Справа № 826/11208/13-а
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/33453/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.,

Суддів: Вербицької О.В., Муравйова О.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м.Києві

на постанову Окружного
адміністративного суду м.Києва від 10
жовтня 2013 року

та постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 29 травня 2014
року

у справі №826/11208/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Виробничо-комерційний центр «Сервіт»
(надалі - ТОВ «ВКЦ «Сервіт»)

до Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м.Києві (надалі
- ДПІ у Шевченківському районі ГУ
Міндоходів у м.Києві)

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення., -

встановив:

У липні 2013р. позивач звернувся до суду з
позов, в якому просив визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
Шевченківському районі ГУ Міндоходів у
м.Києві від 29.04.2013р. №.

Постановою Окружного
адміністративного суду м.Києва від
10.10.2013р. позов задоволено. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення - рішення ДПІ у
Шевченківському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві від 29.04.2013р. №. Стягнуто з
Державного бюджету України на користь
ТОВ «ВКЦ «Сервіт» судові витрати зі
сплати судового збору в розмірі
2100,00грн. за рахунок бюджетних
асигнувань ДПІ у Шевченківському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 29.05.2014р.
рішення суду першої інстанції змінено:
виключено з пункту 3 резолютивної
частини постанови слова "за рахунок
бюджетних асигнувань Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві.". В
інший частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись з рішеннями попередніх
судових інстанцій, відповідач
звернувся із касаційною скаргою до
Вищого адміністративного суду України,
в якій просить скасувати судові
рішення та постановити нове - про
відмову у задоволені позовних вимог,
посилаючись на неправильне
застосування судами попередніх
інстанції норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
наведені у скарзі, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанції, ДПІ у Шевченківському
районі проведено документальну
позапланову виїзну перевірку позивача
ТОВ «ВКЦ «Сервіт» з питань дотримання
вимог податкового законодавства по
взаємовідносинах із контрагентом ТОВ
«Благобуд» за період серпень 2011р., про
що складено акт перевірки від 11.04.2013р.
№1063/22-30/21627140, в якому, на думку
податкового органу, встановлено
порушення позивачем п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14,
п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, ст.200, п.201.4,
п.201.6 ст.201 ПК України, щодо заниження
податку на додану вартість у серпні
2011р. на суму 167903,00грн.

На підставі зазначеного акта
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 29.04.2013р.
№, яким позивачу визначено суму
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість у загальному розмірі
209878,75 грн., з яких 41975,75грн. штрафні
(фінансові) санкції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції з виносками якого
погодилась колегія апеляційного суду,
виходив з того, що в матеріалах справи
містяться достатньо документів
бухгалтерського та податкового обліку,
які підтверджують реальність
виконання спірних договорів між ТОВ
«ВКЦ «Сервіт» та ТОВ «Благобуд». Також
зазначено, що позивач не зобов'язаний
нести відповідальність за порушення,
встановлені податковим органом по
контрагенту за третім ланцюгом
правовідносин - ТОВ «Адея Капітал», з
яким ТОВ «ВКЦ «Сервіт» взагалі жодних
відносин не мав, та які також не
підтверджуються будь-яким іншим чином
(а саме рішенням суду), крім висновків
самого ж податкового органу в акті
перевірки.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
такі висновки суддів попередніх
інстанції цілком вірними та
обґрунтованими з огляду на таке.

Так, судами попередніх інстанції
встановлено, що між позивачем
(замовник) та ТОВ «Благобуд»
(виконавець) укладені договори: №10/06-11
від 10.06.2011р., №010811 від 01.08.2011р. та №29 від
27.07.2011р. щодо виконання останнім на
користь позивача будівельних,
монтажних та пусконалагоджувальних
робіт (а саме: реконструкції
каналізаційної і водопровідної мереж
Свято-Успенської Києво-Печерської
Лаври по вул. Лаврська, 15 у м. Києві;
реконструкції каналізаційних мереж з
підключенням до існуючої мережі на
території Нижньої Лаври по вул.
Січневого повстання, 25-27 у м. Києві;
будівельно-монтажних і
пусконалагоджувальних робіт з
реконструкції ТП на вул. Каштановій, 8-г
у м. Києві).

Висновок податкового органу про
допущені порушення позивачем вказаних
норм Податкового кодексу України
ґрунтуються на тому, що ТОВ «Благобуд»
на запит податкового органу про
надання інформації та її
документального підтвердження щодо
взаємовідносин з ТОВ "Адея Кепітал" за
серпень 2011р., не надало документів, та
на висновках акту ДПІ у Солом'янському
районі м. Києва від 19.04.2011р. №912/22-2/37317539
"Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ "Адея Кепітал"
щодо підтвердження господарських
відносин з ТОВ "Полігаз Глобал" за
серпень, вересень 2011р".

Відповідно до п.201.10 ст.201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

За приписами п.201.6 ст.201 цього Кодексу
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

У ст.198 ПК України визначено, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з, в тому числі придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 вказаного Кодексу
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше, або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг, або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно п.198.6 ст.198 цього Кодексу не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Системний аналіз наведених положень
дає підстави стверджувати, що
податкова накладна, яка видається
платником податку, що поставляє роботи
(послуги), на вимогу їх отримувача є
підставою для нарахування податкового
кредиту.

При цьому правові наслідки у вигляді
виникнення права платника податку на
формування податкового кредиту можуть
мати лише реально вчинені господарські
операції, які підтверджені оформленими
належним чином первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку.

Судами попередніх інстанції, на
підставі наявних в матеріалах справи
доказів, встановлено, що виконання
спірних договорів підтверджено
належним чином складеними первинними
документами - відповідними договорами,
договірною ціною на будівництво,
довідками про вартість виконаних
будівельних робіт, актами приймання
виконаних робіт, рахунками на оплату,
локальними кошторисами, видатковими та
податковими накладними, які містять
детальний опис виконаних робіт
(наданих послуг), характеристики їх
кількісних та якісних показників,
обсягу, та банківські виписки, які
підтверджують оплату таких робіт
(послуг).

Крім того, підприємства були
зареєстровані платниками ПДВ у
відповідності до вимог чинного
законодавства, установчі документи
яких не були визнані в судовому порядку
недійсними.

Також, судова колегія касаційної
інстанції погоджується із висновками
судів попередніх інстанції інстанцій,
що підстави, якими відповідач
обґрунтовує правомірність прийнятого
податкового повідомлення-рішення, не є
належними, оскільки визначення
зобов'язання лише на підставі акта
контрагента, не узгоджується із
законодавчими нормами, якими
врегульовано порядок такого
нарахування.

Суб'єктом владних повноважень не
надано суду рішення, яке б набрало
законної сили, щодо встановлення факту
відсутності у позивача мети на
здійснення господарської діяльності
та відсутності її реального
здійснення. Також не наданого судового
рішення в порядку ст.234 Цивільного
кодексу України щодо фіктивності
правочинів між позивачем та його
контрагентом.

Поряд з викладеним, судом апеляційної
інстанції обґрунтовано звернуто увагу
на те, що резолютивній частині
постанови судом першої інстанції
зазначено, що судові витрати зі сплати
судового збору підлягають стягненню на
користь позивача за рахунок бюджетних
асигнувань ДПІ у Шевченківському
районі, що не відповідає вимогам ст.94
КАС України.

Таким чином, судами попередніх
інстанцій, всебічно перевірено
обставини справи, вирішено справу у
відповідності з нормами матеріального
права, постановлено обґрунтовані
рішення, в яких повно відображені
обставини, що мають значення для
справи. Висновки судів про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються доказами,
дослідженими у судовому засіданні, а
тому підстав для їх перегляду з
мотивів, викладених в касаційній
скарзі не вбачається.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
Головного управління Міндоходів у
м.Києві - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м.Києва від 10 жовтня 2013 року в
незмінній частині та постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 29
травня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
___________________ Н.Є. Маринчак

Судді:
___________________ О.В. Вербицька

___________________ О.В. Муравйов