Справа № 2-а-11798/11/127
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Воробйов В.
Суддя-доповідач: Граб Л.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Граб Л.С.

суддів: Білої Л.М. Боровицького О. А.

за участю:

секретаря судового засідання:Майданюк
Я.Л.,

представника позивача: ОСОБА_3

третьої особи: ОСОБА_4

представника третьої особи: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Вінницького міського суду
Вінницької області від 03 вересня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_6 до виконавчого комітету
Вінницької міської ради про скасування
рішення виконавчого комітету
Вінницької міської ради та державного
акту на право власності на земельну
ділянку , -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_6 звернувся до Вінницького
міського суду Вінницької області з
позовом до виконавчого комітету
Вінницької ради, в якому просив визнати
протиправним та скасувати рішення
виконавчого комітету Вінницької
міської ради від 27.01.2000 року №45 «Про
передачу і надання земельних ділянок
громадянам у приватну власність і
користування» в частині передачі
ОСОБА_7 безоплатно у приватну власність
земельної ділянки, яка розташована по
АДРЕСА_2, площею 592 кв.м. для будівництва
і обслуговування житлового будинку;
визнати протиправним та скасувати
державний акт на право приватної
власності на землю, виданий Вінницькою
міською радою 06.12.2000 року на підставі
рішення виконавчого комітету
Вінницької міської ради від 27.01.2000 року
№45 ОСОБА_7 на земельну ділянку, яка
розташована по АДРЕСА_2, площею 0,584
гектара для будівництва і
обслуговування житлового будинку.

Постановою Вінницького міського суду
Вінницької області від 03 вересня 2014
року позов задоволено: визнано
протиправним та скасовано рішення
виконавчого комітету Вінницької
міської ради від 27.01.2000 року №45 «Про
передачу і надання земельних ділянок
громадянам у приватну власність і
користування» в частині передачі
ОСОБА_7 безоплатно у приватну власність
земельної ділянки, яка розташована по
АДРЕСА_2, площею 592 кв.м. для будівництва
і обслуговування житлового будинку;
визнано протиправним та скасовано
державний акт на право приватної
власності на землю, виданий Вінницькою
міською радою 06.12.2000 року на підставі
рішення виконавчого комітету
Вінницької міської ради від 27.01.2000 року
№45 ОСОБА_7 на земельну ділянку, яка
розташована по АДРЕСА_2, площею 0,584
гектара для будівництва і
обслуговування житлового будинку.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, третя особа ОСОБА_4
подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову, якою
відмовити в задоволенні позовних вимог
повністю, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення судом при ухваленні
рішення норм матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи.

Третя особа та її представник в
судовому засіданні підтримали доводи
апеляційної скарги та просили її
задовольнити.

Представник позивача в судовому
засіданні заперечив відносно
задоволення апеляційної скарги та
просив рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, законність і обґрунтованість
рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги, а також
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального
та процесуального права, давши правову
оцінку обставинам у справі, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
міського суду Вінницької області від 03
вересня 2014 року - без змін, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Ленінського районного суду м.
Вінниці від 21.05.2008 року, залишеного без
змін ухвалою Апеляційного суду
Вінницької області від 08.07.2008 року, у
цивільній справі №2-1544/08 за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_4 про визнання
права на спадкування за законом,
визнання частково недійсним правочину
та встановлення факту прийняття
спадщини, позов задоволено повністю.

Вищевказаними судовими рішеннями
встановлено факт прийняття ОСОБА_6 в
шестимісячний строк спадщини, яка
відкрилась в м. Вінниці ІНФОРМАЦІЯ_1
після смерті його матері - ОСОБА_8

Крім того, даним рішенням встановлено,
що батькам позивача ОСОБА_7 та ОСОБА_8
належав, збудований ними за час
перебування в шлюбі, будинок АДРЕСА_2, а
право власності на дане
будинковолодіння 20.04.1961 року
зареєстровано за ОСОБА_7 Після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 матері позивача - ОСОБА_8,
відкрилась спадщина на 1/2 частину
вказаного будинковолодіння.

Судом першої інстанції встановлено, що
спадкоємцями першої черги за законом
після смерті ОСОБА_8 були чоловік
ОСОБА_7, дочка ОСОБА_9 та син ОСОБА_6 в
частинах (по 1/3 від 1/2 будинку або по 1/6
від всього будинковолодіння). Ніхто із
спадкоємців до державної нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини не звертався, так як на момент
смерті ОСОБА_8, вони проживали в
спірному будинку. Тому, вищевказані
спадкоємці фактично всі прийняли
спадщину та між ними склався порядок
користування спірним
будинковолодінням.

Після смерті 21.01.2005 року сестри
позивача ОСОБА_9 між сторонами виник
конфлікт щодо користування спірним
будинком.

Як вбачається з матеріалів справи, в
ході з'ясування конфліктної ситуації в
2006 році, позивач дізнався, що ОСОБА_7
подарував спірний будинок ОСОБА_4,
оформивши у 2001 році два договори
дарування, а саме: договір від 01.02.2001
року на 77/100 частин спірного будинку та
договір від 31.05.2001 року на 23/100 частин
цього ж будинку, тобто останнім
договором подарував ОСОБА_4 належну
фактично ОСОБА_6 частку в спадковому
будинку.

Тому, рішенням Ленінського районного
суду м.Вінниці від 21.05.2008 року визнано
частково недійсним договір дарування
від 31.05.2001 року, укладений між ОСОБА_6 та
ОСОБА_4 в частині 1/6 частини будинку
АДРЕСА_2.

За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.
Обставини, які визнаються сторонами,
можуть не доказуватися перед судом,
якщо проти цього не заперечують
сторони і в суду не виникає сумніву
щодо достовірності цих обставин та
добровільності їх визнання.

Як встановлено судом першої інстанції
та не заперечувалось сторонами, 19.12.1995
року ОСОБА_7 складено заповіт, яким він
заповідав по 1/2 частині спірного
будинку: онуку від сина ОСОБА_6 та онуці
від дочки ОСОБА_9 - ОСОБА_4

ОСОБА_7, знаючи, що позивач і його сестра
- ОСОБА_9 є також спадкоємцями після
смерті матері, не поставивши їх до
відома, здійснив приватизацію всієї
земельної ділянки по АДРЕСА_2,
позбавивши цими діями позивача права
на приватизацію належної йому частини
землі.

Відповідно до рішення виконавчого
комітету Вінницької міської ради від
27.01.2000 року №45 ОСОБА_7 передано
безоплатно у приватну власність
земельну ділянку площею 592 кв.м., для
будівництва і обслуговування
житлового будинку за вказаною адресою.

На підставі рішення виконавчого
комітету Вінницької міської ради від
27.01.2000 року №45 ОСОБА_7 06.12.2000 року
виданий державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку, розташованої по АДРЕСА_2
площею 0,584 гектара для будівництва і
обслуговування житлового будинку.

29.01.2001 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4
укладено договір дарування земельної
ділянки площею 0,0584 га, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_2.

10.04.2007 року ОСОБА_4 видано державний акт
серії ЯБ №706084 на право власності на
земельну ділянку площею 0,584 гектара по
АДРЕСА_2, зареєстрованого в Книзі
записів реєстрації державних актів за
№90.

Як підтверджується матеріалами справи,
15.10.2009 року року помер батько позивача -
ОСОБА_7

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що позивач був
позбавлений можливості належно
користуватись своїм майном та
можливості реалізувати своє право на
приватизацію частини земельної
ділянки розташованої по по АДРЕСА_2,
тобто за місцем розташування належної
йому частини будинку.

Статтею 116 Земельного кодексу України
визначено, що громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом,
або за результатами аукціону. Земельні
ділянки, які перебувають у власності чи
користуванні громадян або юридичних
осіб, передаються у власність чи
користування за рішенням органів
виконавчої влади чи органів місцевого
самоврядування лише після припинення
права власності чи користування ними в
порядку, визначеному законом.

За приписами ч. 2 ст. 152 Земельного
кодексу України власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Зробивши системний аналіз норм
законодавства та врахувавши всі
обставини справи, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про визнання протиправним та
скасування рішення виконавчого
комітету Вінницької міської ради від
27.01.2000 року №45 «Про передачу і надання
земельних ділянок громадянам у
приватну власність і користування» в
частині передачі ОСОБА_7 безоплатно у
приватну власність земельної ділянки,
яка розташована по АДРЕСА_2 площею 592
кв.м. для будівництва і обслуговування
житлового будинку.

Оскільки колегія суддів дійшла
висновку про протиправність та
скасування оскаржуваного рішення, то
підлягає задоволенню, як похідна, і
позовна вимога про визнання
протиправним та скасування державного
акту на право приватної власності на
земельну ділянку, яка розташована по
АДРЕСА_2 площею 0,584 гектара для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, виданого
Вінницькою міською радою 06.12.2000 року
ОСОБА_7

Статтею 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що доводи апеляційної
скарги не викликають сумнівів щодо
правильності висновків суду першої
інстанції та застосування норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, апеляційну
скаргу належить залишити без
задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, - залишити
без задоволення, а постанову
Вінницького міського суду Вінницької
області від 03 вересня 2014 року, - без
змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
21 жовтня 2014 року .

Головуючий
Граб Л.С.

Судді
Біла Л.М.

Боровицький О. А.