Справа № 755/18150/14-а
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Виниченко Л.М.
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

09 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Мельничука В.П.

суддів:
Лічевецького І.О., Мацедонської В.Е.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України у Дніпровському районі м. Києва
на постанову Дніпровського районного
суду м. Києва від 05 серпня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України у Дніпровському районі м. Києва
про визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
Дніпровського районного суду м. Києва з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України у
Дніпровському районі м. Києва про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії. Свої
вимоги обґрунтовує тим, що з 22.01.2010 року
їй призначено та вона отримує пенсію як
державний службовець. При призначенні
пенсії державного службовця не були
включені виплати матеріальної
допомоги. У зв'язку з цим, звернулась із
заявою до відповідача з вимогою про
проведення перерахунку пенсії з
урахуванням у складі заробітної плати
середньомісячної суми матеріальної
допомоги на оздоровлення і
соціально-побутові питання, оскільки,
враховуючи положення ст.ст. 33, 37, 37-1
Закону України «Про державну службу»
матеріальна допомога входить до
складової заробітної плати і є базою
для нарахування пенсії. Однак,
позивачу було відмовлено у здійснені
перерахунку і визначені розміру пенсії
з врахуванням виплати матеріальної
допомоги на оздоровлення і
соціально-побутові питання, хоча вона
входить до складової заробітної плати
і є базою для нарахування пенсії, що
призвело до заниження розміру пенсії.

Постановою Дніпровського районного
суду м. Києва від 05 серпня 2014 року
задоволено вказаний позов частково.
Визнано протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України у
Дніпровському районі м. Києва щодо
неврахування при обрахунку розміру
пенсії державного службовця ОСОБА_2
суми матеріальної допомоги на
оздоровлення та вирішення
соціально-побутових питань.
Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України у Дніпровському районі м.
Києва провести ОСОБА_2 перерахунок та
виплату пенсії державного службовця з
09 січня 2014 року з урахуванням у складі
заробітної плати сум матеріальної
допомоги на оздоровлення та вирішення
соціально-побутових питань у
відсотках, які діяли при нарахуванні
пенсії у розмірі 90 %, відповідно довідки
від 27.06.2014 року, виданій Державною
податковою інспекцією у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві з урахуванням
проведених виплат. В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням Управління Пенсійного фонду
України у Дніпровському районі м. Києва
подало апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції як таку, що
постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нову постанову про відмову
у задоволенні даного позову.

До суду апеляційної інстанції всі
особи, які беруть участь в справі не
прибули, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
апеляційного розгляду.

Статтею 128 КАС України встановлено
наслідки неприбуття в судове засідання
особи, яка бере участь в справі.

Згідно до ч. 6 зазначеної вище статті
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні, але
прибули не всі особи, які беруть участь
в справі, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Підстави для проведення апеляційного
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами визначено ст. 197 КАС
України.

За змістом ч. 1 вищезазначеної статті
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, а також те, що до
суду апеляційної інстанції всі особи,
які беруть участь в справі не прибули,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, відсутні клопотання про
розгляд справи за їх участю, колегія
суддів ухвалила про апеляційний
розгляд справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства України, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, оскаржувану
постанову суду першої інстанції - без
змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення
суду першої інстанції підлягає
перегляду в апеляційному порядку в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було
встановлено, що позивач перебуває на
обліку в Управлінні Пенсійного фонду
України у Дніпровському районі м. Києва
області з 22.01.2010 року та отримує пенсію
відповідно до Закону України «Про
державну службу».

Позивач звернулась із заявою до
Управління Пенсійного фонду України у
Дніпровському районі м. Києва щодо
проведення перерахунку пенсії з
урахуванням у складі заробітної плати
середньомісячної суми матеріальної
допомоги на оздоровлення і
соціально-побутові питання.

Управління Пенсійного фонду України у
Дніпровському районі м. Києва
відмовило позивачу у здійснені
перерахунку і визначені розміру пенсії
з врахуванням виплати матеріальної
допомоги на оздоровлення і
соціально-побутові питання, з
посиланням на ст. 33 Закону України «Про
державну службу», якою передбачено, що
заробітна плата державних службовців
складається з посадових окладів,
премій, доплат за ранги, надбавки за
вислугу років на державній службі та
інших надбавок. Оскільки матеріальна
допомога на оздоровлення та вирішення
соціально-побутових питань, не
передбачені ст. 33 Закону України «Про
державну службу» як складова
заробітної плати державного службовця,
тому зазначені виплати не враховані
для обчислення пенсії.

Не погоджуючись з такими діями
відповідача, позивач звернулася до
суду з даним позовом.

Задовольняючи даний позов частково суд
першої інстанції виходив з того, що
вимоги позивача є правомірними та
обгрунтованими, при цьому, не підлягає
задоволенню вимога щодо зобов'язання
відповідача виплачувати пенсію у
вказаному розмірі довічно, а тому позов
підлягає задоволенню частково.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає його обгрунтованим з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
оплату праці» визначено структуру
заробітної плати, до якої входить:
основна та додаткова заробітна плата, а
також заохочувальні та компенсаційні
виплати, до яких належать виплати у
формі винагород за підсумками роботи
за рік, премії за спеціальними
системами і положеннями, компенсаційні
та інші грошові і матеріальні виплати,
які не передбачені актами чинного
законодавства, або які провадяться
понад встановлені зазначеними актами
норми.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про
державну службу» заробітна плата
державних службовців складається з
посадових окладів, премій,
доплати за ранги, надбавки за вислугу
років на державній службі та інших
надбавок. Державним службовцям можуть
установлюватися надбавки за високі
досягнення у праці і виконання
особливо важливої роботи, доплати за
виконання обов'язків тимчасово
відсутніх працівників та інші надбавки
і доплати, а також надаватися
матеріальна допомога для вирішення
соціально-побутових питань. Умови
оплати праці державних службовців,
розміри їх посадових окладів, надбавок,
доплат і матеріальної допомоги
визначаються Кабінетом Міністрів
України.

Статтею 37 Закону України «Про державну
службу» передбачено, що пенсія
державним службовцям призначається в
розмірі 80 відсотків суми їх заробітної
плати, з якої було сплачено єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, а особам, які на час
звернення за призначенням пенсії не є
державними службовцями, - у розмірі 80
відсотків заробітної плати працюючого
державного службовця відповідної
посади та рангу за останнім місцем
роботи на державній службі, з якої було
сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Також перерахунок пенсії здійснюється
виходячи із сум заробітної плати, на
які нараховуються страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування працюючого державного
службовця відповідної посади та рангу
на момент виникнення права на
перерахунок пенсії (ст. 37-1 Закону
України «Про державну службу»).

Матеріальна допомога на оздоровлення
та на вирішення соціально-побутових
питань є додатковим видом грошового
забезпечення державних службовців і на
даний вид виплати нараховуються
страхові внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування.

Закон України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» не
містить визначення заробітної плати,
на підставі якої здійснюється
розрахунок пенсій.

Із змісту ст. 40 вказаного Закону
вбачається, що з середньої заробітної
плати (доходу) повинні бути сплачені
страхові внески.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів
України «Про деякі питання
вдосконалення визначення розмірів
заробітку для обчислення пенсії» від 31
травня 2000 року № 865 встановлено, що
розмір виплат (крім посадових окладів,
надбавок за ранг або кваліфікаційні
класи, класний чин або спеціальні
звання, вислугу років), що включаються в
заробіток для обчислення пенсії
відповідно до Закону України «Про
державну службу», визначається за
вибором того, хто звернувся за пенсією,
за останні 24 календарні місяці роботи,
яка дає право на даний вид пенсії,
підряд перед зверненням за пенсією або
за будь-які 60 календарних місяців такої
роботи підряд перед зверненням за
пенсією незалежно від наявності перерв
протягом цього періоду на даній роботі.

Крім цього, постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва по
справі № 2а-4753/09/2670 від 13 серпня 2010 року,
яка залишена без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 09 листопада
2010 року та ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 21
листопада 2012 року, постанову правління
Пенсійного фонду України «Про
затвердження форм довідок про
заробітну плату, що подаються для
призначення (перерахунку) пенсії
відповідно до Закону України «Про
державну службу» від 30 жовтня 2008 року №
19-11 визнано такою, що не відповідає
правовим актам вищої юридичної сили
щодо невключення до складових
заробітної плати складових, які
передбачені чинним законодавством;
зобов'язано Пенсійний фонд України
привести у відповідність постанову
Правління Пенсійного фонду України
«Про затвердження форм довідок про
заробітну плату, що подаються для
призначення (перерахунку) пенсії
відповідно до Закону України «Про
державну службу» від 30 жовтня 2008 року №
19-11 до вимог чинного законодавства
шляхом передбачення чи встановлення
інших складових заробітної плати,
передбачених іншими
нормативно-правовими актами.

Постановою Правління Пенсійного Фонду
України від 14 лютого 2011 року № 5-1 «Про
виконання рішення Окружного
адміністративного суду м. Києва по
справі № 2а-4753/09/2670» визнано такими, що
втратили чинність: підпункт 1.2 пункту 1
постанови правління Пенсійного фонду
України від 30 жовтня 2008 року № 19-11 «Про
затвердження форм довідок про
заробітну плату, що подаються для
призначення (перерахунку) пенсії
відповідно до Закону України «Про
державну службу»; форму довідки про
складові заробітної плати (надбавки та
премії за останні 24 календарні місяці
роботи або за будь-які 60 календарних
місяців роботи підряд перед зверненням
за пенсією), що подається для
призначення пенсії відповідно до
Закону України «Про державну службу»,
затверджену Постановою, а також
затверджено форму довідки про складові
заробітної плати (за останні 24
календарні місяці роботи або за
будь-які 60 календарних місяців роботи
підряд перед зверненням за пенсією), що
подається для призначення пенсії
відповідно до Закону України «Про
державну службу».

Судом першої інстанції було
встановлено, що позивачем до
Управління Пенсійного фонду України у
Дніпровському районі м. Києва подано
довідки від 27.06.2014 року № 141, 142, які
містили відомості про складові
заробітної плати визначеної форми, що
подається для призначення пенсії
відповідно до Закону України «Про
державну службу».

Дана довідка містила відомості про
нараховану позивачу матеріальну
допомогу на оздоровлення, яка
виплачується при наданні щорічної
відпустки, матеріальну допомогу на
вирішення соціально-побутових питань,
що вона отримувала на час роботи.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

За таких обставин, колегія суддів
вважає правильним висновок суду першої
інстанції про протиправність дій
відповідача щодо відмови позивачу у
здійсненні перерахунку пенсії з
врахуванням допомоги на оздоровлення
та на вирішення соціально-побутових
питань на підставі її заяви, а тому
позовні вимоги є обгрунтованими і
підлягають задоволенню в цій частині.

При цьому колегія суддів також
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що позовні вимоги
підлягають задоволенню з урахуванням
положень ст. 99 КАС України, тобто з
09.01.2014 року.

Також суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те, що не
підлягають задоволенню вимоги про
здійснення спірної виплати довічно,
оскільки такі вимоги не відповідають
змісту чинного законодавства України,
так як судове рішення має бути
наслідком чинного правового
регулювання та не може обмежувати волю
законодавчого органу в майбутньому,
змінювати правове регулювання
суспільних відносин.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає правильним висновок суду першої
інстанції про те, що позовні вимоги
підлягають задоволенню частково.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищевикладеним, а тому
вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Дніпровському районі м. Києва -
залишити без задоволення, а постанову
Дніпровського районного суду м. Києва
від 05 серпня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п?ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий-суддя:
В.П. Мельничук

Судді:
І.О. Лічевецький

В.Е. Мацедонська

.

Головуючий суддя
Мельничук В.П.

Судді:
Лічевецький І.О.

Мацедонська В.Е.