Справа № К/9991/11496/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/11496/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до Прокуратури
Автономної Республіки Крим,
Прокуратури м. Судака Автономної
Республіки Крим, Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Автономній Республіці Крим,
Судацького міського відділу Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Автономній Республіки
Крим про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання вчинити
дії, за касаційними скаргами
Прокуратури Автономної Республіки
Крим та Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Автономній Республіки Крим на
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від 17
грудня 2010 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 8 лютого 2011
року, -

у с т а н о в и л а :

У жовтні 2010 року ОСОБА_4 звернувся з
вказаним позовом в якому просив
визнати бездіяльність відповідачів
щодо не розгляду його звернень
протиправними, зобов'язати їх надати
обґрунтовану та вмотивовану відповідь
у відповідності до вимог Закону
України від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР
«Про звернення громадян» (далі - Закон
№ 393/96-ВР) та стягнути на його користь
моральну шкоду у розмірі 1000000,00 гривень.

В обґрунтування позову зазначав, що у
2010 році він неодноразово звертався до
відповідачів із зверненнями, проте
останні не розглянули їх по суті
поставлених питань у встановлені
строки, чим порушили вимоги Закону №
393/96-ВР та завдали йому моральної шкоди.

Вважаючи це порушенням своїх прав,
ОСОБА_4 просив про задоволення позову.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Севастополя
від 17 грудня 2010 року, залишеною без змін
ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 8 лютого 2011 року позов задоволено
частково, визнано протиправною
бездіяльність Судацького міського
відділу Міністерства внутрішніх справ
України в Автономній Республіці Крим
щодо не розгляду відповідно до Закону
№ 393/96-ВР заяв позивача від 24 лютого, 12
квітня, 24, 27 травня, 9, 20 червня, 5,
6, 7, 27 липня та 22 серпня 2010 року, визнано
протиправною бездіяльність
Прокуратури міста Судака щодо не
розгляду відповідно до Закону №
393/96-ВР заяв позивача від 12, 26 липня та 22
серпня 2010 року, визнано протиправною
бездіяльність Прокуратури Автономної
Республіки Крим щодо не розгляду
відповідно до Закону № 393/96-ВР заяви
позивача від 7 вересня 2010 року,
визнано протиправною бездіяльність
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Автономній
Республіці Крим щодо не розгляду
відповідно до Закону № 393/96-ВР заяви
позивача від 9 серпня 2010 року. В іншій
частині позову відмовлено.

У касаційних скаргах відповідачі,
Прокуратура Автономної Республіки
Крим та Головне управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Автономній Республіки Крим,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, в частині
задоволених щодо них позовних вимог,
просять рішення судів скасувати та, в
цій частині, відмовити в задоволенні
позову.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційних скарг, матеріали
справи колегія суддів, в межах статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, дійшла висновку про
відхилення скарг з таких підстав.

Задовольняючи позов, в оскаржуваній
частині, суди на підставі наявних у
справі даних встановили і правильно
виходили з того, що відповідачі
допустили протиправну бездіяльність
не розглянувши звернення позивача
згідно вимог Закону № 393/96-ВР, а тому
позов, в цій частині підлягає
задоволенню.

Так, вирішуючи спір, суди виходили,
зокрема з вимог положень статті 40
Конституції України, відповідно до
якої усі мають право направляти
індивідуальні чи колективні письмові
звернення або особисто звертатися до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
і службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації
громадянами України наданого їм
статтею 40 Конституції України права,
регламентовано Законом №393/96-ВР.

Преамбулою до Закону № 393/96-ВР
передбачено, що цей Закон регулює
питання практичної реалізації
громадянами України наданого їм
Конституцією України права вносити в
органи державної влади, об'єднання
громадян відповідно до їх статуту
пропозиції про поліпшення їх
діяльності, викривати недоліки в
роботі, оскаржувати дії посадових осіб,
державних і громадських органів.

Відповідно до статті 1 вказаного
Закону, громадяни України мають право
звернутися до органів державної влади,
місцевого самоврядування, об'єднань
громадян, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, засобів масової інформації,
посадових осіб відповідно до їх
функціональних обов'язків із
зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Статтями 4, 5 Закону № 393/96-ВР
передбачено, що до рішень, дій
(бездіяльності), які можуть бути
оскаржені, належать такі у сфері
управлінської діяльності, внаслідок
яких: порушено права і законні інтереси
чи свободи громадянина (групи
громадян); створено перешкоди для
здійснення громадянином його прав і
законних інтересів чи свобод;
незаконно покладено на громадянина
які-небудь обов'язки або його незаконно
притягнуто до відповідальності.

Звернення адресуються органам
державної влади і місцевого
самоврядування, підприємствам,
установам, організаціям незалежно від
форм власності, об'єднанням громадян
або посадовим особам, до повноважень
яких належить вирішення порушених у
зверненнях питань.

За правилами частин 1, 3 та 4 статті 15
Закону № 393/96-ВР органи державної влади,
місцевого самоврядування та їх
посадові особи, керівники та посадові
особи підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, об'єднань громадян, до
повноважень яких належить розгляд заяв
(клопотань), зобов'язані об'єктивно і
вчасно розглядати їх, перевіряти
викладені в них факти, приймати рішення
відповідно до чинного законодавства і
забезпечувати їх виконання,
повідомляти громадян про наслідки
розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду
заяв (клопотань) в обов'язковому
порядку дається тим органом, який
отримав ці заяви і до компетенції якого
входить вирішення порушених у заявах
(клопотаннях) питань, за підписом
керівника або особи, яка виконує його
обов'язки.

Рішення про відмову в задоволенні
вимог, викладених у заяві (клопотанні),
доводиться до відома громадянина в
письмовій формі з посиланням на Закон і
викладенням мотивів відмови, а також із
роз'ясненням порядку оскарження
прийнятого рішення.

Положеннями статті 19 цього Закону
встановлено, що органи державної влади
і місцевого самоврядування,
підприємства, установи, організації
незалежно від форм власності,
об'єднання громадян, засоби масової
інформації, їх керівники та інші
посадові особи в межах своїх
повноважень, зокрема, зобов'язані:
об'єктивно, всебічно і вчасно
перевіряти заяви чи скарги; письмово
повідомляти громадянина про
результати перевірки заяви чи скарги і
суть прийнятого рішення; вживати
заходів щодо відшкодування у
встановленому законом порядку
матеріальних збитків, якщо їх було
завдано громадянину в результаті
ущемлення його прав чи законних
інтересів, вирішувати питання про
відповідальність осіб, з вини яких було
допущено порушення, а також на прохання
громадянина не пізніш як у місячний
термін довести прийняте рішення до
відома органу місцевого
самоврядування, трудового колективу чи
об'єднання громадян за місцем
проживання громадянина; особисто
організовувати та перевіряти стан
розгляду заяв чи скарг громадян,
вживати заходів до усунення причин, що
їх породжують, систематично
аналізувати та інформувати населення
про хід цієї роботи.

Відповідно до статті 20 Закону № 393/96-ВР
звернення розглядаються і вирішуються
у термін не більше одного місяця від
дня їх надходження, а ті, які не
потребують додаткового вивчення, -
невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти
днів від дня їх отримання. Якщо в
місячний термін вирішити порушені у
зверненні питання неможливо, керівник
відповідного органу, підприємства,
установи, організації або його
заступник встановлюють необхідний
термін для його розгляду, про що
повідомляється особі, яка подала
звернення. При цьому загальний термін
вирішення питань, порушених у
зверненні, не може перевищувати сорока
п'яти днів.

Питання щодо діяльності органів
прокуратури щодо розгляду та вирішення
заяв, скарг і пропозицій також
регулюється нормами Закону України від
5 листопада 1991 року № 1798-ХІІ
«Про прокуратуру» (далі Закон № 1798-ХІІ).

Статтею 12 цього Закону встановлено, що
прокурор розглядає заяви і скарги про
порушення прав громадян та юридичних
осіб, крім скарг, розгляд яких
віднесено до компетенції суду.

Наказом Генерального прокурора
України від 28 грудня 2005 року № 9гн, з
метою забезпечення виконання вимог
Конституції України, Законів України
«Про звернення громадян», «Про статус
народного депутата України», «Про
статус депутатів місцевих рад», Указу
Президента України «Про додаткові
заходи щодо забезпечення реалізації
громадянами конституційного права на
звернення», вдосконалення діяльності
органів прокуратури щодо розгляду та
вирішенні заяв, скарг і пропозицій,
затверджено Інструкцію про порядок
розгляду і вирішення звернень та
особистого прийому в органах
прокуратури України (далі Інструкція,
яка була чинною у період спірних
правовідносин).

Цією Інструкцією встановлювався
порядок розгляду і вирішення звернень
громадян, службових та інших осіб,
запитів і звернень народних депутатів
України, депутатів місцевих рад, а
також прийому громадян, службових та
інших осіб у Генеральній прокуратурі
України, прокуратурах Автономної
Республіки Крим, областей, міст Києва і
Севастополя, військових прокуратурах
регіонів та Військово-Морських Сил
України, міських, районних, міжрайонних
і прирівняних до них прокуратурах.

Судом встановлено, що 7 вересня 2010 року
позивач звернувся до відповідача із
зверненням.

У відповідності до пункту 3.2 Інструкції
по кожному зверненню в прокуратурах
усіх рівнів може бути виконана одна з
таких дій: прийнято до розгляду;
передано на вирішення до
підпорядкованої прокуратури;
направлено до іншого відомства;
долучено до скарги, що раніше надійшла,
або до матеріалів кримінальної справи.

Пунктом 5.1 Інструкції встановлено, що
звернення громадян, службових та інших
осіб вирішуються протягом 30 днів від
дня надходження в прокуратуру, а ті, що
не потребують додаткового вивчення і
перевірки, - не пізніше 15 днів, якщо
інший строк не встановлено
законодавством.

Згідно з положеннями абзацу 1 і 2 пункту
5.7 Інструкції строк розгляду звернення
обчислюється з наступного дня після
реєстрації звернення в прокуратурі.

Закінченням строку розгляду та
вирішення звернень вважається дата
направлення письмової відповіді. По
задоволених зверненнях строк
вирішення закінчується датою внесення
документа прокурорського реагування
та надання відповіді автору звернення.

Проте, як правильно встановлено судами
попередніх інстанцій, в матеріалах
справи відсутні будь-які дані про
надання відповіді на звернення
позивача, яке надійшло до Прокуратури
АРК 7 вересня 2010 року, у строк
встановлений Законом № 393/96-ВР та
Інструкцією.

Правильними є також висновки судів
щодо визнання протиправною
бездіяльності Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Автономній Республіки Крим (далі ГУ
МВС України в АРК) стосовно не розгляду
відповідно до Закону № 393/96-ВР заяви
позивача від 9 серпня 2010 року виходячи з
наступного.

Як правильно встановлено судами та
підтверджується матеріалами справи, до
ГУ МВС України в АРК надійшло звернення
позивача від 9 серпня 2010 року, яке
зареєстроване відповідачем в той же
день, однак відповідь на нього надана
лише 27 вересня 2010 року, тобто з
порушенням строку, встановленого
Законом № 393/96-ВР.

Таким чином, рішення судів
відповідають дійсним обставинам
справи та нормам матеріального і
процесуального права, доводи
касаційних скарг висновків судів не
спростовують, а тому підстав для
скасування судових рішень колегія
суддів не вбачає.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Не може бути скасовано судове рішення з
мотивів порушення судом норм
процесуального права, якщо це не
призвело і не могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційні скарги Прокуратури
Автономної Республіки Крим та
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Автономній
Республіки Крим відхилити, а постанову
Окружного адміністративного суду
Автономної Республіки Крим від 17
грудня 2010 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 8 лютого 2011
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало