступним
повідомленням протягом 24 годин
прокурора розміщує іноземців та осіб
без громадянства, зазначених у частині
першої цієї статті, у пунктах
тимчасового перебування іноземців та
осіб без громадянства, які незаконно
перебувають на території України.

Іноземці та особи без громадянства
перебувають у пунктах тимчасового
перебування іноземців та осіб без
громадянства, які незаконно
перебувають на території України,

протягом строку, необхідного для
виконання рішення суду про примусове
видворення, але не більш як дванадцять
місяців.

Рішення суду про примусове видворення
іноземця або особи без громадянства

виконується центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері міграції, а стосовно
іноземців та осіб без громадянства,
затриманих ним у межах контрольованих
прикордонних районів під час спроби
або після незаконного перетинання
державного кордону України, - органом
охорони державного кордону. Контроль
за правильним і своєчасним виконанням
рішення про примусове видворення
здійснюється органом, за чиїм позовом
суд прийняв рішення про примусове
видворення. З метою контролю за
виконанням іноземцем або особою без
громадянства рішення про примусове
видворення службові особи органу
охорони державного кордону або
центрального органу виконавчої влади,
що забезпечує реалізацію державної
політики у сфері міграції, здійснюють
супровід такого іноземця або особи без
громадянства.

Центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
міграції, службова особа якого
супроводжувала іноземця та особу без
громадянства, яку примусово видворено
за зверненням органу Служби безпеки
України, інформує такий орган про
виконання рішення про примусове
видворення.

Типове положення про пункт тимчасового
перебування іноземців та осіб без
громадянства, які незаконно
перебувають в Україні, затверджується
Кабінетом Міністрів України.

Положення цієї статті не
застосовуються до іноземців та осіб
без громадянства, на яких поширюється
дія Закону України "Про біженців та
осіб, які потребують додаткового або
тимчасового захисту"

Пунктом 27 постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України №1 від
25.06.2009 року "Про судову практику
розгляду спорів щодо статусу біженця,
видворення іноземця чи особи без
громадянства з України та спорів,
пов'язаних із перебуванням іноземця та
особи без громадянства в Україні" (далі
- Постанова Пленуму), роз'яснено, що
примусовому видворенню іноземця чи
особи без громадянства передують дві
обставини: 1) прийняття рішення
відповідним компетентним органом про
видворення за межі України; 2) ухилення
від виїзду після прийняття рішення про
видворення або наявність
обґрунтованих підстав вважати, що такі
особи будуть ухилятися від виїзду.

Надані представником позивача с
судовому засіданні копії постанов
Білоцерківського міскрайнного суду
Київської області від 26 травня 2010 року
та 8 липня 2011 року про притягнення
відповідача до адміністративної
відповідальності на підставі ч. 1 ст. 203
КУпАП та лист начальника СІАЗ
Білоцерківського МВ ГУМВС України в
Київській області про закриття
кримінального провадження порушеного
06.06.2014 відносно ОСОБА_3 по підозрі у
зберіганні наркотичної речовини, не є
доказами не виконання відповідачем
рішення від 07.05.2014, на які він
посилається в позові.

Відповідно до п. 1 ст. 13 Закону в'їзд в
Україну іноземцю або особі без
громадянства не дозволяється, якщо під
час попереднього перебування на
території України іноземець або особа
без громадянства не виконали рішення
суду або органів державної влади,
уповноважених накладати
адміністративні стягнення, або мають
інші не виконані майнові зобов'язання
перед державою, фізичними або
юридичними особами, включаючи
пов'язані з попереднім видворенням, у
тому числі після закінчення терміну
заборони подальшого в'їзду в Україну.

Натомість з матеріалів справи
вбачається, що відповідач 02.10.2014 в'їхав
на територію України, що
підтверджується даними паспорта
НОМЕР_1, оригінал якого було оглянуто в
судовому засіданні та листом
заступника начальника головного
центру

обробки спеціальної інформації
Державної прикордонної служби України
від 16.10.2014 № 0254-11723/0/15-14.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 26
іноземець або особа без громадянства
можуть

бути примусово повернуті в країну
походження або третю країну, якщо їх
дії порушують законодавство про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства або суперечать інтересам
забезпечення національної безпеки
України чи охорони громадського
порядку, або якщо це необхідно для
охорони здоров'я, захисту прав і
законних інтересів громадян України за
рішенням центрального органу
виконавчої влади, що забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
міграції, органу Служби безпеки
України або органу охорони державного
кордону (стосовно іноземців та осіб без
громадянства, які затримані ними у
межах контрольованих прикордонних
районів під час спроби або після
незаконного перетинання державного
кордону України), з подальшим
повідомленням протягом 24 годин
прокурору про підстави прийняття
такого рішення. У рішенні про примусове
повернення зазначається строк,
протягом якого іноземець або особа без
громадянства повинні виїхати з
України. Зазначений строк не повинен
перевищувати 30 днів з дня прийняття
рішення.

Згідно ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
представником позивача в судове
засідання не було надано копію рішення
про заборону в'їзду громадянину
Узбекистану в 2010 році. Також, не надано
доказів виконання чи ухилення від
виконання рішення про видворення в 2010
році.

З серпня 2010 року по жовтень 2014 року
Білоцерківським районним відділом
Управління Державної міграційної
служби України в Київській області не
вчинялось жодних дій по видворенню
громадянина Узбекистану ОСОБА_3 з
території України та не надано доказів
поважності не звернення до суду з
аналогічним позовом. Крім того,
позивачем не надано доказів порушення
іноземцем правил перебування на
території України в період з 2 жовтня 2014
року.

Рапорт ДІМ 2-го МВМ Білоцерківського МВ
ГУМВС України в Київській області
Борець С.П. від 7 жовтня 2014 року про
начебто здійснення відповідачем
торгівельної діяльності без
реєстрації суд не може взяти до уваги,
оскільки даний рапорт не
зареєстрований належним чином, а отже
не може бути належним доказом.

Оскільки представником позивача не
надано жодних доказів невиконання
відповідачем рішення від 07.05.2010 на яке
посилається в позові (яке не було
додано ні до позову ні в судовому
засіданні) та ухилення відповідача від
його виконання, колегія суддів вважає,
що позовні вимоги є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги
спростовують висновки суду першої
інстанції, які не відповідають
обставинам справи, документально
жодним чином не підтверджені та є
такими, що ґрунтуються на припущеннях,
тому колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а постанова скасуванню з
постановленням нової про відмову в
задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 160, 183-5, 195, 196, 198, 202, 205, 206,
212, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу громадянина
Узбекистану ОСОБА_3 - задовольнити.

Постанову Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 07 жовтня 2014 року - скасувати та
постановити нову, якою в задоволенні
позову Білоцерківського районного
відділу Управління Державної
міграційної служби України в Київській
області до громадянина Узбекистану
ОСОБА_3 про примусове видворення з
України громадянина Узбекистану
ОСОБА_3 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст виготовлено 21 жовтня 2014
року.

Головуючий суддя:
Н.В. Безименна

Судді:
В.О. Аліменко

О.В. Карпушова

Головуючий суддя

Безименна Н.В.

Судді:

Аліменко В.О.

Карпушова О.В.