Справа № 2а-3106/12/0370
Суддя: Большакова О.О.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року
Справа №
9104/180481/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

головуючого - судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання
Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу Ковельської об'єднаної
державної податкової інспекції
Волинської області на постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 24 жовтня 2012
року в адміністративній справі за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Негабарит» до
Ковельської об'єднаної державної
податкової інспекції Волинської
області Державної податкової служби
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

28 вересня 2012 року Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Негабарит» (далі - ТОВ «Негабарит»)
звернулося до суду з адміністративним
позовом до Ковельської об'єднаної
державної податкової інспекції
Волинської області Державної
податкової служби (далі - Ковельська
ОДПІ) про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 09.07.2012 року №
.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 24 жовтня 2012
року адміністративний позов
задоволено, визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення Ковельської
об'єднаної державної податкової
інспекції Волинської області
Державної податкової служби від 09
липня 2012 року № .

Не погодившись з таким судовим
рішенням, його оскаржила Ковельська
ОДПІ Волинської області, подавши
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просила скасувати постанову та
прийняти нову про відмову в
задоволенні позову. Аргументуючи свою
незгоду із оскаржуваним судовим
рішенням, апелянт вказав, що суд першої
інстанції безпідставно не взяв до
уваги, що оскаржуване податкове
повідомлення-рішення повністю
відповідає вимогам чинного
законодавства, оскільки відповідач
зменшив суму бюджетного відшкодування
податку на додану вартість за квітень
2012 року в сумі 51680 грн. правомірно,
базуючись на висновках акту перевірки,
які відповідають фактичним обставинам
фінансово-господарської діяльності
позивача. Апелянт зазначив, що
Ковельською ОДПІ встановлено
порушення ТОВ «Негабарит» пункту 200.5
статті 200 Податкового кодексу України
(ПК України). Так, згідно даних
перевірки значення рядку 24 декларації
за квітень 2012 року становить 141707 грн.
Перевіркою підтверджено від'ємне
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту за квітень 2012 року у розмірі
26271,00 грн. Апелянт наголосив, що при
визначенні права платника на отримання
бюджетного відшкодування враховується
наявність майна, що обліковується на
рахунку 10 «Основні засоби», незалежно
від процесу отримання. Однак,
Волинський окружний адміністративний
суд не прийняв до уваги норми ст. 146
Податкового кодексу України,
проігнорував твердження Ковельської
ОДПІ, що ТОВ Негабарит» усі затрати по
придбанню ТМЦ, що використовувалися
для будівництва основного засобу,
зараховуються на дебет рах. 15
«Капітальне будівництво». У
березні-квітні 2012 року зарахування на
баланс власного збудованого об'єкту не
проводилось, а саме по бухгалтерському
обліку проводка дебет рах. 10 «Основні
засоби» не відображалося. На думку
апелянта, суд першої інстанції не
врахував вимоги пункту 199.1 статті 199
Податкового кодексу України, яким
передбачено, що якщо придбані та/або
виготовлені товари/послуги частково
використовуються в оподаткованих
операціях, а частково - ні, до сум
податку, які платник має право віднести
до податкового кредиту, включається та
частка сплаченого податку, яка
відповідає частці використання в
оподаткованих операціях. Враховуючи
викладене, апелянт вважає, що підстав
для задоволення позову немає.

Позивачем було подано заперечення на
апеляційну скаргу, згідно якого ТОВ
«Негабарит» вважає, що суд першої
інстанції прийняв законне та
обґрунтоване рішення, а тому підстав
для задоволення апеляційної скарги
немає.

Представники сторін в судове засідання
не з'явилися, про причини неявки суду
повідомлено не було.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла до переконання, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ТОВ «Негабарит» зареєстроване як
юридична особа та є платником податку
на додану вартість.

Ковельською ОДПІ Волинської області
була проведена документальна
позапланова виїзна перевірка ТОВ
«Негабарит» з питань достовірності
нарахування суми бюджетного
відшкодування ПДВ на рахунок платника
податків за квітень 2012 року.

За наслідками цієї перевірки складено
акт № 356/16-35831152 від 25 червня 2012 року,
згіно якого встановлено, що ТОВ
«Негабарит» на порушення вимог пункту
200.5 статті 200 ПК України завищено
бюджетне відшкодування на рахунок
платника у банку за квітень 2012 року на
51680 грн., відповідно зараховується ПДВ в
сумі 51680 грн. у зменшення податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість. Згідно даних перевірки п. 24
декларації за кітень 2012 року становить
141707 грн. Перевіркою підтверджено
від'ємне значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту за кітень 2012 року в
розмірі 26271 грн..

В акті, зокрема, зазначено, що ТОВ
«Негабарит» всі затрати по придбанню
ТМЦ, які використовуються для
будівництва основного засобу,
зараховуються на дебет рах. 15
«Капітальне будівництво». У березні -
квітні 2012 року зарахування на баланс
власного збудованого об'єкта не
проводилося, а саме по бухгалтерському
обліку проводка дебет рах. 10 «Основні
засоби» не відображалася.

9 липня 2012 року Ковельською ОДПІ
Волинської області прийняте податкове
повідомлення-рішення № , яким ТОВ
«Негабарит» зменшено суму бюджетного
відшкодування ПДВ на 51680 грн. та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 12920 грн..

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо незаконності
оскаржуваного рішення податкового
органу з таких підстав.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій,
серед іншого, з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.2 ст. 198 Податкового кодексу України).

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України передбачено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно із п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими п.
201.11 ст. 201 цього Кодексу. У разі коли на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Згідно з пунктами 200.1, 200.3 - 200.4 статті 200
ПК України сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до Державного
бюджету України або бюджетному
відшкодуванню, визначається як різниця
між сумою податкового зобов'язання
звітного (податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду. При від'ємному
значенні суми, розрахованої згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, така сума
враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду. Якщо в
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Пунктом 200.5 статті 200 ПК України
передбачено, що не мають права на
отримання бюджетного відшкодування
особи, які:

- були зареєстровані як платники цього
податку менш ніж за 12 календарних
місяців до місяця, за наслідками якого
подається заява на бюджетне
відшкодування (крім нарахування
податкового кредиту внаслідок
придбання або спорудження
(будівництва) основних фондів);

- мали обсяги оподатковуваних операцій
за останні 12 календарних місяців менші,
ніж заявлена сума бюджетного
відшкодування (крім нарахування
податкового кредиту внаслідок
придбання або спорудження
(будівництва) основних фондів).

Згідно акту перевірки № 356/16-35831152 від
25.06.2012 року позивачем завищено бюджетне
відшкодування на рахунок платника у
банку за квітень 2012 року на 51680 грн. у
зв'язку із порушенням пункту 200.5 статті
200 ПК України.

Суд першої інстанції правильно визнав
такі висновки податкового органу
неправомірними, виходячи з такого.

Як встановлено судом, позивачем були
понесені витрати, пов'язані із
будівництвом станції технічного
обслуговування з автомийкою, загальною
площею 1758,2 кв. м. по вул. Володимирській,
154А в м. Ковелі. Вказане будівництво
проводилося відповідно до дозволу на
виконання будівельних робіт від 25.10.2010
року № 542, виданого Інспекцією
Державного архітектурно-будівельного
контролю у Волинській області (а.с. 58),
введення даного об'єкта в експлуатацію
підтверджується декларацією про
готовність об'єкта до експлуатації від
12.06.2012 року (а.с. 37). Рішенням виконавчого
комітету Ковельської міської ради від
12.07.2012 року № 291 «Про оформлення права
власності на житлові будинки,
кооперативні квартири, гаражі, будівлі
та споруди» оформлено право власності
за ТзОВ «Негабарит» на станцію
технічного обслуговування з
автомийкою, загальною площею 1758,2 кв. м.
по вул. Володимирській, 154А в м. Ковелі
(а.с. 57), в зв'язку з чим 17.07.2012 року
позивачу видано свідоцтво про право
власності на вказане нерухоме майно
(а.с. 40), яке зареєстроване у
встановленому порядку, що
підтверджується витягом КП «Волинське
обласне бюро технічної
інвентаризації» (а.с. 41).

Враховуючи, що товарно-матеріальні
цінності, в складі ціни яких ТОВ
«Негабарит» було сплачено податок на
додану вартість, призначені для
використання в господарській
діяльності позивача для отримання
прибутку (будівництво мийки для
автомобілів), позивачем дотримані
передбачені статтею 200 ПК України умови
щодо отримання відшкодування ПДВ та
правомірно заявлено до відшкодування в
декларації з ПДВ за квітень 2012 року
суму ПДВ 51680,00 грн. із затрат по
придбанню ТМЦ, які використовуються
для будівництва основного засобу.

Доводи податкового органу про те, що
при визначенні права платника на
отримання бюджетного відшкодування
враховується наявність майна, що
обліковується на рах. 10 «Основні
засоби», незалежно від процесу його
отримання (придбання чи спорудження
(будівництва) самостійно), є
безпідставними, оскільки не
ґрунтуються на вимогах статей 198 та 200
ПК України, які регулюють порядок
визначення сум ПДВ, що підлягають
включенню до податкового кредиту та
бюджетному відшкодуванню.

На підставі вищевикладеного, суд
першої інстанції правильно встановив,
що висновки відповідача, зазначені в
акті перевірки, є неправомірними, а
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення - протиправним.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є безпідставними.

Відповідно до частини 1 статті 200
Кодексу адміністративного судочинства
України суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судова колегія дійшла до висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, рішення
суду ухвалене з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
тому підстави для задоволення
апеляційної скарги та скасування
судового рішення відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. ст. 167, 195, 196, 198, 200,
205 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Ковельської
об'єднаної державної податкової
інспекції - залишити без задоволення,
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 24 жовтня 2012
року по справі № 2а-3106/12/0370 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
у повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.О. Большакова

Судді
І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повний текст ухвали підписано 14 жовтня
2014 року.