Справа № 2а-11138/11/1370
Суддя: Яворський І.О.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року
Справа №
9104/3926/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Яворського І.О.,

суддів:
Кухтея Р.В., Клюби В.В.

за участі секретаря судового засідання
Сердюк О.Ю.

з участю осіб:

позивача по справі: представника
Андрейко О.О.

відповідача по справі: представника
Біляк Н.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції в
Сихівському районі м. Львова на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 23 листопада
2011 року по справі за позовом закритого
акціонерного товариства «Львівський
ізоляторний завод» до Державної
податкової інспекції у Сихівському
районі м. Львова про визнання нечинними
та скасування податкових
повідомлень-рішень №, №,
№ від 29.09.2011 року,-

В С Т А
Н О В И В:

Позивач, закрите акціонерне товариство
«Львівський ізоляторний завод», в
жовтні 2011 року звернулося в суд з
позовом до Державної податкової
інспекції у Сихівському районі м.
Львова про визнання нечинними та
скасування податкових
повідомлень-рішень №, №,
№ від 29.09.2011 року.

В обґрунтування своїх вимог, позивач
вказує на те, що відповідно до вимог
підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» від 21.12.2000 за № 2181-III платники
податків самостійно визначають
черговість та форми задоволення
претензій кредиторів за рахунок
активів, вільних від заставних
зобов'язань забезпечення боргу та
додає, що згідно цієї норми та інших
правових норм цього Закону податкові
органи не наділені повноваженнями щодо
зміни призначення платежу.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 23 листопада
2011 року в справі №2а-11138/11/1370
адміністративний позов задоволено
повністю.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням Державною податковою
інспекцією в Сихівському районі м.
Львова подано апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 23 листопада
2011 року в справі №2а-11138/11/1370 та прийняти
нову постанову, якою відмовити в
задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги, апелянт, зазначає, що кошти, які
надійшли на сплату зобов'язань з
податку, збору (обов'язкового платежу)
спрямовуються на погашення податкових
зобов'язань з того самого платежу в
порядку календарної черговості
настання граничних термінів їх сплати.
Така черговість погашення діє
незалежно від волі платника податків
та стосується як самостійно
розрахованих платником податків
податкових зобов'язань, так і
податкових зобов'язань, розрахованих
контролюючим органом. Апелянт
посилається на пп. 7.7 статті 7 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», де зазначено, що податковий
борг погашається попередньо погашенню
податкових зобов'язань, які не є
податковим боргом, у порядку
календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) - у
рівних пропорціях.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в Сихівському
районі м. Львова необхідно залишити без
задоволення, а оскаржувану постанову
без змін. При цьому колегія суддів
виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
Державною податковою інспекцією в
Сихівському районі м. Львова проведено
перевірку закритого акціонерного
товариства «Львівський ізоляторний
завод» з питань дотримання вимог п.57.1
ст. 57 Податкового кодексу України,
результати якої відображені в Акті
№443/3503/15-3.

Відповідно до акту перевірки,
відповідачем встановлено несвоєчасну
сплату позивачем узгодженої суми
податкового зобов'язання за платежем
земельний податок з юридичних осіб, чим
порушено розділ ІІ п.57.1 ст. 57
Податкового кодексу України, а саме
сплата податкових зобов'язань із
затримкою до 30 календарних днів та
більше 30 календарних днів узгодженого
податкового зобов'язання за платежем -
земельний податок.

Матеріалами справи стверджується, що
30.08.2007 року ДПІ у Галицькому районі м.
Львова (правонаступником якої є
відповідач) подано до господарського
суду Львівської області позовну заяву
про стягнення з позивача до бюджету
коштів у розмірі 240 156,24 грн., у тому
числі за платежами з податку на додану
вартість на суму 135 190, 79 грн. та
земельному податку з юридичних осіб на
суму 104 965,45 грн.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 27.09.2007 року по
справі № 12/262 в задоволенні позовних
вимог ДПІ у Галицькому районі м. Львова
до ЗАТ «Львівський ізоляторний завод»
про стягнення до бюджету коштів у сумі
240 156,24 грн. відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 28.11.2007 року у
справі № 12/262 рішення господарського
суду Львівської області від 27.09.2007 року
залишено без змін, а апеляційну скаргу
ДПІ у Галицькому районі м. Львова - без
задоволення.

Відповідно до постанови
господарського суду Львівської
області від 02.10.2008 року у справі № 9/51а
господарським судом встановлено, що у
зв'язку з реорганізацією ДПІ у
Галицькому районі м. Львова, ДПІ у
Сихівському районі м. Львова є
правонаступником реорганізованої ДПІ
у Галицькому районі м. Львова, згідно з
наказом ДПА у Львівській області від
03.02.2008 року №62.

Крім того, постановою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 07.07.2011 року визнано безнадійним та
списано безнадійний податковий борг
позивача в сумі 240 156.24 грн. в тому числі
земельного податку на суму 104 965 грн.

Враховуючи викладене, обставини
встановлені рішенням господарського
суду Львівської області від 27.09.2007 року
по справі № 12/262 постановою Львівського
апеляційною господарського суду від
28.11.2007 року по справі № 12/262 та
постановою господарського суду
Львівської області від 02.10.2008 року по
справі № 9/51а у яких брали участь
позивач та відповідач (оскільки він є
правонаступником ДНІ у Галицькому
районі м. Львова) є преюдиційними і не
потребують доказування.

Згідно ст. 14 Закону України «Про плату
за землю» платники земельного податку,
а також орендної плати за земельні
ділянки державної або комунальної
власності (крім громадян) самостійно
обчислюють суму земельного податку та
орендної плати щороку за станом на 1
січня і до 1 лютого поточного року
подають відповідному органу державної
податкової служби за
місцезнаходженням земельної ділянки
податкову декларацію на поточний рік
за формою, встановленою центральним
податковим органом, з розбивкою річної
суми рівними частками за місяцями.

Судом встановлено, що позивачем 26.01.2010
року подано до ДПІ у Галицькому районі
м. Львова розрахунок земельного
податку, де задекларовано до сплати на
2010 рік - 626 067,20 грн. з розбивкою по
місяцях (згідно уточнюючого розрахунку
- 517 551,20 грн.) та 26.01.2011 року розрахунок
земельного податку, де задекларовано
до сплати на 2011 рік -509 625,45 грн.

Судом встановлено, що податковим
органом платежі позивача зі сплати
земельного податку зараховувалися
лише в рахунок погашення боргу,
незважаючи на те, що в платіжних
дорученнях в графі «Призначення
платежу» було вказано про зарахування
до бюджету поточних платежів з цього
виду податку.

У вирішенні цього спору суд
обґрунтовано виходив з того, що право
визначати призначення платежу
відповідно до чинного законодавства
України належить виключно платнику.
Встановлена ж пунктом 7.7 статті 7 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» рівність бюджетних інтересів,
яка зводиться до того, що податковий
борг погашається попередньо погашенню
податкових зобов'язань, які не є
податковим боргом, у порядку
календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) - у
рівних пропорціях, не позбавляє
платника як права самостійно визначити
джерела погашення узгоджених
податкових зобов'язань відповідно до
пункту 7.1 статті 7 цього ж Закону, так і
обов'язку самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання відповідно до
підпункту 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 цього ж
Закону.

Тому суми податкових зобов'язань або
податкового боргу з урахуванням
підпункту 16.5.2 пункту 16.5 статті 16 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» слід вважати сплаченими у
день реєстрації банківською установою
платіжного документа із зазначеним у
ньому призначенням платежу на сплату
відповідних податкових зобов'язань або
податкового боргу, визначених
платником податків. Відповідно,
названим Законом не визначено серед
заходів, які вживаються контролюючим
органом з метою погашення платниками
податків податкового боргу, зміну
призначення платежу, самостійно
визначеного платником податків.

Відповідно ж до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Отже, суд дійшов вмотивованого
висновку стосовно того, що пункт 7.7
статті 7 згаданого Закону не надає
податковому органу право змінювати
призначення платежу, самостійно
визначене платником податків, та
правомірно задовольнив позов.

Необґрунтованим є посилання апелянта
на п. 87.9 ст. 87 ПК України, де зазначено,
що у разі наявності у платника податків
податкового боргу органи державної
податкової служби зобов'язані
зараховувати кошти, що сплачує такий
платник податків, в рахунок погашення
податкового боргу згідно з черговістю
його виникнення незалежно від напряму
сплати, визначеного платником
податків, оскільки в 2011 році під час дії
цієї норми заборгованість позивача
була штучно створена податковим
органом, внаслідок зміни призначення
платежу з земельного податку за 2010 рік
в рахунок погашення заборгованості
минулих періодів.

Згідно ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене апеляційні вимоги
є неаргументованими, а тому в їх
задоволенні необхідно відмовити.

Керуючись ст. 160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А
Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в Сихівському
районі м. Львова залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 23
листопада 2011 року в справі №2а-11138/11/1370 -
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили, а у разі складення
ухвали в повному обсязі, відповідно до
ч.3 ст. 160 КАС України - з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий
І.О. Яворський

Судді
Р.В. Кухтей

В.В. Клюба