Справа № 810/5493/14
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2014-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

810/5493/14

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 жовтня 2014 року 810/5493/14

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд»

до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів

про визнання протиправним та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" (надалі - позивач) з позовом до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів (надалі - відповідач) про визнання протиправними та скасування рішень про коригування заявленої митної вартості.

Предмет позову складають відносини між сторонами з приводу зміни відповідачем митної вартості товару, визначеної позивачем при розмитненні товару та винесення рішень щодо такої зміни.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на безпідставність висновків відповідача про неможливість визначити митну вартість товару за ціною договору, а тому просить визнати протиправними та скасувати рішення Київської міжрегіональної митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів від 11.03.2014 року № 100250002/2014/000119/2.

Відповідач проти позову заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позову, вказав, що при розмитненні товару (свиняча печінка морожена без наявності теплової та кулінарної обробки) відповідачем було встановлено розбіжність відомостей в документах, а саме надані прайс-листи направлені для продажу ТОВ «Фоззі-Фуд», інформація, яка надана в мережі інтернет від 09.01.2014 року унеможливлює врахувати всі витрати при поставці товару в Україну. Разом з цим, прайс-лист, комерційний рахунок та інвойс датуються одним числом, що суперечить суті прайс-листа, а відтак відповідач дійшов висновку, що дані прас-листи не можуть розглядатись у якості підтвердження заявленої митної вартості.

У судове засідання 08.04.2014, сторони повідомлені належним чином про розгляд справи не з’явились.

17 жовтня 2014 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження. Відповідач про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Досліджуючи обставини в межах заявленого позову, судом було встановлено наступне.

26 грудня 2013 року між ТОВ «Фоззі-Фуд» та «Danish Crown Fleisch GmbH» був укладений контракт № 182/2 купівлі-продажу товарів. Предметом поставки вказаного контракту була морожена свиняча печінка (Німеччина).

З метою здійснення митного оформлення ввезеного на територію України товару та на підтвердження митної вартості товару, позивачем відповідачу було подано наступні документи:

- картку обліку особи, яка здійснює операції з товарами;

- міжнародну автомобільну накладну (CMR);

- виписку з бухгалтерської документації;

- прайс-лист виробника товару;

- рахунок-фактуру (інвойс);

- пакувальний лист;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу;

- комерційну пропозицію;

- копію митної декларації країни відправлення;

- ветеринарні свідоцтва форми Ф-1, Ф-2;

- сертифікат про проходження товару загальної форми та інші.

Подачу таких документів відповідач не заперечує, та, зокрема, відображає таку подачу в картці відмови.

Відповідач повідомив позивача, що відповідно до ст. 53 Митного кодексу України, необхідно подати додаткові документи, що підтверджують митну вартість товару:

1) виписку з бухгалтерської документації;

2) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

3) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями;

4) інші документи для підтвердження митної вартості товарів.

На вказаний лист відповідача позивач надав відповідь, що інших додаткових документів на даний час надати неможливо, а всі інші документи перераховані відповідачем у вказаному листі позивачем вже подавались до митного органу.

В подальшому, відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 11.03.2014 №100250002/2014/000119/2.

Зі змісту оскаржуваного рішення слідує, що відповідач не застосував метод визначення митної вартості за ціною договору, оскільки наявна у митному органі інформація щодо митної вартості імпортованих товарів призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості; позивачем не подано додаткові документи для підтвердження митної вартості; використані декларантом відомості не підтверджені документально, а методи передбачені ст.ст.62 та 63 Митного кодексу України визначення митної вартості не можуть бути застосовані у зв’язку з відсутністю даних, необхідних для проведення розрахунку.

Позивач не погоджуючись із вказаними рішеннями відповідача, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, які складають предмет позову, суд виходить з наступного.

Порядок визначення митної вартості товару регулюється Митним кодексом України від 13.03.2012 №4495-VI.

Відповідно до ст.49 Митного кодексу України, - митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч.1-3 ст.51 Митного кодексу України, - митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу. Визначення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України у митних режимах, відмінних від митного режиму імпорту, здійснюється згідно з положеннями статей 65, 66 цього Кодексу.

Зі ст.57 Митного кодексу України слідує, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Натомість, з письмових заперечень відповідача слідує, що відповідач застосував метод визначення вартості товару за допомогою порівняння середньоконтрактної ціни товару, що поставлявся, визначеної в інформаційній базі відповідача вже при поданні первісних митних декларацій позивачем і без встановлення обставин неможливості застосувати основний метод визначення митної вартості, що є порушенням митного законодавства.

Так, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, визначений ст.58 Митного кодексу України. Із зазначеної статті слідує, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Дані умови незастосування основного методу визначення митної вартості є вичерпними і не можуть доповнюватись відповідачем в довільній формі зважаючи лише на функцію контролю відповідача при розмитненні товару. Тому висновки відповідача щодо того, що ідентичний товар розмитнювався за іншою ціною не може вважатись достатньою та належною підставою для відмови позивачу у застосуванні основного методу визначення митної вартості товару.

Суд звертає увагу, що функція контролю відповідача може бути реалізована винятково в межах повноважень чітко визначених Митним кодексом України. В протилежному випадку діяльність відповідача є порушенням вимог ч.2 ст.19 Конституції України.

Окрім того, суд зважає на те, що ст.53 Митного кодексу України визначено перелік документів, які має подати декларант при розмитненні товару та які є достатніми для визначення митної вартості за ціною договору. Такими документами, зокрема, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

З матеріалів справи слідує, що позивач подав достатній та належний пакет документів для застосування основного методу визначення митної вартості товару та мав право на прийняття відповідачем митної декларації, як належно заповненої та на розмитнення товару відповідно до чинного законодавства.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 94, 128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати рішення, прийняте Київською міжрегіональною митницею Міндоходів 11.03.2014 року №100250002/2014/000119/2.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» судовий збір у розмірі 182 (сто вісімдесят дві) грн. 70 коп.

4. Копію постанови надіслати сторонам.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Терлецька О.О.