Справа № 818/9051/13-а
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2014 року м. Київ
К/800/20522/14

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у письмовому провадженні
касаційну скаргу Конотопської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Сумській області (далі -
Конотопська ОДПІ)

на постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 18.03.2014

у справі № 818/9051/13-а

за позовом суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 (далі
- СПД ОСОБА_1)

до Конотопської ОДПІ

про скасування податкових
повідомлень-рішень.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року СПД ОСОБА_1 звернувся
до Сумського окружного
адміністративного суду з позовом, в
якому просив скасувати податкові
повідомлення-рішення від 01.10.2013 №
, № , № , вимогу про
сплату боргу від 01.10.2013, а також рішення
про застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органів
доходів і зборів або платником
своєчасно неврахованого єдиного
внеску від 01.10.2013 № .

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 16.01.2014 у
задоволенні позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 18.03.2014
назване рішення суду першої інстанції
скасовано частково; позов задоволено
частково; скасовано податкові
повідомлення-рішення від 01.10.2013 №
та № , вимогу про сплату боргу від
01.10.2013, а також рішення про застосування
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органів доходів і
зборів або платником своєчасно
неврахованого єдиного внеску від 01.10.2013
№ ; в іншій частині рішення суду
першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись з висновками суду
апеляційної інстанції, Конотопська
ОДПІ звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
частково скасувати оскаржувану
постанову суду апеляційної інстанції
та залишити в силі рішення Сумського
окружного адміністративного суду у
справі у відповідній частині.

Переглянувши судові акти у межах
касаційної скарги, вивчивши матеріали
справи, перевіривши відповідність
висновків судів наявним у матеріалах
справи доказам, правильність
застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України вважає за
необхідне частково задовольнити
розглядувані касаційній вимоги,
виходячи з такого.

Попередніми судовими інстанціями у
розгляді справи встановлено, що
податковою інспекцією було проведено
планову виїзну документальну
перевірку СПД ОСОБА_1 щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів за період з 01.01.2011 по 31.12.2012 та
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за той самий
період.

Результати цієї перевірки висвітлені в
акті від 16.09.2013 № 80/17-01/НОМЕР_5. За
наслідками цієї перевірки податковим
органом було прийнято:

податкове повідомлення-рішення від
01.10.2013 № , згідно з яким позивача
притягнуто до відповідальності у
вигляді штрафу в сумі 2380 грн. за
порушення пункту 9 статті 3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг»;

податкове повідомлення-рішення від
01.10.2013 № , за яким СПД ОСОБА_1
визначено грошове зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб у сумі
7510,24 грн. (у тому числі 6005,80 грн. за
основним платежем та 1504,44 грн. за
штрафними санкціями);

податкове повідомлення-рішення від
01.10.2013 № про зобов'язання
позивача сплатити грошове зобов'язання
з ПДВ у сумі 12 665,75 грн. (у тому числі 10132,60
грн. за основним платежем та 2533,15 грн. за
штрафними санкціями);

податкову вимогу від 01.10.2013 щодо сплати
позивачем єдиного внеску в сумі 13893,38
грн.;

рішення від 01.10.2013 № про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органів
доходів і зборів або платником
своєчасно неврахованого єдиного
внеску, за яким СПД ОСОБА_1 застосовано
штрафні санкції у сумі 1128,78 грн.

Так, підставою для донарахування
позивачеві оспорюваної суми
податкового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб став висновок
Конотопської ОДПІ про завищення
позивачем витрат на транспортування
товару на загальну суму 40038,65 грн. при
визначенні оподатковуваного доходу. На
обґрунтування цього висновку
податкова інспекція зазначає, що при
перевезенні товару СПД ОСОБА_1
використовувався вантажний автомобіль
ЗІЛ-130 з оформленням подорожніх листів;
кількість списаного позивачем
пального (газу скрапленого) не
відповідає відомостям про рух пального
у поданих позивачем подорожніх листах.

Відповідно до пункту 177.2 статті 177
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

За правилами пункту 177.4. цієї ж статті
Кодексу до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу.

Для цілей податкового обліку витрати
платника на придбання
пально-мастильних матеріалів для
перевезення товару відносяться до
витрат на збут відповідно до підпункту
«ж» підпункту 138.10.3 пункту 138.10 статті 138
Податкового кодексу України.

Розглядаючи даний епізод, суди
попередніх інстанцій дійшли різних
висновків щодо дотримання СПД ОСОБА_1
наведених правил формування витрат у
податковому фізичної особи -
підприємця від провадження
господарської діяльності. Так, суд
першої інстанції підтримав правову
позицію податкового органу у справі,
пославшись на розбіжність між обсягами
списаного позивачем скрапленого газу
та даними подорожніх листів щодо
обсягів його фактичного витрачання.

Апеляційний суд, в свою чергу, виходив з
того, що чинним законодавством України
не передбачено обов'язковості ведення
подорожніх листів, у зв'язку з чим
витрати на придбання пально-мастильних
матеріалів мають обчислюватися,
виходячи з Норм витрат палива і
мастильних матеріалів на
автомобільному транспорті,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 10.02.1998 № 43.

Згідно з визначенням, що міститься у
статті 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Відповідно до частин першої, другої
статті 9 цього ж Закону підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Отже, чинним законодавством не
встановлено перелік первинних
документів, які оформлюються при
здійсненні тих чи інших операцій. А
відтак господарська операція може
опосередковуватися складенням
будь-якого первинного документа, який
містить зазначені обов'язкові
реквізити таабо відповідає
законодавчо установленим вимогам щодо
його складення (у разі наявності таких
вимог).

З урахуванням викладеного апеляційний
суд безпідставно відхилив як
підтверджувальний обліковий документ
складені позивачем подорожні листи при
транспортуванні товару.

Не можна визнати правильним і
посилання апеляційного суду на Норми
витрат палива і мастильних матеріалів
на автомобільному транспорті,
затверджені наказом Міністерства
транспорту України від 10.02.1998 № 43. Адже
цей галузевий нормативний акт
призначений для планування потреби
підприємств, організацій та установ в
паливно-мастильних матеріалах і
контролю за їх витратами, ведення
звітності, запровадження режиму
економії і раціонального використання
нафтопродуктів, а також можуть
застосовуватись для розроблення
питомих норм витрат палива.

У той же час витрати на придбання
паливно-мастильних матеріалів
конкретного платника, що підлягають
врахуванню при визначенні його
оподатковуваного доходу, не
обов'язково мають дорівнювати цим
нормативам. А відтак відповідні
витрати мають визнаватися на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
Податкового кодексу України (як того
вимагає пункт 138.2 статті 138 цього
Кодексу).

Оскільки, як встановлено судом першої
інстанції, витрати позивача на
придбання пального у загальній сумі
40038,65 грн. не підтверджені відповідними
первинними документами, то підстави
для визнання цих витрат у податковому
обліку СПД ОСОБА_1 відсутні.

Доводи позивача, що причиною
розбіжності стало переведення у літри
облікованого у подорожніх листах
використаного пального у кілограмах,
отримали належну правову оцінку у суді
першої інстанції, який зазначив, що ці
доводи не знайшли свого
документального підтвердження. При
цьому суд наголосив, що форма
подорожнього листа передбачає облік
пального саме у літрах, тоді як
виправлення одиниці виміру газу
скрапленого на кілограми у цих листах
було здійснено позивачем після
проведення перевірки.

Наведене заниження позивачем
оподатковуваного доходу мало
наслідком і заниження єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, позаяк за
правилами пункту 2 частини першої
статті 7 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» для фізичних
осіб - підприємців єдиний внесок
нараховується на суму доходу
(прибутку), отриманого від їх
діяльності, що підлягає обкладенню
податком на доходи фізичних осіб, та на
суму доходу, що розподіляється між
членами сім'ї фізичних осіб -
підприємців, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності.

У той же час касаційний суд не може
визнати обґрунтованими висновки
податкового органу, покладені в основу
нарахування позивачеві оспорюваної
суми грошового зобов'язання з ПДВ. Так,
підставою для висновку Конотопської
ОДПІ про заниження СПД ОСОБА_1
податкового зобов'язання з ПДВ у
перевіреному періоді стала виявлена
невідповідність залишків газу
скрапленого обліковим документам у
кількості 10339,39 літрів. На підставі
цього відповідач зазначив про
реалізацію позивачем газу скрапленого
у вказаному обсязі без відображення
результатів цієї операції у складі
податкових зобов'язань позивача.

Згідно з визначенням, що міститься у
підпункті 14.1.191 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України,
постачання товарів - це будь-яка
передача права на розпоряджання
товарами як власник, у тому числі
продаж, обмін чи дарування такого
товару, а також постачання товарів за
рішенням суду. З метою застосування
терміна "постачання товарів"
електрична та теплова енергія, газ, пар,
вода, повітря, охолоджене чи
кондиційоване, вважаються товаром.

Таким чином, власне нестача товару
(невідповідність його залишків даним
первинних облікових документів
платника) не може розглядатися як
вибуття товару саме за фактом його
поставки у розумінні наведеної норми
Кодексу.

Відповідно ж до підпункту «а» пункту
185.1 статті 185 Податкового кодексу
України об'єктом оподаткування є
операції платників податку з
постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю.

Отже, за відсутності будь-яких доказів
на підтвердження факту передачі
позивачем газу скрапленого у вказаному
обсязі у власність іншій особі
підстави для нарахування СПД ОСОБА_1
податкового зобов'язання з ПДВ з
операцією з поставки цього газу
відсутні.

В іншій частині судові акти зі спору
учасниками провадження не
оскаржуються, в зв'язку з чим у
касаційного суд відсутні підстави для
надання правового аналізу відповідним
висновкам судам.

З урахуванням викладеного, керуючись
статтями 220, 222, 223, 225, 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Конотопської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Сумській області
задовольнити частково.

2. Постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 18.03.2014 у
справі № 818/9051/13-а змінити в частині
скасування податкового
повідомлення-рішення від 01.10.2013 №
, вимоги про сплату боргу від
01.10.2013, а також рішення про застосування
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органів доходів і
зборів або платником своєчасно
неврахованого єдиного внеску від 01.10.2013
№ .

У цій частині позовних вимог відмовити.

3. В решті постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 18.03.2014 у справі № 818/9051/13-а залишити
без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку статей 236-238 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя: М.І.
Костенкосудді:І.О. Бухтіярова І.В.
Приходько