Справа № 2а-1446/11/2170
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2014-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/90128/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
судді-доповідача Усенко Є.А.

суддів: Веденяпіна О.А., Юрченко В.П.,

розглянувши у порядку письмового
провадження

касаційну скаргу громадянина ОСОБА_2

на постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 01.11.2011

у справі № 2-а-1446/11/2170 Херсонського
окружного адміністративного суду

за позовом громадянина ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у м.
Херсоні

про скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 20.05.2011 позов
задоволено: скасовано податкове
повідомлення-рішення ДПІ у м. Херсоні
від 10.02.2011 № /0.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 01.11.2011
постанову суду першої інстанції
скасовано; у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати постанову суду апеляційної
інстанції з підстав порушення судом
норм матеріального права та залишити в
силі постанову суду першої інстанції.

Заперечуючи проти касаційної скарги,
відповідач просить залишити її без
задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для донарахування
податкових зобов`язань з податку з
доходів фізичних осіб у сумі 902,08 грн.
згідно з податковим
повідомленням-рішенням від 10.02.2011 №
/0 з приводу правомірності якого
виник спір, стали висновки податкового
органу, викладені в акті від 28.01.2011 №
141/17-1/НОМЕР_1, про порушення позивачем
норм підпункту 8.2.1 пункту 8.2 ст.8, пункту
12.1 ст.12 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» (Закон № 889-IV), а
саме: заниження податкових зобов`язань
з податку з доходів фізичних осіб на
902,08 грн. з огляду на декларування
доходу, отриманого від продажу
автомобіля, на рівні ціни договору, а
не ціни, визначеної у звіті про
незалежну експертну оцінку.

У судовому процесі встановлено, що на
підставі біржового договору
купівлі-продажу транспортного засобу
від 05.08.2009, укладеного на Товарній біржі
«Центральна», позивач продав
автомобіль марки «Volvo 343», 1983 року
випуску громадянину ОСОБА_3 за 100,00 грн.
Із цього доходу позивач сплатив
податок, тоді як відповідно до звіту
про незалежну експертну оцінку
автомобіля від 05.08.2010 вартість
автомобіля становить 6013,88 грн.

Відповідно до пункту 1.2 ст.1 Закону №
889-IV (втратив чинність з 1 січня 2011 року)
дохід - сума будь-яких коштів, вартість
матеріального і нематеріального майна,
інших активів, що мають вартість, у тому
числі цінних паперів або деривативів,
одержаних платником податку у
власність або нарахованих на його
користь, чи набутих незаконним шляхом у
випадках, визначених підпунктом 4.2.16
пункту 4.2 статті 4 цього Закону,
протягом відповідного звітного
податкового періоду з різних джерел як
на території України, так і за її
межами.

Пунктом 12.1 ст. 12 Закону № 889-IV визначено,
що дохід платника податку від продажу
об'єкта рухомого майна протягом
звітного податкового року
оподатковується за ставкою,
встановленою пунктом 7.1 статті 7 цього
Закону.

Як виняток із пункту 12.1 цієї статті, при
продажу одного з об'єктів рухомого
майна у вигляді легкового автомобіля,
мотоцикла, моторолера або моторного
(парусного) човна не частіше одного
разу протягом звітного податкового
року доходи продавця від зазначених
операцій оподатковуються за ставкою в
розмірі 1 відсотка від вартості такого
об'єкта рухомого майна за умови сплати
(перерахування) ним суми державного
мита до бюджету або суми плати
нотаріусу за нотаріальне посвідчення
відповідного договору до такого
посвідчення (пункт 12.2 цієї статті).

Нормами Закону № 889-IV не передбачено
визначення оподатковуваного доходу
від продажу рухомого майна за
звичайними цінами.

В судовому процесі не було встановлено
і факту здійснення позивачем продажу
рухомого майна більше, ніж один раз
протягом звітного періоду, що б
створювало підставу для застосування
ставки, визначеної пунктом 7.1 статті 7
цього Закону (15 %). Отже, суд першої
інстанції, на відміну від апеляційного
суду, зробив правильний висновок, що
податковим органом, у силу норми
частини 2 ст. 72 КАС України, не було
доведено правомірність донарахування
позивачу податкових зобов`язань у сумі
902,08 грн.

Нормою пункту «е» підпункту 4.2.9 пункту
4.2 ст.4 Закону № 889-IV встановлено, що до
оподатковуваного доходу включається
дохід, отриманий платником податку від
його працедавця як додаткове благо (за
винятками, передбаченими пунктом 4.3
цієї статті), а саме у вигляді вартості
безоплатно отриманих товарів (робіт,
послуг), а також суми знижки з ціни
(вартості) товарів (послуг), що
перевищує звичайну, розраховану за
правилами визначення звичайних цін (у
розмірі такої знижки), крім випадків,
передбачених пунктом 4.3 цієї статті.

Якщо додаткові блага надаються особою,
що не є працедавцем платника податку,
чи особою, яка діє від імені або за
дорученням такого працедавця, то такі
доходи прирівнюються з метою
оподаткування до подарунків з їх
відповідним оподаткуванням (абзац
десятий підпункту 4.2.9 пункту 4.2 ст. 4
Закону № 889-IV).

За змістом наведених норм дохід у
вигляді знижки з ціни (вартості) товару,
що перевищує звичайну, розраховану за
правилами визначення звичайних цін, у
разі придбання автомобіля за ціною, що
не відповідає його звичайній ціні, є
оподатковуваним доходом покупця
автомобіля як додаткове благо,
отримане від продавця.

Аналогія ж закону в публічному праві
допустима лише стосовно процедурних
відносин.

До 1 січня 2011 року (дата набрання
чинності Податковим кодексом України)
вітчизняне законодавство не містило
норми, яка б встановлювала визначення
оподатковуваного доходу від продажу
нерухомого майна за звичайними цінами.
Це питання було врегульоване нормою
абзацу третього пункту 173.1 ст. 173
Податкового кодексу України.

Відповідно до статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 226, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу громадянина ОСОБА_2
задовольнити, скасувати постанову
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 01.11.2011, а
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 20.05.2011
залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, але
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав та в порядку,
передбачених статтями 236-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя Є.А. Усенко Судді:О.А.
Веденяпін В.П. Юрченко