Справа № 2270/15405/11
Суддя: Фелонюк Д.Л.
Дата ухвалення: 2014-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2014 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний
адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіФелонюк Д.Л.
при секретаріГорячій Д.Л. за
участі:представника позивача - ОСОБА_3
за договором №28 від 13.10.2014
представника відповідача - Словіцького
І.В. за довіреністю №17-16/1868 від 05.06.2014
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду адміністративну
справу за позовом ОСОБА_5 до
Хмельницького обласного центру
зайнятості про визнання дій
протиправними та зобов'язання
нарахувати та виплатити грошову
допомогу, -

У судовому засіданні проголошено
вступну і резолютивну частини
постанови згідно ст.160 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 (далі - ОСОБА_5, позивач)
звернулась до Хмельницького оружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Хмельницького обласного центру
зайнятості (далі - Хмельницький ОЦЗ,
відповідач) про визнання протиправними
дій щодо невиплати грошової допомоги в
розмірі 10 місячних посадових окладів;
зобов'язання нарахувати та виплатити
грошову допомогу в розмірі 10 місячних
посадових окладів.

В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що 18.08.2011 (наказ №191-к від
18.08.2011) її було звільнено з посади
директора Нетішинського міського
центру зайнятості з 29.08.2011 на підставі
виявленої невідповідності займаній
посаді внаслідок стану здоров'я, що
перешкоджає продовженню роботи у
державному органі - ч.2 ст.40 КЗпП. Вказує
на те, що при прийнятті рішення про
розірвання з позивачем, яка мала до
звільнення з роботи стаж державної
служби понад 10 років, трудового
договору, відповідачем не було
прийнято рішення про виплату грошової
допомоги передбаченої ч.13 ст.37 Закону
України "Про державну службу". На
звернення до відповідача із заявою про
виплату їй грошової допомоги в розмірі
10 посадових окладів отримала відмову
від 12.10.2011 №17-16/3087, яку вважає
необґрунтованою і такою, що суперечить
вимогам чинного законодавства.
Зазначає, що виплата грошової допомоги
в розмірі передбаченому ч.13 ст.37 Закону
України "Про державну службу"
пов'язується з двома умовами: виходом
на пенсію і стажем державної служби не
менше 10 років. При цьому ст.37 Закону
України "Про державну службу" не
передбачено виключень або обмежень
щодо виплати грошової допомоги у разі
звільнення особи за ст.40 КЗпП України.

Ухвалою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 12.12.2011
позовну заяву ОСОБА_5 до Хмельницького
ОЦЗ про визнання дій протиправними та
зобов'язання нарахувати та виплатити
грошову допомогу залишено без
розгляду.

Ухвалою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 14.03.2012,
апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без
задоволення, а ухвалу Хмельницького
окружного адміністративного суду від
12.12.2011 без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 09.09.2014 касаційну скаргу
ОСОБА_5 задоволено; ухвалу
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 12.12.2011 і
ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 14.03.2012
скасовано; справу направлено до суду
першої інстанції для продовження
розгляду.

29.09.2014 до Хмельницького окружного
адміністративного суду для
продовження розгляду надійшла справа
№2270/15405/11.

Ухвалою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 30.09.2014
відкрито провадження в
адміністративній справі №2270/15405/11.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав та
підтвердив обставини на які
посилається у позовній заяві, просить
суд задоволити позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому
засіданні та поданих письмових
запереченнях (вх.№32001 від 14.10.2014)
просить відмовити в задоволенні
позову. Зазначає, що відповідно до ст.37
Закону України "Про державну службу"
державним службовцям у разі виходу на
пенсію при наявності стажу державної
служби не менше 10 років виплачується
грошова допомога в розмірі 10 місячних
посадових окладів. Обов'язковою умовою
для виплати вказаної допомоги є
звільнення працівника з посади
державного службовця у зв'язку з
виходом на пенсію державного
службовця. Зазначає, що підставою для
звільнення ОСОБА_5 є її заява про
звільнення в зв'язку з виявленою
невідповідністю займаній посаді
внаслідок стану здоров'я, що
перешкоджає продовженню роботи у
державному органі, а не припинення
трудових відносин у зв'язку з виходом
на пенсію. Відповідно до ст.44 КЗпП
України, працівникові з яким був
припинений трудовий договір з підстав,
зазначених у п.2 ст.40 цього Кодексу,
виплачується вихідна допомога у
розмірі не менше середнього місячного
заробітку, що і було здійснено позивачу
відповідно до наказу №191-к від 18.08.2011
Хмельницького ОЦЗ. Звертає увагу, що
ст.37 Закону України "Про державну
службу" не встановлено право на
отримання 10 посадових окладів
державним службовцем, трудові
відносини з яким припинені відповідно
до п.2 ст.40 КЗпП України, і у якого лише
за цих підстав, а не інших, виникає
право на звернення до відповідного
пенсійного органу щодо дострокового
призначення пенсії у порядку,
визначеному законодавством України, а
право на виплату 10 посадових окладів
виникає лише на підставі припинення
службово-трудових відносин у зв'язку з
виходом на пенсію. Таким чином, на
момент припинення позивачем державної
служби згідно з п.2 ст.40 КЗпП України у
позивача не виникло права на отримання
грошової допомоги у розмірі 10 місячних
посадових окладів.

Заслухавши представника позивача,
представника відповідача, дослідивши
наявні в матеріалах справи докази в їх
взаємному зв'язку і сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги належать до
задоволення на підставі наведеного
нижче.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 з 05.07.1994
року працювала на різних посадах
державного службовця Нетішинського
міського центру зайнятості, що
підтверджується наявною в матеріалах
справи копією трудової книжки НОМЕР_1
та не заперечується представником
відповідача. Стаж роботи позивача на
державній службі становив 17 років 1
місяць.

Відповідно до наказу Хмельницького
обласного центру зайнятості №191-к від
18.08.2011 ОСОБА_5 звільнено з посади
директора Нетішинського міського
центру зайнятості 29 серпня 2011 року на
підставі виявленої невідповідності
працівника займаній посаді внаслідок
стану здоров'я, що перешкоджає
продовженню роботи у державному
органі, п.2 ст.40 КЗпП України. Підставою
для прийняття вказаного наказу є: заява
ОСОБА_5; довідка ЛКК №2672, видана 12.08.2011
спеціалізованою медико-санітарною
частиною №4 м.Нетішина; протокол
профспілкової організації
Нетішинського МЦЗ від 15.08.2011 №2011;
лист-погодження ДЦЗ від 18.08.2011
№ДЦ-13-6023/0/6-11.

На момент звільнення ОСОБА_5, досягла
віку, який гарантував їй достроковий
вихід на пенсію, відповідно до положень
ст.21 Закону України "Про основні засади
соціального захисту ветеранів праці та
інших громадян похилого віку в
Україні".

05.10.2011 року позивач, з огляду на
положення ч.13 ст.37 Закону України "Про
державну службу", звернулась до
відповідача з проханням виплатити їй
грошову допомогу в розмірі 10 місячних
посадових окладів.

Листом від 12.10.2011 №17-16/3087 Хмельницьким
ОЦЗ було відмовлено в здійсненні
вказаної виплати на користь позивача
через відсутність законних підстав для
виплати грошової допомоги у розмірі 10
посадових окладів.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, досліджуючи
правомірність зазначених вище
висновків відповідача, суд враховує
наступне.

Статтею 3 Конституції України
визначено, що людина, її життя і
здоров'я, честь і гідність,
недоторканність і безпека визнаються в
Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.92 Конституції
України виключно законами України
визначаються права і свободи людини і
громадянина, гарантії цих прав і
свобод; основні обов'язки громадянина.

Статтею 64 Конституції України
передбачено, що конституційні права і
свободи людини і громадянина не можуть
бути обмежені, крім випадків,
передбачених Конституцією України. При
прийнятті нових законів або внесенні
змін до чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод.

Відповідно до ч.2 ст.37 Закону України
"Про державну службу", в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин, на одержання пенсії
державних службовців мають право
особи, які досягли встановленого
законодавством пенсійного віку, за
наявності страхового стажу для
чоловіків - не менше 25 років, для жінок -
не менше 20 років, у тому числі стажу
державної служби - не менше 10 років, та
які на час досягнення пенсійного віку
працювали на посадах державних
службовців, а також особи, які мають не
менше 20 років стажу роботи на посадах,
віднесених до категорій посад
державних службовців, - незалежно від
місця роботи на час досягнення
пенсійного віку. Пенсія державним
службовцям призначається в розмірі 80
відсотків від сум їх заробітної плати,
на які нараховуються страхові внески
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування, а особам, які на
час звернення за призначенням пенсії
не є державними службовцями, - у розмірі
80 відсотків заробітної плати
працюючого державного службовця
відповідної посади та рангу за
останнім місцем роботи на державній
службі.

Згідно із ч.13 ст.37 Закону України "Про
державну службу", в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин,
державним службовцям у разі виходу на
пенсію при наявності стажу державної
служби не менше 10 років виплачується
грошова допомога в розмірі 10 місячних
посадових окладів.

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України
"Про державну службу", в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин, крім загальних підстав,
передбачених Кодексом законів про
працю України, державна служба
припиняється у разі: 1) порушення умов
реалізації права на державну службу
(стаття 4 цього Закону); 2) недотримання
пов'язаних із проходженням державної
служби вимог, передбачених статтею 16
цього Закону; 3) досягнення державним
службовцем граничного віку
проходження державної служби (стаття 23
цього Закону); 4) відставки державних
службовців, які займають посади першої
або другої категорії (стаття 31 цього
Закону); 5) виявлення або виникнення
обставин, що перешкоджають перебуванню
державного службовця на державній
службі (стаття 12 цього Закону); 6)
відмови державного службовця від
прийняття або порушення Присяги,
передбаченої статтею 17 цього Закону; 7)
неподання або подання державним
службовцем неправдивих відомостей
щодо його доходів, передбачених
статтею 13 цього Закону.

З аналізу вищезазначених положень
чинного законодавства суд приходить до
висновку, що норми статей КЗпП України
та ст.30 Закону України "Про державну
службу" не містять окремої підстави
припинення трудового договору та
державної служби, як вихід особи на
пенсію.

Отже, суд приходить до висновку, що в
даному випадку настали юридичні факти,
необхідні для виплати грошової
допомоги позивачу в розмірі 10 місячних
посадових окладів відповідно до ст.37
Закону України "Про державну службу".

Суд вважає необґрунтованими доводи
відповідача про те, що позивач не має
права на одноразову грошову допомогу,
оскільки він звільнений на підставі
положень п.2 ст.40 КЗпП України, а не у
зв'язку з виходом на пенсію, як це
передбачено ч.13 ст.37 Закону України "Про
державну службу", оскільки відповідно
до вищенаведених правових положень,
необхідність припинення державної
служби саме у зв'язку з виходом на
пенсію або якоюсь іншою підставою не
визначена як необхідна умова для
отримання грошової допомоги.

Тобто, для виплати грошової допомоги в
розмірі 10 місячних посадових окладів
визначальним є факт виходу державного
службовця на пенсію та припинення ним
трудових відносин.

Використання особою такої додаткової
соціальної гарантії з боку держави, як
достроковий вихід на пенсію за певних
умов не може бути підставою для
позбавлення її соціальних гарантій,
установлених іншими законами, зокрема,
права на встановлену статтею 37 Закону
України "Про державну службу" грошову
допомогу в розмірі 10 місячних
посадових окладів у разі виходу на
пенсію.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

В силу ч.2 ст.124 Конституції України
юрисдикція судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі.

Частиною 2 ст.2 КАС України передбачено,
що до адміністративних судів можуть
бути оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень
суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють, чи
прийняті вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення; безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілям, на досягнення яких спрямоване це
рішення; з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, а ч.2 ст.71 КАС України
встановлено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, особливістю
адміністративного судочинства є те, що
тягар доказування в спорі покладається
на відповідача - орган публічної влади,
який повинен надати суду всі матеріали,
які свідчать про його правомірні дії.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що відповідач
діяв всупереч вимог чинного
законодавства та необґрунтовано
відмовив позивачу у виплаті грошової
допомоги в розмірі 10 посадових окладів
відповідно до ч.13 ст.37 Закону України
"Про державну службу", а позовні вимоги
позивача є обґрунтованими,
підтвердженими належними доказами,
відповідають вимогам чинного
законодавства, а тому підлягають до
задоволення.

Керуючись ст.ст. 6, 7, 8, 9, 11, 12, 14, 41, 71, 86, 104,
158-163, 167, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії
Хмельницького обласного центру
зайнятості по відмові у виплаті ОСОБА_5
допомоги у розмірі 10 посадових окладів
відповідно до ст.37 Закону України "Про
державну службу".

Зобов'язати Хмельницький обласний
центр зайнятості виплатити ОСОБА_5
грошову допомогу в розмірі 10 посадових
окладів відповідно до ст.37 Закону
України "Про державну службу".

Постанова суду може бути
оскаржена до Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Хмельницький окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в
порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 21
жовтня 2014 року

Суддя/підпис/ "Згідно з оригіналом"
Суддя Д.Л. Фелонюк