Справа № 2а/0470/4985/11
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2014 року м. Київ
К/800/23853/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства "Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат" на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 12
вересня 2011 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 21 лютого 2013
року у справі за позовом публічного
акціонерного товариства "Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат" до
Дніпропетровської митниці, Головного
управління Державного казначейства
України у Дніпропетровській області
про визнання протиправним та
скасування рішення, стягнення надміру
сплачених митних платежів,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство
"Інгулецький гірничо-збагачувальний
комбінат" звернулось до суду з позовом
до Дніпропетровської митниці,
Головного управління Державного
казначейства України у
Дніпропетровській області, в якому
просило суд: визнати протиправною та
скасувати відмову Дніпропетровської
митниці, викладену в листі від 08.12.2010
№17-18-2/9298 з питання декларування митної
вартості товару на рівні, зазначеному
декларантом; скасувати картку відмови
в прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України від 05.10.2010 №113050000/01084;
визнати рішення Криворізької митниці
про визначення митної вартості товарів
від 05.10.2010 №113000006/2010/000821/1 протиправним
та скасувати; стягнути з Державного
бюджету в особі Головного управління
Державного казначейства у
Дніпропетровській області шкоду у
вигляді надмірно сплаченого податку на
додану вартість у розмірі 12 409,76 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
Криворізькою митницею,
правонаступником якої є
Дніпропетровська митниця, протиправно,
на підставі необґрунтованого висновку
щодо заниження позивачем митної
вартості товарів, що ввозилися на
територію України, визначено іншу,
відмінну від заявленої декларантом,
митну вартість товарів, та, відповідно,
відмовлено у митному оформленні та
пропуску товарів через митний кордон
України, що призвело до завдання
позивачеві збитків у вигляді надмірно
сплаченого податку на додану вартість
у розмірі 12 409,76 грн.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 12
вересня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 21 лютого 2013 року, у задоволенні
позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі публічне
акціонерне товариство "Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат" із
посиланням на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просило скасувати оскаржувані рішення
судів попередніх інстанцій та
постановити нове, про задоволення
позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню, з огляду на
наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що між відкритим
акціонерним товариством "Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат"
(покупець) та компанією SEMPERTRANS Belchatow Sp z
o.o., м. Белхатів, Польща, (продавець)
укладено зовнішньоекономічний
контракт №662-09, згідно з яким продавець
зобов'язався здійснити поставку товару
позивачу на умовах контракту та
додатків до нього, а позивач
зобов'язався прийняти та оплатити
товар на умовах, визначених у
Контракті.

04.10.2010 для здійснення митного контролю
та митного оформлення позивачем подано
вантажну митну декларацію №113050000/0/008917,
згідно з якою задекларовано: товар 1 -
конвеєрну стрічку завширшки більш як
1200 мм, армована лише текстильними
матеріалами, гумотканева; товар 2 -
конвеєрна стрічка завширшки не менш як
800 мм, але не більше як 1200 мм, армована
лише текстильними матеріалами,
гумотканева. Митну вартість
імпортованого товару визначено за
ціною угоди щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції), із
застосуванням першого методу.

У зв'язку з виникненням у митного
органу сумніву щодо достовірності
заявленої позивачем митної вартості
товару 1, посадовою особою митного
органу в графі декларацій митної
вартості "Для відміток митного органу"
зроблено запис про необхідність
надання додаткових документів, а саме:
прайс листи фірми виробника товару,
каталоги, специфікації, прейскуранти;
калькуляцію фірми виробника товару.

05.10.2010 декларантом зроблено запис про
неможливість надання додаткових
документів.

У зв'язку з ненаданням декларантом
запитуваних митним органом документів,
Дніпропетровською митницею винесено
рішення про визначення митної вартості
від 05.10.2010 №113000006/2010/000821/1, згідно з яким
митну вартість імпортованого товару
визначено із застосуванням шостого
методу.

Також Дніпропетровською митницею
винесено картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
чи пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України
від 05.10.2010 №113000006/2010/000821/1.

З урахуванням рішення про визначення
митної вартості від 05.10.2010
№113000006/2010/000821/1 позивачем заявлено
товар оформлено з вантажною митною
декларацією від 13.10.2010 №11305000/2010/009236 під
гарантійні зобов'язання.

Листом від 02.11.2010 №30/19685 позивачем
митному органу надано додаткові
документи, у той же час митним органом
було прийнято рішення про застосування
митної вартості товарів, визначеної
митним органом на підставі рішення від
05.10.2010 №113000006/2010/000821/1.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з позицією якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з доведеності з боку митного
органу наявності підстав для
корегування заявленої позивачем
митної вартості імпортованого товару,
та, визначення митної вартості за
шостим методом.

Колегія суддів, виходячи з меж
касаційного перегляду, встановлених
статтею 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, погоджується з
позицією судів попередніх інстанцій
щодо відсутності підстав для
задоволення позову, з огляду на
наступне.

За змістом статті 265 Митного кодексу
України митний орган здійснює контроль
правильності визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
цього Кодексу. Митний орган має право
упевнитися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
декларації, поданої для цілей
визначення митної вартості.

Згідно з пунктом 2 Порядку здійснення
контролю за правильністю визначення
митної вартості товарів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 09.04.2008 №339, контроль за правильністю
визначення митної вартості товарів під
час проведення операцій їх митного
контролю і митного оформлення
здійснюється митним органом
відповідно до статті 41 Митного кодексу
України, у тому числі шляхом проведення
перевірки документів, поданих для
підтвердження заявленої митної
вартості товарів, і відомостей, що
необхідні для здійснення митного
контролю, а також порівняння рівня
заявленої митної вартості товарів з
рівнем митної вартості ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів, митне
оформлення яких вже здійснено.

Аналіз наведених норм дає підстави
вважати, що митний орган має виключну
компетенцію в питаннях перевірки та
контролю правильності обчислення
декларантом митної вартості. При цьому,
такий контроль в силу положень пункту 2
Порядку здійснення контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 09.04.2008 №339, може здійснюватися в
тому числі шляхом порівняння рівня
заявленої митної вартості товарів з
рівнем митної вартості ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів, митне
оформлення яких вже здійснено, тобто з
використанням бази даних Єдиної
автоматизованої системи Державної
митної служби України, яка містить
відповідну інформацію.

Згідно з пунктами 11, 14 Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20.12.2006 №1766, для підтвердження
митної вартості товарів на вимогу
митного органу декларант зобов'язаний
подати додаткові документи. Якщо
декларантом не подано в установлений
строк додаткові документи або якщо він
відмовився від їх подання, митну
вартість товарів визначає митний орган
на підставі наявних відомостей згідно
із законодавством.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що при проведенні
порівняння рівня заявленої митної
вартості з рівнем митної вартості
ідентичних товарів, митне оформлення
яких вже здійснено, встановлено, що
заявлена митна вартість товару 1 є
нижчою ніж рівень митної вартості на
подібні (аналогічні) товари, митне
оформлення яких вже здійснено, а саме:
товар 1 - заявлена митна вартість 2,49
Євро (3,42 доларів США) за кг; митна
вартість вже оформленого товару - 2,96
Євро (3,71 доларів США) за кг.

Крім того, митним органом встановлено,
що товар імпортується в Україну за
зовнішньоекономічним контрактом від
22.01.2010 №662-09, за яким Криворізькою
митницею, правонаступником якої була
Дніпропетровська митниця, 14.04.2010 та
05.07.2010 вже винесено рішення про
визначення митої вартості товарів
№113000006/2010/000269/1 та №113000006/2010/000554/1. Однак
вказані рішення позивачем при поданні
04.10.2010 ВМД №113050000/2010/008917 не застосував;
будь-яких інших документів для
підтвердження митної вартості не
надав.

Так, відповідно до пункту 7 Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20.12.2006 №1766 подання рішення про
визначення митної вартості раніше
ввезених ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів, якщо воно
прийнято за одним договором
(контрактом) є обов'язком декларанта.

За вказаних обставин, колегія суддів
погоджується із позицією судів
попередніх інстанцій щодо доведеності
з боку митного органу наявності
обґрунтованого сумніву щодо
достовірності заявленої позивачем
митної вартості.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що додаткові документи,
необхідні для підтвердження заявленої
митної вартості, яка є відмінною від
митної вартості ідентичних товарів,
ввезених позивачем раніше за тим же
самим контрактом, декларантом митному
органу не надано.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вказує на обґрунтованість позиції
судів попередніх інстанцій щодо
доведеності з боку митного органу
наявності підстав для корегування
заявленої позивачем митної вартості
імпортованого товару.

Відповідно до статті 266 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які імпортуються в Україну,
здійснюється за такими методами: 1) за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; 3) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; 4) на
основі віднімання вартості; 5) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути
визначена за методом 1 згідно з
положеннями статті 267 цього Кодексу,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості
відповідно до вимог статей 268 і 269 цього
Кодексу. У ході таких консультацій
митний орган та декларант можуть
здійснити обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, відповідно до вимог статей 268 і
269 цього Кодексу за основу може братися
або ціна, за якою оцінювані ідентичні
або подібні (аналогічні) товари були
продані в Україні не пов'язаному з
продавцем покупцю відповідно до вимог
статті 271, або обчислена відповідно до
вимог статті 272 цього Кодексу вартість
товарів.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на розсуд
декларанта.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
установлених статтею 273 цього Кодексу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем при
прийнятті оскаржуваного рішення про
визначення митної вартості товару
використано інформацію з бази даних
Єдиної автоматизованої інформаційної
системи Державної митної служби
України про митну вартість ідентичних
товарів, яка приймалась відповідно до
статті 273 Митного кодексу України,
тобто за резервним методом.

При цьому, судами встановлено
неможливість застосування попередніх
методів визначення митної вартості.

Враховуючи викладене, зважаючи на
обґрунтованість позиції судів
попередніх інстанцій щодо доведеності
з боку митного органу наявності
підстав для корегування заявленої
позивачем митної вартості
імпортованого товару, колегія суддів,
виходячи з обставин, встановлених
судами попередніх інстанцій на
підставі доказів, досліджених під час
судового розгляду справи, погоджується
з висновками судів попередніх
інстанцій щодо правомірності рішення
про визначення митної вартості товару,
та, відповідно, правомірності
винесення картки відмови у прийнятті
митної декларації, митному оформленні
чи пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордону України.

Так само, колегія суддів погоджується
із висновками судів попередніх
інстанцій щодо правомірності відмови
Дніпропетровської митниці, викладеної
в листі від 08.12.2010 №17-18-2/9298 як такої, що
вчинена у порядку, передбаченому
пунктами 13, 14 Порядку випуску товарів у
вільний обіг під гарантійні
зобов'язання при ввезенні їх на митну
територію України, затверджених
наказом Державної митної служби
України від 17.03.2008 №230.

Доводи касаційної скарги висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин
судами першої та апеляційної інстанцій
дана вірно, порушень норм
матеріального чи процесуального права
при ухваленні оскаржуваних судових
рішень судами не допущено.

Відповідно до частини третьої статті
220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат"
відхилити, а постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 12 вересня
2011 року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 21 лютого 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута в порядку
ст.ст.235-238 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: