Справа № 2а-2734/09/1470
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/35447/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої
Г.К., Рибченка А.О.,

розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Центральному районі м. Миколаєва на
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 30.07.2009 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 23.05.2011 у
справі № 2а-2734/09/1470

за позовом Державної податкової
інспекції у Центральному районі м.
Миколаєва

до Приватного підприємства
"Москанелла",

до ОСОБА_4

про визнання установчих
документів та свідоцтва про реєстрацію
платника податку на додану вартість
недійсними з моменту реєстрації,
скасування державної реєстрації
підприємства, визнання недійсними
первинних бухгалтерських документів
підприємства з моменту його
реєстрації, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2009 року Державна податкова
інспекція звернулась до суду із
позовною заявою про визнання
недійсними установчих, реєстраційних
документів (статуту, свідоцтва про
державну реєстрацію, свідоцтва про
реєстрацію платника податку на додану
вартість), всіх первинних
бухгалтерських документів, виданих
юридичною особою, та скасування
державної реєстрації ПП "Москанелла".

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, у позові відмовлено
у повному обсязі.

Не погодившись із судовими рішеннями,
позивач до Вищого адміністративного
суду України подав касаційну скаргу, де
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить зазначені судові рішення
скасувати та прийняти нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної
скарги, Державна податкова інспекція
посилається на те, що підставою
визнання недійсним установчих,
реєстраційних та всіх первинних
бухгалтерських документів, а також
скасування державної реєстрації є
допущені порушення при проведенні
державної реєстрації Підприємства, які
не можна усунути, оскільки, ПП
"Москанелла" було створено без мети
здійснення господарської діяльності, а
реєстрація підприємства проведена на
підставну особу, з метою ухилення від
сплати податків.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді, перевіривши
повноту встановлених обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки
судами, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню на таких
підставах.

Як вбачається з матеріалів справи ПП
"Москанелла" зареєстровано як суб'єкт
господарювання виконавчим комітетом
Миколаївської міської ради 25.01.2006, про
що видано свідоцтво про державну
реєстрацію, та з 30.01.2006 перебуває на
обліку у Державної податкової
інспекції у Центральному районі м.
Миколаєва (довідка про взяття на
податковий облік від 30.01.2006 № 108/29).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
компетенція адміністративних судів
поширюється на спори за зверненням
суб'єкта владних повноважень у
випадках, встановлених законом.

Згідно п. 17 ст. 11 Закону України від
04.12.1990 № 509-XII "Про державну податкову
службу в Україні" (зі змінами та
доповненнями) органи державної
податкової служби мають право
звертатися у передбачених законом
випадках до судових органів із
позовною заявою про скасування
державної реєстрації суб'єкта
підприємницької діяльності. Це
повноваження з врахуванням норм Закону
України від 15.05.2003 № 755-IV "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців", який є спеціальним
законом з питань державної реєстрації,
припинення суб'єктів підприємницької
діяльності, слід розуміти як
повноваження на звернення до
адміністративного суду з позовом про
припинення юридичної особи чи
підприємницької діяльності фізичної
особи - підприємця.

Відповідно до ст. 5 Закону № 755-IV
державна реєстрація юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців
проводиться державним реєстратором
виключно у виконавчому комітеті
міської ради міста обласного значення
або у районній, районній у містах Києві
та Севастополі державній
адміністрації за місцезнаходженням
юридичної особи або за місцем
проживання фізичної особи - підприємця.

Порядок проведення державної
реєстрації юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців визначений
вищевказаним законом та включає,
зокрема: перевірку комплектності
документів, які подаються державному
реєстратору для проведення державної
реєстрації, та повноти відомостей, що
вказані в реєстраційній картці, та
перевірку документів, які подаються
державному реєстратору, на відсутність
підстав для відмови у проведенні
державної реєстрації.

За відсутності підстав для відмови у
проведенні державної реєстрації
юридичної особи державний реєстратор
повинен внести до реєстраційної картки
на проведення державної реєстрації
юридичної особи ідентифікаційний код
заявника відповідно до вимог Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України та внести до
Єдиного державного реєстру запис про
проведення державної реєстрації
юридичної особи на підставі відомостей
цієї реєстраційної картки (ч. 3 ст. 25
цього ж Закону).

Перелік підстав для відмови у
проведенні державної реєстрації
юридичної особи є вичерпним,
розширеному тлумаченню не підлягає та
будь-якого обов'язку державного
реєстратора засвідчуватися у
справжності наміру засновників
займатися підприємницькою діяльністю
та сплачувати податки не містить. Запис
про проведення державної реєстрації
юридичної особи може бути визнаний
недійсним у випадках наступного
усування обставин, що згідно зі ст. 27
Закону були підставою для відмови у
державній реєстрації, тобто підстави,
які унеможливлюють засвідчення факту
створення юридичної особи.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону № 755-IV юридична
особа припиняється в результаті
передання всього свого майна, прав та
обов'язків іншим юридичним особам -
правонаступникам у результаті злиття,
приєднання, поділу, перетворення
(реорганізації) або в результаті
ліквідації за рішенням, прийнятим
засновниками (учасниками) юридичної
особи або уповноваженим ними органом,
за судовим рішенням або за рішенням
органу державної влади, прийнятим у
випадках, передбачених законом.

Частиною 2 ст. 38 Закону України № 755-IV
передбачені підстави для
постановлення судового рішення щодо
припинення юридичної особи, що не
пов'язано з банкрутством юридичної
особи, а саме: визнання недійсним
запису про проведення державної
реєстрації через порушення закону,
допущені при створенні юридичної
особи, які не можна усунути;
провадження діяльності, що суперечить
установчим документам, або такої, що
заборонена законом; невідповідність
мінімального розміру статутного фонду
юридичної особи вимогам закону;
неподання протягом року органам
державної податкової служби
податкових декларацій, документів
фінансової звітності відповідно до
закону; наявність в Єдиному державному
реєстрі запису про відсутність
юридичної особи за вказаним
місцезнаходженням.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 110 Цивільного
кодексу України юридична особа
ліквідується за рішенням суду про
визнання судом недійсною державної
реєстрації юридичної особи через
допущені при її створенні порушення,
які не можна усунути, а також в інших
випадках, встановлених законом.

Абзацом 1 ч. 2 ст. 110 Цивільного кодексу
України визначено, що вимога про
ліквідацію юридичної особи на
підставах, зазначених у пункті 2
частини першої цієї статті, може бути
пред'явлена до суду органом, що
здійснює державну реєстрацію,
учасником юридичної особи, а щодо
акціонерних товариств - також
Державною комісією з цінних паперів та
фондового ринку.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
та службові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Підстава позову - це фактичні
обставини, на яких ґрунтується вимога
позивача.

Як вбачається з матеріалів справи,
податковий орган як на підставу
позовних вимог про скасування
державної реєстрації юридичної особи
посилався на те, що при її створенні
були порушені вимоги закону, які не
можна усунути, а саме - реєстрація
Підприємства проведена на підставну
особу без мети здійснення
господарської діяльності.

Проте, судами під час розгляду справи
не було встановлено порушень закону
при здійсненні державної реєстрації
Підприємства, які не можуть бути
усунуті. Належні та допустимі докази
(вирок суду щодо встановлення
фіктивності підприємства, висновки
експертизи тощо) позивачем не надано.

Крім того, Законом України "Про
державну податкову службу в Україні", а
також іншими законодавчими актами, не
передбачено право органів державної
податкової служби на звернення із
позовами про скасування державної
реєстрації з будь-яких підстав.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
дійшли вірного висновку, що позивачем
нормативно не обґрунтовано право
звернення до суду з позовною вимогою
про скасування державної реєстрації
Підприємства.

У той же час, справа адміністративної
юрисдикції - переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень (п. 1
ст. 3 Кодексу адміністративного
судочинства України).

Аналіз положень п. 8 ст. 3, ч. 4 ст. 50, ст. 104
Кодексу адміністративного судочинства
України свідчить, що суб'єкт владних
повноважень може звернутись до суду з
адміністративним позов лише у
випадках, передбачених законодавством.

Вирішуючи питання щодо відмови у
задоволенні позовних вимог про
визнання недійсними реєстраційних
документів, установчих документів та
первинних бухгалтерських документів,
суди першої та апеляційної інстанцій
помилково не врахували положення
Закону України "Про державну податкову
службу в Україні", яким не передбачено
повноваження державної податкової
інспекції на звернення до суду з
позовними вимогами про визнання
недійсними реєстраційних, первинних
бухгалтерських та інших фінансово -
господарських документів. Таким чином,
суди дійшли помилкового висновку щодо
відмови у задоволенні позову, оскільки
такі вимоги не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства, як і позовні вимоги про
визнання недійсними реєстрацію
Підприємства як платника ПДВ та
свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ.

Так, п. 9.8 ст. 9 Закону України від 03.04.1997
№ 168/97ВР "Про податок на додану
вартість" (втратив чинність з 01.01.2011)
передбачено декілька випадків
анулювання реєстрація платника ПДВ.

Відповідно до абзацу сьомого п. 9.8 ст. 9
Закону № 168/97ВР анулювання реєстрації
на підставах, визначених у підпункті "а"
цього пункту, здійснюється за заявою
платника податку.

У свою чергу, анулювання реєстрації на
підставах, визначених у підпунктах "б" -
"ґ" цього пункту, здійснюється за
ініціативою відповідного податкового
органу або такої особи.

При цьому рішення про анулювання
свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ
як за ініціативою платника податків,
так і за ініціативою податкового
органу, приймається податковим
органом. Форма зазначеного рішення
встановлена додатком 5 до Положення про
реєстрацію платників податку на додану
вартість, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 01.03.2000 № 79.

Отже, суд не може підміняти собою
компетентні державні органи,
уповноважені на прийняття
відповідного рішення, оскільки питання
видачі та анулювання свідоцтва ПДВ є
виключно компетенцією органу
державної податкової служби.

Таким чином, суди, не врахувавши
наведені приписи законодавства, дійшли
помилкового висновку про відмову у
позові замість закриття провадження у
справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Центральному районі м.
Миколаєва задовольнити частково.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 30.07.2009 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 23.05.2011 у
справі № 2а-2734/09/1470 в частині відмови у
задоволенні позову про визнання
недійсними установчих, реєстраційних
документів, статуту та свідоцтва про
державну реєстрацію, свідоцтва про
реєстрацію платника податку на додану
вартість та всіх первинних
бухгалтерських документів скасувати
із закриттям провадження у справі, в
решті судові рішення - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, крім як з
підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К. Голубєва

А.О.Рибченко