Справа № 2а-3034/09/0870
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/22582/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук
Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

Державного підприємства «Запорізький
титано-магнієвий комбінат»

на постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 24.07.2009 та
ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 08.12.2010

у справі №2а-3034/09/0870

за позовом Казенного підприємства
«Запорізький титано-магнієвий
комбінат»

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у
м.Запоріжжі

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -
ВСТАНОВИВ:

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 24.07.2009,
залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 08.12.2010, у
задоволенні позову відмовлено.

У справі відкрито касаційне
провадження за касаційною скаргою
позивача, у якій ставиться питання про
скасування рішення суду першої та
апеляційної інстанції та прийняття
нового про задоволення позовних вимог,
з підстав порушення норм матеріального
та процесуального права.

Сторони представників у судове
засідання касаційної інстанції не
направили, про час ті місце розгляду
справи повідомлені. Відповідно до ст.41
Кодексу адміністративного судочинства
України фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

Перевіривши повноту встановлення
обставин справи та правильність їх
юридичної оцінки в судових рішеннях, в
межах доводів касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем проведено планову
документальну перевірку дотримання
позивачем вимог податкового та
валютного законодавства за період з
01.10.2002 по 30.06.2005, за результатами якої
складено акт №10/08-06/00194731 від 02.11.2005.

Перевіркою встановлено, зокрема, що
позивачем згідно платіжного доручення
№8035 від 26.08.2004 було перераховано до
бюджету прибутковий податок на суму
17121,37 грн., який нараховано на суми
сплачені за навчання робітників
підприємства позивача у вищих учбових
закладах, але суми нарахованого
податку були перераховані за рахунок
коштів підприємства, а не за рахунок
платника податку, що свідчить про те, що
працівникам підприємства позивача
надані додаткові блага у вигляді
сплати прибуткового податку за рахунок
коштів підприємства, а не за рахунок
платників податку, у зв'язку з чим
податковим органом за результатами
перевірки, серед іншого , було зроблено
висновок про порушення позивачем вимог
п.п. 2.1 ст.2, п.3.1,п.3.4 ст.3, ст.4, ст8, ст. 16
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб».

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення рішення №/0 від
14.11.2005, яким нараховано податкове
зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб у розмірі 38912,04 грн., у
тому числі основний платіж 12970 грн.,
штрафні (фінансові) санкції - 25941,36 грн.

Зазначене податкове
повідомлення-рішення оспорюється в
частині визначення податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб в сумі 2495,92 грн. та
штрафних (фінансових) санкцій - 4991,83 грн.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що протягом 2000-2003 р.р.
позивачем у справі було укладено низку
договорів (контрактів) з вищими
навчальними закладами України про
цільову підготовку спеціалістів з
вищою освітою, згідно яких
підприємство здійснювало фінансування
процесу навчання, а також було укладено
з працівниками підприємства
(студентами) договори на фінансування
освіти із відповідним обов'язком
працівників (студентів) відпрацювати
на підприємстві певний, визначений
договором, строк після отримання
освіти, яка фінансується
підприємством. За цими договорами
здійснювалось навчання працівників,
які не є дітьми у розумінні чинного
законодавства України, навчання цих
осіб здійснювалось в комерційних
закладах освіти.

Платіжним дорученням №8036 від 26.08.2004
позивач перерахував до державного
бюджету 17121,37 грн. прибуткового податку,
який нараховано на суми сплачені за
навчання робітників підприємства у
вищих учбових закладах.

Відповідно до пп. 8.1.1 п. 8.1 ст. 8 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» податковий агент, який
нараховує (виплачує) оподаткований
дохід на користь платника податку,
утримує податок від суми такого доходу
за його рахунок, використовуючи ставку
податку, визначену у відповідних
пунктах статті 7 цього Закону.

Порядок оподаткування доходів
громадян до 01.01.2004р. визначався
Декретом Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян»та
у розумінні ст.2, ч.2 ст. 8 цього Декрету
виплати на навчання працівників
позивача є соціальним благом та є
об'єктом оподаткування прибутковим
податком з громадян, та не входять до
переліку виплат, які не включаються до
сукупного оподатковуваного доходу ,
оскільки стаття 5 Декрету, яка
встановлю вичерпний перелік виплат на
які не включаються до сукупного
оподатковуваного доходу не містить
такого виду виплати як: здійсненна
роботодавцем плата за навчання своїх
працівників, в тому числі і на підставі
відповідних договорів роботодавця з
начальними закладами.

З огляду на викладене суди попередніх
інстанцій дійшли висновку, що позивач
зобов'язаний був включати до сукупного
оподатковуваного доходу своїх
працівників суми сплачені за їх
навчання у закладі освіти, які у даному
випадку є соціальним благом, отриманим
особами у вигляді здобутої освіти за
рахунок підприємства, у зв?язку з чим
відповідач під час прийняття
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення в частині
визначення податкового зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб в сумі
2495,92 грн. та штрафних (фінансових)
санкцій - 4991,83 грн. діяв в межах
повноважень та у спосіб, які визначено
чинним законодавством.

Однак з такими висновками судів
попередніх інстанцій погодитись не
можна з огляду на таке.

За змістом підпункту 4.3.20 пункту 4.3
статті 4 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» не включається
до складу загального місячного або
річного оподатковуваного доходу
платника податку сума, сплачена
працедавцем на користь закладів освіти
у рахунок компенсації вартості
підготовки чи перепідготовки платника
податку - найманої особи за профілем
діяльності чи загальними виробничими
потребами такого працедавця, але не
вище розміру суми, визначеної у
підпункті 6.5.1 пункту 6.5 статті 6 цього
Закону, у розрахунку на кожний повний
чи неповний місяць підготовки чи
перепідготовки такої найманої особи.

Наведене положення Закону кореспондує
підпункту 5.4.2 пункту 5.4 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», відповідно до якого до
валових витрат включаються витрати
платника податку, пов'язані з
професійною підготовкою, навчанням,
перепідготовкою або підвищенням
кваліфікації осіб, які перебувають у
трудових відносинах з таким платником
податку.

Таким чином, плата за навчання особи, що
перебуває у трудових відносинах з
позивачем, сплачена останнім
безпосередньо закладам освіти на
підставі укладених договорів про
підготовку (перепідготовку)
спеціалістів, не є доходом громадянина,
який підлягає включенню до складу його
сукупного місячного та річного
оподатковуваного доходу.

За таких обставин у відповідача були
відсутні підстави для прийняття
оспорюваного податкового
повідомлення-рішення в частині
визначення податкового зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб в сумі
2495,92 грн. та штрафних (фінансових)
санкцій - 4991,83 грн.

Враховуючи, що обставини справи судами
попередніх інстанцій встановлені
повно і правильно, але їм надана
неправильна юридична оцінка внаслідок
неправильного застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального права, судова колегія
доходить висновку, що ухвалені у
справі судові рішення підлягають
скасуванню з прийняттям нового рішення
про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 229, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного
підприємства «Запорізький
титано-магнієвий комбінат»
задовольнити.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 24.07.2009 та
ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 08.12.2010 скасувати.

Прийняти нову постанову. Позов
задовольнити. Скасувати податкове
повідомлення-рішення Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м.Запоріжжі №/0 від 14.11.2005 в
частині донарахування податку з
доходів фізичних осіб в сумі 2495,92 грн.
основного платежу та застосування
штрафних (фінансових) санкцій в сумі
4991,83 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Державного підприємства
«Запорізький титано-магнієвий
комбінат» (69600, м.Запоріжжя,
вул.Теплична, 18, код 00194731) судові
витрати в сумі 3 (Три) грн. 40 коп.

Постанова вступає в законну силу з
моменту проголошення. Заява про
перегляд судового рішення в
адміністративній справі Верховним
Судом України може бути подана з
підстав, в порядку та у строки
встановлені ст.ст.236-238 КАС України.

Головуючий
Л.В.Ланченко

Судді
Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун