Справа № 819/716/14-а
Суддя: Кухтей Р.В.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року

Справа № 876/5334/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді:
Кухтея Р.В.

суддів:
Клюби В.В., Яворського І.О.

з участю секретаря судового засідання:
Мартинишина Р.С.

позивача:
ОСОБА_1

представника позивача:
ОСОБА_2

представника відповідача:
Горохівського А.М.

третьої особи:
ОСОБА_4

особа, яка не брала участь у справі,
питання

про права якої вирішив суд першої
інстанції ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційні скарги
позивача ОСОБА_1, осіб, які не брали
участь у справі ОСОБА_5, ОСОБА_6 на
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 30 квітня 2014
року за позовом ОСОБА_1 до
Тернопільської міської ради, Відділу
Держземагенства у м. Тернополі (за
участю : третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача : ОСОБА_7, третіх
осіб, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача : ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9) про
визнання протиправним та скасування
рішення, визнання протиправними дій та
зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд
із зазначеним позовом, в якому просив
визнати протиправним та скасувати
рішення Тернопільської міської ради №
6/25/43 від 05.10.2012 р., яким було затверджено
проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
площею 0,0702 га за адресою : АДРЕСА_2
громадянину ОСОБА_7 та передано її
останньому безоплатно у приватну
власність, визнати протиправними дії
відділу Держземагенства у м. Тернополі
щодо погодження проекту земельної
ділянки та зобов'язати відділ
Держземагенства у м. Тернополі внести
зміни у державно-статистичну
звітність, форму 6-зем.

В обґрунтування заявлених вимог
зазначає, що спірна земельна ділянка є
прибудинковою територією, оскільки на
ній знаходився дитячо-спортивний
майданчик, який був розміщений на ній
приблизно у 50-х роках ХХ століття,
господарський майданчик для сушки
білизни, значна кількість зелених
насаджень та зона відпочинку. Спірна
земельна ділянка була передана ОСОБА_7
з порушенням вимог Земельного кодексу
України (далі - ЗК України), Законів
України «Про благоустрій населених
пунктів», «Про фізичну культуру і
спорт», «Про охорону дитинства», «Про
мораторій на зміну цільового
призначення окремих земельних ділянок
рекреаційного призначення в містах та
інших населених пунктах», «Про
регулювання містобудівної
діяльності», «Про планування і
забудову територій», «Про основи
містобудування», а також Наказ
Держкоммістобудування № 44 від 17.04.1992 р.,
яким були затверджені правила
містобудування, планування і забудови
міських і сільських поселень. Зокрема,
при прийнятті оскаржуваного рішення,
не було дотримано конкурсної
процедури, здійснення якої вимагається
при продажі земельних ділянок
державної чи комунальної власності або
прав на них. Крім того, спірна земельна
ділянка відноситься до земель
рекреаційного призначення, тому
будівництво та обслуговування
житлового будинку перешкоджатиме
використанню дитячого майданчика за
призначенням, а також вказує, що
земельна ділянка виділена з порушенням
проектів планування і забудови міста,
земельна ділянка повинна відноситися
саме до прибудинкової території.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 30.04.2014 р. в
задоволені позову було відмовлено.

Не погоджуючись із даною постановою, її
оскаржив позивач, а також особи, які не
брали участь у справі, які вважають, що
судовим рішенням вирішено питання про
їх права та обов'язки.

Позивач апеляційну скаргу мотивує тими
обставинами, що і позовні вимоги. Крім
того, зазначає, що оскаржуваним
рішенням фактично припинено існування
єдиного в кварталі дитячого та
спортивного майданчика, чим порушено
його права та права інших мешканців
мікрорайону «Новий світ» на відпочинок
та заняття спортом. Також апелянт
вказує, що Тернопільська міська рада
порушила заборону на зміну цільового
призначення земельної ділянки,
оскільки спірна земельна ділянка
відноситься до земель рекреаційного
призначення, порушено норми Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності», «Про
планування і забудову територій».
Згідно вимог ДБН при будівництві
житлових та громадських будинків в
існуючих житлових кварталах необхідно
передбачити забезпечення нормальних
умов експлуатації існуючої забудови, і
в цьому разі необхідно улаштовувати в
тому числі дитячі майданчики. Також
порушено вимоги законодавства у сфері
благоустрою, які полягають в тому, що
відповідачем строщено умови для
знищення дитячого майданчика. В
додаткових поясненнях, поданих в суді
апеляційної інстанції, апелянт вказує
на порушення відповідачем п.1.3 ДБН
В.2.3-5-2001, згідно якого розміщення та
будівництво наземних об'єктів
житлово-цивільного, промислового
призначення та інших капітальних
споруд, крім об'єктів транспорту та
інженерних мереж в межах «червоних
ліній» вулиць та доріг забороняється.
Також апелянт в додаткових поясненнях
вказує на те, що в порушення вимог ч.4
ст.83 ЗК України, відповідачем передана
земельна ділянка, яка належить до
земель загального користування. Тому
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову, якою
задовольнити його позов повністю.
Мотивація апеляційних скарг осіб, які
не брали участь у справі є аналогічно.

З матеріалів справи видно, що 07.06.2012 р.
гр. ОСОБА_7, який проживає в АДРЕСА_1,
звернувся до Тернопільського міського
голови із заявою про виділення йому
земельної ділянки для обслуговування
та будівництва житлового будинку за
адресою : АДРЕСА_2.

Рішенням Тернопільської міської ради
№ 6/22/66 від 06.07.2012 р., за результатами
розгляду звернення учасника
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС ОСОБА_7, останньому
було надано дозвіл на розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у власність, площею
0,0757 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку за
адресою : АДРЕСА_2

Рішенням Тернопільської міської ради
№ 6/25/43 від 05.10.2012 р. «Про затвердження
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки площею 0,0702 га за
адресою АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_7», на
підставі ст.ст.12, 40, 118, 121 ЗК України,
враховуючи висновки постійних комісії
міської ради з питань містобудування, з
питань природокористування,
приватизації, продажу та оренди землі,
було затверджено проект землеустрою
щодо відведення вказаної земельної
ділянки та передано її безоплатно у
приватну власність гр. ОСОБА_7

Проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки був погоджений
висновком Комісії з розгляду питань,
пов'язаних з погодженням документації
із землеустрою № 192 від 25.09.2012 р.

Відмовляючи в задоволені позову, суд
першої інстанції виходив з того, що на
погодження до управління Деркомзему в
м. Тернополі ОСОБА_7 було подано проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, складений відповідно до ст. 50
Закону України «Про землеустрій» разом
з висновком Тернопільської обласної
комунальної інспекції охорони пам'яток
історії та культури, висновком
Державного управління охорони
навколишнього природного середовища у
Тернопільській області та висновком
про проведення наукової археологічної
експертизи земельної ділянки. Після
отримання проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки разом з
усіма передбаченими чинним
законодавством висновками, у
Тернопільської міської ради були
відсутні правові підстави для відмови
у затвердженні проекту землеустрою та
для відмови в передачі у власність гр.
ОСОБА_7 вказаної земельної ділянки.
Також суд першої інстанції зазначив, що
віднесення земель до тієї чи іншої
категорії здійснюється на підставі
рішень органів державної влади,
Верховної ради Автономної республіки
Крим, ради міністрів Автономної
республіки Крим та органів місцевого
самоврядування відповідно до їх
повноважень, а питання зміни цільового
призначення спірної земельної ділянки
не розглядалось та відповідне рішення
не приймалось, тому вважав
необґрунтованими доводи позивача
стосовно віднесення її до категорії
земель рекреаційного призначення.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції та
вважає їх вірними з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до п. «б» ч.1 ст.12 ЗК України,
до повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить, зокрема, передача земельних
ділянок комунальної власності у
власність громадян та юридичних осіб
відповідно до цього Кодексу.

Статтею 118 ЗК України передбачено, що
громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу.

Відповідно до ч.8 ст.118 цього Кодексу,
розроблений проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
подається Комісії, яка протягом трьох
тижнів з дня одержання проекту надає
відповідному органу виконавчої влади
чи органу місцевого самоврядування
свій висновок щодо погодження проекту
або відмови у його погодженні. У разі
відмови у погодженні проект
повертається заявнику у зазначений у
цій частині строк.

Разом з тим, у разі якщо проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки підлягає обов'язковій
державній експертизі землевпорядної
документації, погоджений проект
подається Комісією до відповідного
органу земельних ресурсів для
здійснення такої експертизи.

Згідно з ч.9 зазначеної статті, районна,
Київська чи Севастопольська міська
державна адміністрація або сільська,
селищна, міська рада у двотижневий
строк з дня отримання погодженого
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки (а в разі
необхідності здійснення обов'язкової
державної експертизи землевпорядної
документації згідно із законом після
отримання позитивного висновку такої
експертизи) приймає рішення про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки та
надання її у власність.

Частиною 6 статті 186-1 ЗК України
передбачено, що підставою для відмови у
погодженні проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки може бути
лише невідповідність його положень
вимогам законів та прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, документації із землеустрою або
містобудівній документації.

Тобто, як слідує із змісту зазначених
норм та наданих суду доказів, у
відповідача не було правових підстав
для відмови позивачу у затвердженні
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки та для відмови в
передачі її у власність.

З приводу твердження апелянтів, що дана
земельна ділянка належить до земель
рекреаційного призначення слід
зазначити наступне.

Відповідно до ст. 51 ЗК України до земель
рекреаційного призначення належать
земельні ділянки зелених зон і зелених
насаджень міст та інших населених
пунктів, навчально-туристських та
екологічних стежок, маркованих трас,
земельні ділянки, зайняті територіями
будинків відпочинку, пансіонатів,
об'єктів фізичної культури і спорту,
туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів,
стаціонарних і наметових
туристично-оздоровчих таборів,
будинків рибалок і мисливців, дитячих
туристичних станцій, дитячих та
спортивних таборів, інших аналогічних
об'єктів, а також земельні ділянки,
надані для дачного будівництва і
спорудження інших об'єктів
стаціонарної рекреації.

З відповіді Заступника
Тернопільського міського голови
В.В.Стемковського № 3135/02 від 24.04.2014 р. на
інформаційний запит гр. ОСОБА_1 від
18.04.2014 р. щодо спортивно-дитячого
майданчика за адресою : АДРЕСА_2 згідно
інформації ТОВ «Коменерго-Тернопіль-2»
зазначена земельна ділянка не
знаходилась на балансі обслуговуючого
товариства і не належала до
прибудинкових територій жодного із
розташованих поряд будинків, а тому
даний майданчик не перебував на
балансі вищевказаного підприємства, а
інформація щодо статусу майданчика в
структурних підрозділах
Тернопільської міської ради відсутня.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.20 ЗК
України, віднесення земель до тієї чи
іншої категорії здійснюється на
підставі рішень органів державної
влади, Верховної Ради Автономної
Республіки Крим, Ради міністрів
Автономної Республіки Крим та органів
місцевого самоврядування відповідно
до їх повноважень.

З листа Управління
організаційно-виконавчої роботи
Тернопільської міської ради № 64/3 від
30.04.2014 р. убачається, що питання зміни
цільового призначення земельної
ділянки по АДРЕСА_2 у м. Тернополі,
наданої ОСОБА_7 не розглядалось та
відповідне рішення не приймалося.

Згідно ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

В спростування доводів позивача,
відповідачем були надані вказані вище
письмові докази, які не були
спростовані апелянтами.

Крім того, апелянти не представили
жодних доказів на підтвердження того,
що спірна земельна ділянка є
прибудинковою територією.

Натомість в матеріалах справи є
Комісії з розгляду питань, пов'язаних з
погодженням документації із
землеустрою № 192 від 25.09.2012 р., в якому
наведені характеристики спірної
земельної ділянки.

В суді апеляційної інстанції, апелянти
пояснили, що жодних звернень з приводу
визначення правового статусу
дитячо-спортивного майданчика та
земельної ділянки, на якій він був
розміщений, мешканці будинків, що
знаходяться на АДРЕСА_2 до органів
місцевого самоврядування не подавали.

Частина 1 статті 6 КАС України гарантує
кожній особі право звернення до
адміністративного суду, в порядку,
встановленому цим Кодексом, в разі
порушення прав, свобод або інтересів
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень.

Однак, позивач та апелянти не надали
суду доказів таких порушень з боку
суб'єкта владних повноважень.

З акту комісії, створеної
розпорядженням міського голови № 101
від 14.03.2014 р. щодо будівництва за
адресою : АДРЕСА_3 від 02.04.2014 р.
вбачається, що спірна земельна ділянка
не знаходилась на балансі
обслуговуючого товариства ТОВ
«Коменерго-Тернопіль-2» і не належала
до прибудинкових територій жодного із
розташованих поряд будинків, а саме :
АДРЕСА_2 і АДРЕСА_4

Наведені в сукупності докази свідчать
про безпідставність доводів апелянтів
з посиланням на Закони України «Про
благоустрій населених пунктів», «Про
фізичну культуру і спорт», «Про охорону
дитинства», «Про мораторій на зміну
цільового призначення окремих
земельних ділянок рекреаційного
призначення в містах та інших
населених пунктах», «Про регулювання
містобудівної діяльності», «Про
планування і забудову територій» (на
час прийняття оскаржуваного рішення
суб'єкта владних повноважень втратив
чинність), «Про основи містобудування»,
а також Наказ Держкоммістобудування №
44 від 17.04.1992 р., яким були затверджені
правила містобудування, планування і
забудови міських і сільських поселень.

Колегія суддів вважає безпідставним
посилання апелянта на положення ст.134
ЗК України, якою передбачено
обов'язковість продажу земельних
ділянок державної чи комунальної
власності або прав на них на
конкурентних засадах (земельних
торгах), оскільки частиною 2 цієї статті
визначено, що не підлягають продажу на
конкурентних засадах (земельних
торгах) земельні ділянки державної чи
комунальної власності або права на них
у разі передачі їх громадянам для
будівництва та обслуговування жилого
будинку.

Також колегія суддів вважає
необґрунтованим посилання апелянта в
своїх поясненнях, наданих в суду
апеляційної інстанції на порушення
відповідачем п.1.3 ДБН В.2.3-5-2001, згідно
якого розміщення та будівництво
наземних об'єктів житлово-цивільного,
промислового призначення та інших
капітальних споруд, крім об'єктів
транспорту та інженерних мереж в межах
«червоних ліній» вулиць та доріг
забороняється, оскільки такі підстави
не були ним зазначені в позовній заяві
та не були предметом розгляду в суді
першої інстанції.

Частиною 1 статті 51 КАС України
позивачу надано право змінити предмет
або підставу позову шляхом подання
письмової заяви до початку судового
розгляду справи по суті.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі
приписи та фактичні обставини справи,
колегія суддів прийшла до переконання
про те, що доводи апеляційної скарги є
безпідставними та не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Апелянтом ОСОБА_1 суду апеляційної
інстанції були представлені копії
відповідей мешканцям будинків,
розміщених на АДРЕСА_2 які надавалися
заступником міського голови
Стемківським В.В. в липні та серпні 2012
року про те, що до дня міста
обслуговуюче підприємство ТОВ
«Керуюча компанія
«Коменерго-Тернопіль» відновить
дитячий майданчик на АДРЕСА_2 в
доповнення до якої було повідомлено, що
такий відновлено.

Проте, колегія суддів вважає, що
наведені у вказаних відповідях
обставини суперечать матеріалам
справи та не підтверджені належними
доказами. Зокрема, з наданих суду
фотознімків не вбачається, що
дитячо-спортивний майданчик було
відновлено.

З врахуванням вищенаведеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
задоволення позовних вимог, правильно
і повно встановив обставини справи та
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, а тому відповідно до ч.1 ст.200 КАС
України апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 30 квітня 2014
року по справі № 819/716/14-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом 20 днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий :
Р.В.Кухтей

Судді :
В.В. Клюба

І.О. Яворський

Повний текст ухвали виготовлений та
підписаний 21.10.2014 р.