Справа № 759/18988/13-а (2а/759/32/14)
Суддя: Винокуров К.С.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/29154/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючого Винокурова К.С.

Суддів: Кочана В.М.

Пасічник С.С.

при секретарі судового засідання
Сперкач Т.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2,

відповідача - Жбадинського О.М.,

третьої особи - Ільїна Г.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за касаційною скаргою
ОСОБА_2 на постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15 травня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Головного управління
Пенсійного фонду України в м. Києві ,
третя особа - Головне управління Служби
безпеки України у м. Києві та Київській
області про визнання протиправними дій
та зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Головного управління
Пенсійного фонду України в м. Києві, за
участю третьої сторони - Головного
управління Служби безпеки України у м.
Києві та Київській області про
зобов'язання відповідача провести
позивачу перерахунок пенсії.

Постановою Святошинського районного
суду міста Києва від 29 січня 2014 року
позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправними дії відповідача
в частині виключення премії у розмірі
5935,71 грн. зі складу грошового
забезпечення, з якого має
здійснюватись нарахування пенсії
ОСОБА_2, починаючи з 01 листопада 2006 року,
за вислугу років за останньою штатною
посадою перед звільненням з військової
служби.

Зобов'язано відповідача здійснити
перерахунок пенсії ОСОБА_2 за вислугу
років за останньою штатною посадою
перед звільненням з військової служби,
починаючи з 01 листопада 2006 року, з
урахуванням премії у розмірі 5935,71 грн.,
яка входить до складу грошового
забезпечення згідно із грошовим
атестатом серії НОМЕР_1. У решті
позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 травня
2014 року рішення суду першої інстанції
скасовано, ухвалено нову постанову про
відмову в задоволенні позовних вимог.

До Вищого адміністративного суду
України надійшла касаційна скарга, в
якій ОСОБА_2, посилаючись на порушення
судом апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
апеляційної інстанції та залишити в
силі постанову Святошинського
районного суду міста Києва від 29 січня
2014 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, позивач наказом начальника
ДСТСЗІ СБУ від 31 жовтня 2006 року № 90-ос у
відповідності до п. «б» ст. 65 та п. «в»
ст. 66 «Положення про проходження
військової служби за контрактом та
кадрової військової служби у Службі
безпеки України» звільнений з
військової служби в запас Збройних Сил
України.

Листами Управління Служби безпеки
України у м. Києві від 20 лютого 2007 року,
Головного управління Пенсійного фонду
України в м. Києві від 16 липня 2007 року та
від 01 жовтня 2007 року у відповідь на
заяву ОСОБА_2 щодо перерахунку розміру
пенсії зазначено, що пенсія нарахована
і виплачується відповідно до чинного
законодавства і підстав для її
перегляду немає.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції своє рішення
мотивував тим, що відповідач
зобов'язаний здійснити перерахунок
пенсії позивачу за вислугу років за
останньою штатною посадою перед
звільненням з військової служби з
урахуванням премії, яка входить до
складу грошового забезпечення згідно
із грошовим атестатом.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нову постанову
про відмову в задоволенні позовних
вимог, суд апеляційної інстанції
обґрунтовував свої висновки тим, що
премія в розмірі 3000 та 2000 грн. носила
разовий характер, а відтак, не може бути
включена до складу при нарахуванні
пенсії ОСОБА_2

Колегія суддів не погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій
та зазначає наступне.

Позивач у 2008 році звернувся до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з адміністративним позовом
до Головного управління Пенсійного
фонду України в місті Києві, третя
особа - Управління Служби безпеки
України у місті Києві, в якому, з
урахуванням уточнень, просив:
зобов'язати відповідача, починаючи з 01
листопада 2006 року, провести
перерахунок призначеної йому пенсії за
вислугу років у відповідності до
частини третьої статті 43 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб» в редакції Закону
України «Про внесення змін до деяких
законів України з питань пенсійного
забезпечення та соціального захисту
військовослужбовців» від 04 квітня 2006
року № 3591-15 з розміру грошового
забезпечення за останньою штатною
посадою перед звільненням на підставі
грошового атестату враховуючи
відповідні оклади за посадою,
військовим званням, процентну надбавку
за вислугу років, щомісячні додаткові
види грошового забезпечення (надбавки,
доплати, підвищення) та премії в
розмірах, встановлених законодавством,
та виплатити різницю між фактично
отриманою та належною до виплати суми
пенсії за період з 01 листопада 2006 року
до дати здійснення перерахунку.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
30 травня 2008 року позов, з
урахуванням уточнень позовних вимог
від 08 квітня 2008 року, задоволено
повністю. Зобов'язано Головне
управління Пенсійного фонду України в
м. Києві провести, починаючи з 01
листопада 2006 року, перерахунок пенсії
ОСОБА_2 у відповідності до ч. 3 ст. 43
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби та деяких інших
осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ з
урахуванням розміру грошового
забезпечення, враховуючи оклад за
посадою, в тому числі отримуваних ним
щомісячних надбавок (доплат),
встановлених особам, які мали право на
пенсію за вислугу років згідно із
законодавством і були залишені за їх
згодою та в інтересах справи на службі.
Зобов'язано Головне управління
Пенсійного фонду України в м. Києві
виплатити позивачу різницю між
фактично отриманою та належною до
сплати сумами пенсії за період з 01
листопада 2006 року до дати здійснення
перерахунку.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 вересня
2009 року постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
30 травня 2008 року скасовано та
ухвалено нову постанову, якою у
задоволенні позову ОСОБА_2
відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
міста Києва від 09 серпня 2012 року
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 вересня
2009 року скасовано, постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
30 травня 2008 року залишено в силі.

Позивач подав до суду заяву про
роз'яснення постанови Окружного
адміністративного суду міста Києва від
30 травня 2008 року, в якій просить
роз'яснити пункт 2 резолютивної частини
постанови Окружного адміністративного
суду міста Києва від 30 травня 2008 року,
зазначивши, що призначена позивачу
пенсія за вислугу років підлягає
перерахунку з 01 листопада 2006 року з
його грошового забезпечення за
останньою штатною посадою перед
звільненням, відповідно до частини
третьої статті 43 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби та деяких інших
осіб» в редакції Закону України «Про
внесення змін до деяких законів
України з питань пенсійного
забезпечення та соціального захисту
військовослужбовців» від 04 квітня 2006
року № 3591-15, враховуючи перелічені у
грошовому атестаті оклади за посадою,
військовим званням, процентну надбавку
за вислугу років, щомісячні додаткові
види грошового забезпечення (надбавки,
доплати, підвищення) та премії в
розмірах, встановлених законодавством,
у тому числі надбавку за право на
пенсію.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 24 вересня 2012 року,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 13 грудня 2012 року, заяву ОСОБА_2
задоволено частково. Роз'яснено, що
Головне управління Пенсійного фонду
України в місті Києві зобов'язане
здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2
відповідно до частини третьої статті 43
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб», виходячи з розміру грошового
забезпечення за останньою штатною
посадою перед звільненням, враховуючи
відповідні оклади за посадою,
військовим (спеціальним) званням,
процентну надбавку за вислугу років,
щомісячні додаткові види грошового
забезпечення (надбавки, доплати,
підвищення) та премії в розмірах,
установлених законодавством, що
перелічені у грошовому атестаті
серії СБ № 011481.

Слід зазначити, що під час вирішення
спору щодо перерахунку призначеної
пенсії, питання визначення
обов'язкових для врахування складових
такої пенсії, є обов'язковим для
з'ясування, так як ці питання є
невід'ємними. Що і було відповідно
зроблено судом, як вбачається не тільки
з тексту постанови, а й також зі змісту
ухвали, якою судом додатково роз`яснені
складові грошового забезпечення з
чітким посиланням на документ, який їх
містить.

Таким чином, Окружним адміністративним
судом міста Києва в межах спору щодо
наявності підстав для здійснення
перерахунку пенсії Позивача було
визначено та конкретизовано складові,
які мають застосовуватись при такому
перерахунку.

Відповідно, порушене Позивачем в межах
даної справи питання подальшого
неврахування Відповідачем певних
складових його грошового забезпечення
при обчислені пенсії, стосується саме
належного виконання відповідачем
постанови Окружного адміністративного
суду міста Києва від 30 травня 2008 року.

Закон України «Про виконавче
провадження» від 21 квітня 1999 року №
606-XIV (далі - Закон України № 606-XIV)
визначає умови і порядок виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), що відповідно до
закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку.

При цьому, примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.
Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України "Про державну виконавчу службу"
від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР.

Відповідно до статті 1 Закону України №
606-XIV виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Отже, вчинення дій спрямованих на
виконання рішень судів, в тому числі
застосування заходів впливу в разі їх
невиконання та/або неналежного
виконання, є виключною компетенцією
органів державної виконавчої служби,
що виключає можливість задоволення
позовних вимог щодо надання оцінки
діям сторони виконавчого провадження -
боржника в порядку судового розгляду.

При цьому, Позивач не позбавлений
можливості подати до суду першої
інстанції, який ухвалив судове рішення,
заяву про визнання протиправними
рішень, дій чи бездіяльності, вчинених
суб'єктом владних повноважень -
відповідачем на виконання такої
постанови суду або порушення прав
Позивача, підтверджених такою
постановою суду, в порядку судового
контролю за виконанням судових рішень
в адміністративних справах, який
встановлений ст. 267 КАСУ.

Стосовно оскаржуваного рішення суду
апеляційної інстанції, колегія суддів
зазначає, що, скасовуючи рішення суду
першої інстанції та відмовляючи в
задоволенні позову, апеляційний суд
також не враховував вищенаведені
обставини та виходив з інших
помилкових мотивів, які не пов'язані з
неможливістю задоволення позовних
вимог саме з урахуванням особливостей
здійснення процедури виконавчого
провадження.

Таким чином, колегія суддів прийшла до
висновку, що обставини справи
встановлені в повному обсязі, але суд
першої інстанції, задовольняючи, та суд
апеляційної інстанції, відмовляючи у
задоволенні адміністративного позову,
порушили норми матеріального права,
що призвело до ухвалення помилкових
судових рішень.

Відповідно до ст. 229 КАС України суд
касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 210, 221, 229, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України ,-

п о с т а н о в и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Постанову Святошинського районного
суду міста Києва від 29 січня 2014 року та
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 травня 2014
року скасувати. Ухвалити нове рішення.
В задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та оскарженню
не підлягає крім, як в строки, з підстав
та в порядку, передбаченому главою 3
розділу IV КАС України.

Судді:
К.С. Винокуров

В.М. Кочан

С.С.Пасічник