Справа № 815/5109/14
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5109/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2014 року Одеський
окружний адміністративний суд у
складі:

головуючого
судді - Завальнюк І.В.,

за участю секретаря -
Маковейчук Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Головного управління МВС України в
Одеській області, Біляївського РВ
ГУМВС України в Одеській області про
скасування наказів, поновлення на
роботі з виплатою середнього заробітку
за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним
позовом, в якому просить скасувати
наказ ГУ МВС України в Одеській області
№ 2247 від 24.07.2014 року в частині
звільнення старшого дільничного
інспектора міліції Усатівського ВМ
Біляївського РВ ГУМВС України в
Одеській області капітана міліції
ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ;
скасувати наказ начальника ГУМВС
України в Одеській області № 584 о/с від
21.08.2014 року щодо звільнення капітана
міліції ОСОБА_1 з посади старшого
дільничного інспектора міліції
Усатівського ВМ Біляївського РВ ГУМВС
України в Одеській області у запас
Збройних Сил України; поновити
позивача на раніше займаній посаді з
виплатою середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що його було неправомірно
звільнено з ОВС за грубе порушення
вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ України, п. 2.5
Правил дорожнього руху України,
розділу II п. 2.2. та розділу IV п. 1.1 Правил
поведінки та професійної етики осіб
рядового та начальницького складу
органів внутрішніх справ України,
затверджених наказом МВС України від
22.02.2012 № 155. Так, підставою для
звільнення слугували висновки
службового розслідування, відповідно
до якого 07.06.2014 року позивач керував
транспортним засобом з порушенням
Правил дорожнього руху України з
явними ознаками алкогольного
сп'яніння, чим допустив діяння, що
дискредитує ОВС. Поряд із тим,
постановою Біляївського районного
суду Одеської області від 27.06.2014 року
встановлено відсутність в діях
позивача складу адміністративного
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130
КУпАП, що не було враховано при
прийнятті спірних наказів. Зважаючи на
відсутність фактичних підстав для його
звільнення, неповне та не всебічне
службове розслідування, позивач
звернувся за судовим захистом із даним
адміністративним позовом.

В судовому засіданні позивача,
представник позивача позовні вимоги із
викладених вище підстав підтримали у
повному обсязі та просили задовольнити
позов.

Представник Головного управління МВС
України в Одеській області в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав у
повному обсязі, в задоволенні позову
просив відмовити, зазначивши, що
звільнення позивача було проведено
відповідно до п. 66 (за дискредитацію)
Положення про проходження служби
рядовим та начальницьким складом
органів внутрішніх справ. В тексті
наказу не йдеться про факт притягнення
позивача до адміністративної
відповідальності, у зв'язку з чим та
обставина, що справа відносно ОСОБА_1
була закрита Біляївським районним
судом Одеської області ніяким чином не
впливала на відносини щодо проходження
служби позивача в органах внутрішніх
справ України. При цьому місцевий суд
при вирішенні справи про притягнення
ОСОБА_1 до адміністративної
відповідальності робив спірні
висновки, які на думку Головного
управління не є об'єктивними. Судом
надавалась лише оцінка наявності або
відсутності в діях позивача складу
адміністративного правопорушення
відповідно до вимог процесуальних норм
КУпАП. Однак одні й ті ж самі дії особи,
за відсутності належної доказової
бази, можуть не бути визнані
адміністративним правопорушенням,
однак будуть достатніми для визнання
такими що дискредитують органи
внутрішніх справ. Зважаючи на
правомірність оскаржуваних наказів та
наявність фактичних та правових
підстав для звільнення позивача з
органів внутрішніх справ, представник
відповідача просив відмовити в
задоволенні позову. Також представник
відповідача повідомив, що на час
вирішення справи посада, яку займав
позивача, є вакантною.

Представник Біляївського РВ ГУМВС
України в Одеській області в судове
засідання на з'явився, про час та місце
судового розгляду справи повідомлений
належним чином.

Вислухавши пояснення учасників
процесу та дослідивши матеріали
справи, суд дійшов висновку про
обґрунтованість адміністративного
позову та наявність підстав для його
задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював в
ОВС з 13.09.2004 року, а на посаді старшого
дільничного інспектора міліції
Усатівського ВМ Біляївського РВ ГУМВС
України в Одеській області перебував з
10.07.2013 року.

Відповідно до пункту 1 наказу ГУ МВС
України в Одеській області від 24.07.2014
року № 224 «Про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
працівників Біляївського РВ ГУМВС» за
за грубе порушення вимог ст. 7
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України, п. 2.5 Правил
дорожнього руху України, розділу II п. 2.2.
та розділу IV п. 1.1 Правил поведінки та
професійної етики осіб рядового та
начальницького складу органів
внутрішніх справ України, затверджених
наказом МВС України від 22.02.2012 № 155, що
виразилось у керуванні 07.06.2014
транспортним засобом з порушенням
Правил дорожнього руху України,
керуванні автомобілем з явними
ознаками алкогольного сп'яніння,
невиконанні законних вимог
працівників Державної автомобільної
інспекції, пов'язаних з відмовою від
проходження медичного огляду,
нещирості під час проведення
службового розслідування, старшого
дільничного інспектора міліції
Усатівського ВМ Біляївського РВ ГУМВС
України в Одеській області капітана
міліції ОСОБА_1 звільнено за п.66 (за
дискредитацію) Положення про
проходження рядовим та начальницьким
складом органів внутрішніх справ
України.

Вищезазначений наказ реалізований
наказом начальника ГУМВС України в
Одеській області від 21 серпня 2014 року №
584 о/с, відповідно до якого капітана
міліції ОСОБА_1 (М-249734), старшого
дільничного інспектора міліції
Усатівського відділення міліції
Біляївського РВ (з обслуговування
Біляївського району та м. Теплодар)
ГУМВС України в Одеській області,
звільнено у запас Збройних Сил за п.66
(за дискредитацію) з 22 серпня 2014 року.

Оцінивши належність, допустимість,
достовірність наданих сторонами
доказів, а також достатність та
взаємний зв'язок у їх сукупності, суд
вважає вищезазначені накази в частині
звільнення ОСОБА_1 необґрунтованими, а
позовні вимоги підлягаючими
задоволенню у зв'язку з наступним.

Підставою для винесення оскаржуваних
наказів в частині звільнення позивача
слугували висновки службового
розслідування за фактом порушення
транспортної дисципліни старшим
дільничним інспектором міліції
Усатівського відділення міліції
Біляївського РВ (з обслуговування
Біляївського району та м. Теплодар)
ОСОБА_1, призначеного наказом
начальника ГУМВС України в Одеській
області від 11.06.2014 року № 1703 (а.с. 50).

Згідно висновку службового
розслідування від 23.07.2014 року (а.с. 82-86)
08.06.2014 року до ВІОС УКЗ ГУМВС з УДАІ
ГУМВС надійшла інформація відносного
старшого дільничного інспектора
міліції Усатівського відділення
міліції Біляївського РВ (з
обслуговування Біляївського району та
м. Теплодар) ОСОБА_1, який керував
автомобілем «Тойота-Камрі», д/н НОМЕР_3,
з явними ознаками алкогольного
сп'яніння.

В ході перевірки було встановлено, що
07.06.2014 року о 21:30 годині на 59 км
автодороги Одеса-Білгород-Дністровськ
працівниками ВДАІ з обслуговування м.
Білгород-Дністровський та
Білгород-Дністровського району УДАІ
ГУМВС України в Одеській області був
зупинений автомобіль «Тойота-Камрі»,
д/н НОМЕР_3, під керуванням капітана
міліції ОСОБА_1, який керував вказаним
автомобілем з явними ознаками
алкогольного сп'яніння.

У зв'язку із цим працівниками ДАІ
капітану міліції ОСОБА_1 було
запропоновано прослідувати до
медичного закладу для проведення
медичного огляду з метою встановлення
факту вживання алкоголю та стану
сп'яніння. Однак останній в порушення
вимог ст.7 Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ України, п. 2.5
Правил дорожнього руху України,
розділу II п. 2.2. та розділу IV п. 1.1 Правил
поведінки та професійної етики осіб
рядового та начальницького складу
органів внутрішніх справ України,
затверджених наказом МВС України від
22.02.2012 № 155, від проходження медичного
огляду та підпису в адміністративному
протоколі відмовився.

За порушення вимог п.2.5 ПДВ
працівниками ДАІ відносно капітана
міліції ОСОБА_2 був складений протокол
серії АВ2 № 627309 про адміністративне
правопорушення, передбачене ч.1 ст.130
КУпАП. У протоколі вказані свідки -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, в присутності яких ОСОБА_1
відмовився від проходження медичного
огляду та підписів у протоколі.

24 червня 2014 року за вих. № 2646 матеріали
про адміністративне правопорушення
відносно капітана міліції ОСОБА_1 були
направлені до Біляївського районного
суду Одеської області для прийняття
рішення згідно чинного законодавства.

Опитаний в ході службового
розслідування капітан міліції ОСОБА_1
пояснив, що 07.06.2014 року спиртні напої не
вживав, від проходження медичного
огляду відмовився у зв'язку із тим, що
працівник ДАІ комусь телефонував та у
нього викликало сумнів у об'єктивності
результатів проходження ним медичного
огляду, а від підпису в протоколі про
адміністративне правопорушення
відмовився у зв'язку із тим, що ніяких
понятих не було та пройти тест за
допомогою алкотеста «Драгер» на стан
сп'яніння йому запропоновано не було.

Постановою Біляївського районного
суду Одеської області від 27.06.2014 року по
справі № 496/2960/14-п провадження № 3/496/1160/14
відносно ОСОБА_1 закрито за відсутністю
в діях останнього подій і складу
адміністративного правопорушення.

Зі змісту вищезазначеного судового
рішення вбачається, що в ходу судового
розгляду справи судом були допитані
свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які пояснили,
що вони були запрошені працівниками
ДАІ у якості понятих при складанні
адміністративного протоколу та надані
ними пояснення при складанні протоколу
вже були написані працівниками ДАІ.
Вказані пояснення та протокол про
адміністративне правопорушення вони
підписали не читаючи. Чоловіка, якого
притягуються до адміністративної
відповідальності, вони не бачили та те,
що хтось перебуває у стані
алкогольного сп'яніння їм відомо не
було.

З огляду на висновок службового
розслідування, під час останнього
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надали аналогічні
пояснення.

Опитаний в ході службового
розслідування ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3,
повідомив, що 07.06.2014 року саме він
помітив автомобіль «Тойота-Камрі»,
водій якого порушував Правила
дорожнього руху, а саме рухався по всій
проїжджій частині та виїжджав на
узбіччя, де створював небезпеку для
пішоходів. Про вказані порушення
ОСОБА_5 проінформував працівників ДАІ,
які перебували на посту. Також опитаний
бачив, як працівники ДАІ доставили
зазначений автомобіль з порушником до
блокпосту, до оформлювалися матеріали.

Інспектора ВДАІ з обслуговування міста
Білгород-Дністровський та
Білгород-Дністрвоського району УДАІ
ГУМВС України в Одеській області
капітан міліції ОСОБА_6, інспектор ПС
Білгород-Дністровського МВ прапорщик
міліції ОСОБА_7 та інспектор штабу
цього ж міського відділу молодший
лейтенант міліції ОСОБА_8 пояснили, що
07.06.2014 року був зупинений автомобіль
«Тойота-Камрі», д/н НОМЕР_3, під
керуванням ОСОБА_1, який знаходився з
явними ознаками алкогольного
сп'яніння, то якому в присутності двох
понятих було запропоновано пройти
медичний огляд та тест за допомогою
алкотеста «Драгер», однак ОСОБА_1 від
проходження медичного огляду, тесту та
підпису в протоколі відмовився.

На підставі вищевикладеного в п.1
висновку службового розслідування
зазначено про необхідність звільнення
капітана міліції ОСОБА_1 за п. 66
(дискредитацію) Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України за грубе
порушення ст. 7 Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ України, п. 2.5
Правил дорожнього руху України,
розділу II п. 2.2. та розділу IV п. 1.1 Правил
поведінки та професійної етики осіб
рядового та начальницького складу
органів внутрішніх справ України,
затверджених наказом МВС України від
22.02.2012 № 155. Так, підставою для
звільнення слугували висновки
службового розслідування, відповідно
до якого 07.06.2014 року позивач керував
транспортним засобом з порушенням
Правил дорожнього руху України з
явними ознаками алкогольного
сп'яніння, невиконанні законних вимог
працівників ДАІ, пов'язаних з відмовою
від проходження медичного огляду,
нещирості під час проведення
службового розслідування.

Вирішуючи спір, суд враховує, що у
висновку службового розслідування від
23.07.2014 року не надано будь-якої оцінки
постанові Біляївського районного суду
Одеської області від 27.06.2014 року по
справі № 496/2960/14-п, якою провадження №
3/496/1160/14 закрито. У висновку лише
зазначено про прийняття судового
рішення, проте не враховано його
наслідків.

Поряд із тим, як вбачається зі змісту
вищевказаного судового рішення, в
матеріалах справи не достатньо доказів
для встановлення вини ОСОБА_1 у
правопорушенні. Допитані в судовому
засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4
пояснили що вони їхали з Затоки, їх
зупинили співробітники ДАЇ та
попросили бути понятими та підписати
протокол і пояснення. Вони нічого не
читали, пояснення були вже написані
співробітниками ДАІ. Чоловіка, якого
притягують до адміністративної
відповідальності, вони не бачили. Про
те, що хтось знаходився в стані
алкогольного сп'яніння їм не було
відомо. Зміст пояснень вони не читали
та підписали, оскільки дуже поспішали
на виклик, оскільки працюють в
охоронній фірмі та були в той день на
чергуванні.

При цьому сам водій ОСОБА_1 заперечував
що він в той день був у стані
алкогольного сп'яніння.

З урахуванням викладеного районний суд
дійшов висновку про відсутність складу
правопорушення та необхідність
закриття провадження у справі
відповідно до п.1 ст.247 КУпАП України.

За результатами апеляційного
оскарження заступником прокурора
Одеської області вищезазначеної
постанови суду апеляційним судом
Одеської області прийнято поставу від
30 вересня 2014 року, якою відмовлено у
поновленні апелянту пропущеного
строку на оскарження судового рішення.
Таким чином, постанова Біляївського
районного суду Одеської області від
27.06.2014 року по справі № 496/2960/14-п набрала
законної сили.

З огляду на вищевикладене, суд вважає
безпідставними посилання представника
відповідача, як на підставу для відмови
у задоволенні позову, на правову
позицію прокуратури та оскарження
останньою постанови Біляївського
районного суду Одеської області від
27.06.2014 року.

Поряд із тим, суд враховує, що частиною
четвертою статті 72 КАС України
встановлено, що вирок суду у
кримінальному провадженні або
постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

Диспозиція наведеної правової норми,
на відміну від норми частини першої
статті 72 КАС України, прямо вказує на
те, що обов'язковими для суду, який
розглядає справу, є вирок суду в
кримінальній справі або постанова суду
у справі про адміністративний
проступок.

Разом із тим розглядувана норма
встановлює межі обов'язковості
зазначених різновидів судових рішень
для адміністративного суду, що
розглядає конкретну адміністративну
справу.

Така обов'язковість поширюється лише
на те питання, чи мало місце певне
діяння та чи вчинене воно особою, щодо
якої постановлено відповідний вирок
або прийнято постанову.

Отже, обов'язковими для врахування
адміністративним судом є факти,
наведені у вироку в кримінальній
справі чи постанові у справі про
адміністративний проступок, щодо часу,
місця та об'єктивного характеру
відповідного діяння тієї особи,
правові наслідки, дій чи бездіяльності
якої є предметом розгляду в
адміністративній справі.

Водночас правова кваліфікація діяння
особи, наведена у вироку в кримінальній
справі або постанові про
адміністративний проступок (тобто
застосування тих чи інших правових
норм до відповідної поведінки), не є
обов'язковою для адміністративного
суду.

Відповідно висновки інших судів щодо
правомірності чи протиправності дій
особи, поведінка якої є предметом
розгляду в адміністративній справі, не
є обов'язковими для адміністративного
суду, який таку справу розглядає.

Висновки та оцінки іншого суду щодо
правомірності поведінки особи, її
винуватості у вчиненні правопорушення
тощо не позбавляють адміністративний
суд, який розглядає по суті справу,
предмет якої пов'язаний із
відповідними діяннями цієї особи,
права надати їм власну оцінку.

З урахуванням викладеного, вирішуючи
спір, суд враховує встановлені
Біляївським районним судом Одеської
області факти, зокрема те, що обставини,
викладені у протоколі про
адміністративне правопорушення в суді
не знайшли свого підтвердження, а в
матеріалах справи відсутні фактичні
дані, наявність яких вимагає
диспозиція ч.1 ст. 130 України, які б
свідчили про вчинення правопорушення.

При цьому суд не бере до уваги висновки
щодо правомірності чи протиправності
дій ОСОБА_1, а враховує правові наслідки
лише в питанні, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

Відповідач, заперечуючи проти позову,
посилається на пояснення інспекторів
ДАІ ОСОБА_6 та ОСОБА_8, згідно яких
ОСОБА_1 був зупинений за порушення
правил дорожнього руху, яке полягало у
перетинанні смуги. Однак відповідні
матеріали адміністративного
правопорушення щодо порушень правил
дорожнього руху відсутні. У протоколі
(а.с. 52) ж № 027309 зазначено лише порушення
п.2.5 ПДР.

При цьому, згідно пояснень ОСОБА_8
(а.с.69-70) поняті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 бачили
відмову ОСОБА_1 від проходження тесту
на приладі «Драгер» та медичного
обстеження у лікарні, однак ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 у своїх поясненнях (а.с. 76-77)
вказують, що не були свідками таких
подій. Наприкінці пояснень понятих
наявні записи про те, що з ними ніхто не
домовлявся про дачу суперечливих
показів щодо складання
адміністративних матеріалів. Таким
чином, сукупність зазначених вище
доказів не дає суду підстав для іншої,
відмінної від Біляївського районного
суду Одеської області, оцінки доказів;
у зв'язку із чим суд приймає до уваги
постанову Біляївського районного суду
Одеської області як таку, що має
преюдиційне значення для даної справи.

Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справи затверджене
Постановою Кабінету Міністрів
Української РСР від 29.07.1991 року № 114.

Відповідно до п.66 вищезазначеного
Положення особи рядового і
начальницького складу, які скоїли
вчинки, що дискредитують звання
рядового і начальницького складу,
звільняються з органів внутрішніх
справ.

Сутність службової дисципліни,
обов'язки осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справи України стосовно її
дотримання визначені Дисциплінарним
статутом органів внутрішніх справ,
затвердженого Законом України «Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України».

Згідно з ст.14 Дисциплінарного статуту з
метою з'ясування всіх обставин
дисциплінарного проступку, учиненого
особою рядового або начальницького
складу, начальник призначає службове
розслідування. Службове розслідування
має бути завершене протягом одного
місяця з дня його призначення
начальником. У разі необхідності цей
термін може бути продовжено
начальником, який призначив службове
розслідування, або старшим прямим
начальником, але не більш як на один
місяць. Порядок проведення службового
розслідування встановлюється
міністром внутрішніх справ України.

Інструкцією про порядок проведення
службових розслідувань в органах
внутрішніх справ України, затвердженої
наказом Міністерства внутрішніх справ
України 12.03.2013 року № 230, передбачено
викладення у висновку службового
розслідування відомостей про
обставини, за яких особа (особи) РНС
скоїла(и) дисциплінарний проступок або
які стали підставою для призначення
службового розслідування, а також те,
чи мали вони місце взагалі; час, місце,
спосіб, мотив та мету вчинення
дисциплінарного проступку, його
наслідки (їх тяжкість), що настали у
зв'язку з цим; посаду, звання, прізвище,
ім'я та по батькові, персональні дані
(дата та місце народження, освіта,
період служби в органах внутрішніх
справ і на займаній посаді - з
дотриманням вимог Закону України "Про
захист персональних даних"),
характеристику особи (зокрема, про
наявність або відсутність у неї діючих
дисциплінарних стягнень), винної в
учиненні дисциплінарного проступку, та
осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли
вказаним обставинам; наявність
причинного зв'язку між неправомірними
діяннями особи РНС та їх наслідками;
умови, що передували скоєнню
дисциплінарного проступку або
спонукали до цього; вимоги
законодавства або посадові обов'язки,
які було порушено; наявність вини особи
(осіб) РНС, обставини, що пом'якшують чи
обтяжують ступінь відповідальності, а
також ставлення до скоєного (пункт 8.3
Інструкції).

Однак вищезазначені вимоги Інструкції
виконавцем службового розслідування
дотримані не у повному обсязі, адже у
висновку службового розслідування не
викладено беззаперечно, чи мали місце
взагалі обставини, за яких ОСОБА_9 скоїв
дисциплінарний проступок. Натомість
викладено поясненні опитаних осіб та
без усунення наявних в них
суперечностей зроблено невмотивований
належним чином висновок про
доведеність допущення ОСОБА_9
проступку, який дискредитує ОВС.

У висновку службового розслідування не
приділено уваги умовам, що передували
скоєнню дисциплінарного проступку або
спонукали до цього. Зважаючи на
характер інкримінованого ОСОБА_9
вчинку, зокрема керування автомобілем
в стані алкогольного сп'яніння,
встановлення в ході службового
розслідування умов, які передували
подіям 07.06.2014 року о 21:30 годині на 59 км
автодороги Одеса-Білгород-Дністровськ,
дало б змогу всебічно та об'єктивно
дослідити обставини дисциплінарного
вчинку та дійти обґрунтованого
висновку про те, чи мав він місце
взагалі. Проте відповідні заходи щодо
встановлення істини виконавцем
службового розслідування не
здійснювалися. Натомість висновок
побудований на підставі пояснень та
опитувань, які суперечать одне одному
по суті, та без належного обґрунтування
відповідних умовиводів.

Оскільки позивач звільнений за
дискредитацію органів внутрішніх
справ, судом перевірено, чи дійсно мали
місце відображені у висновку
службового розслідування наслідки
правопорушення вчиненого позивачем, що
з огляду на постанову Біляївського
районного суду Одеської області, якою
встановлено відсутність події
адміністративного правопорушення та
яка має преюдиційне значення для
вирішення даного спору, не знайшло
свого підтвердження в ході офіційного
з'ясування обставин у справі.

Позиція відповідача обґрунтована
поясненнями співробітників ДАІ, які
суперечать поясненням понятих,
залучених цими ж співробітниками ДАІ,
що з огляду на категоричні заперечення
позивача у допущенні вчинку, який
дискредитує ОВС, визнається судом
недоведеною належними та допустимими в
спірних правовідносинах доказами. Суд
не може визнати беззаперечними
доказами провини ОСОБА_9 пояснення
співробітників ДАІ, оскільки, в силу ч.2
ст.86 КАС України, ніякі докази не мають
для суду наперед встановленої сили. У
зв'язку із цим суд дійшов висновку про
недоведеність відповідачем
правомірності оскаржуваних наказів
відповідно до ч.2 ст.71 КАС України.

Вирішуючи спір, суд зважає, що в силу
вимог ч.2 ст.49 КАС України особи, які
беруть участь у справі, зобов'язані
добросовісно користуватися належними
їм процесуальними правами і неухильно
виконувати процесуальні обов'язки, що з
огляду на запроваджений ст.8
Конституції України принцип
верховенства права та в кореспонденції
з приписами ч.1 ст.71 КАС України означає
абсолютний і безумовний обов'язок
кожної особи, яка бере участь в
адміністративній справі довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене суд враховує, що
відповідач, який заперечує проти
задоволення адміністративного позову,
не надав суду доказів, які б
підтвердили ту суттєву обставину, що
позивачем було вчинено дії, що
дискредитують органи внутрішніх справ.

Перевіряючи обґрунтованість та
законність дій та рішень суб'єкта
владних повноважень, суд враховує
наведене нормативне регулювання та
вимоги частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, які певною мірою відображають
принципи адміністративної процедури.

Одним із головних принципів
адміністративного судочинства,
відповідно до ст. 7 КАС України є
принцип верховенства права. Відповідно
до ст. 3 Конституції України та ст.8 КАС
України суд при вирішенні справи
керується принципом верховенства
права.

Верховенство права, будучи одним з
основних принципів демократичного
суспільства, передбачає судовий
контроль над втручанням у право кожної
людини на свободу. Суд, здійснюючи
правосуддя на засадах верховенства
права, забезпечує захист гарантованих
Конституцією та законами України прав
і свобод людини і громадянина, прав і
законних інтересів юридичних осіб,
інтересів суспільства і держави (п. 4.1
Рішення КС України від 02.11.2004 р. N
15-рп/2004).

В адміністративному судочинстві
принцип верховенства права зобов'язує
суд надавати законам та іншим
нормативно-правовим актам тлумачення у
спосіб, який забезпечує пріоритет прав
людини при вирішенні справи.
Тлумачення законів та
нормативно-правових актів не може
спричиняти несправедливих обмежень
прав людини.

З урахуванням викладеного, суд дійшов
висновку про необґрунтованість та
наявність підстав для скасування
наказу ГУ МВС України в Одеській
області № 2247 від 24.07.2014 року в частині
звільнення старшого дільничного
інспектора міліції Усатівського ВМ
Біляївського РВ ГУМВС України в
Одеській області капітана міліції
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, з органів
внутрішніх справ та наказу начальника
ГУМВС України в Одеській області № 584
о/с від 21.08.2014 року в частині звільнення
капітана міліції ОСОБА_1 з посади
старшого дільничного інспектора
міліції Усатівського ВМ Біляївського
РВ ГУМВС України в Одеській області у
запас Збройних Сил України за
дискредитацію.

Згідно з п.24 Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114, у
разі незаконного звільнення або
переведення на іншу посаду особи
рядового, начальницького складу
органів внутрішніх справ підлягають
поновленню на попередній посаді з
виплатою грошового забезпечення за час
вимушеного прогулу або різниці в
грошовому забезпеченні за час
виконання службових обов'язків, але не
більш як за один рік.

Відповідно до п.п. «з» п. 1, абз. 3 п. 3, п. 5,
п. 8 Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 100 від 08.02.1995 р., з урахуванням довідки
Біляївського РВ ГУМВС України в
Одеській області (а.с. 89), середньоденна
заробітна плата позивача становить 134,46
грн. (заробітна плата за два місяці, що
передували звільненню - червень 2014 року
2994,90 грн., та липень 2014 року 2786,79 грн.
поділені на 43 робочі дні червня та
липня 2014 року).

Для відновлення порушених прав
позивача Біляївський РВ ГУМВС України
в Одеській області має бути
зобов'язаний виплатити ОСОБА_1 середній
заробіток за час вимушеного прогулу
починаючи з 22 серпня 2014 року та по день
фактичного виконання постанови
Одеського окружного адміністративного
суду від 20 жовтня 2014 року, виходячи з
розміру середньоденної заробітної
плати 134,46 грн. (сто тридцять чотири грн.
46 коп.), з відрахуванням всіх
обов'язкових податків, платежів та
зборів.

Згідно п.1 ч.1 ст.256 КАС України постанови
суду про поновлення на посаді у
відносинах публічної служби
підлягають негайному виконанню, рівно
як і постанови про присудження виплати
заробітної плати у відносинах
публічної служби - у межах суми
стягнення за один місяць.

Відповідно до зазначеної норми закону
суд вважає за необхідне допустити
негайне виконання постанови суду в
частині поновлення позивача на посаді
старшого дільничного інспектора
міліції Усатівського ВМ Біляївського
РВ ГУМВС України в Одеській області та
в частини стягнення із Біляївського РВ
ГУМВС України в Одеській області на
його користь середнього заробітку за
час вимушеного прогулу за один місяць.

Таким чином, на підставі ст.10 КАС
України, згідно якої усі учасники
адміністративного процесу є рівними та
ст.11 КАС України, згідно якої розгляд і
вирішення справ у адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними доказів, з'ясувавши
обставини у справі; перевіривши всі
доводи і заперечення сторін та надавши
правову оцінку наданим доказам, суд
дійшов висновку про обґрунтованість
позовних вимог, у зв'язку із чим позов
підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити.

Скасувати наказ ГУ МВС України в
Одеській області № 2247 від 24.07.2014 року в
частині звільнення старшого
дільничого інспектора міліції
Усатівського ВМ Біляївського РВ ГУМВС
України в Одеській області капітана
міліції ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, з органів
внутрішніх справ.

Скасувати наказ начальника ГУМВС
України в Одеській області № 584 о/с від
21.08.2014 року в частині звільнення
капітана міліції ОСОБА_1 з посади
старшого дільничого інспектора
міліції Усатівського ВМ Біляївського
РВ ГУМВС України в Одеській області у
запас Збройних Сил України за
дискредитацію.

Поновити капітана міліції ОСОБА_1 на
посаді старшого дільничого інспектора
міліції Усатівського ВМ Біляївського
РВ ГУМВС України в Одеській області з
22.08.2014 року.

Зобов'язати Біляївський РВ ГУМВС
України в Одеській області виплатити
ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2)
середній заробіток за час вимушеного
прогулу, починаючи з 22 серпня 2014 року та
по день фактичного виконання постанови
Одеського окружного адміністративного
суду від 20 жовтня 2014 року, виходячи з
розміру середньоденної заробітної
плати 134,46 гривень (сто тридцять чотири
грн. 46 коп.), з відрахуванням всіх
обов'язкових податків, платежів та
зборів.

Постанова підлягає негайному
виконанню в частині поновлення на
посаді та в частині зобов'язання
виплатити середній заробіток за час
вимушеного прогулу в межах одного
місяця.

Постанова може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 23
жовтня 2014 року.

Суддя
_______________ І.В. Завальнюк