Справа № 806/3462/14
Суддя: Ракалович Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2014-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

06 жовтня 2014 року
Житомир справа № 806/3462/14

категорія
6.3

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Ракаловича В.М.,

при секретарі
Степанові П.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Свято-Миколаївської
Української православної Церкви до
Житомирської обласної державної
адміністрації, третя особа -
реєстраційна служба Попільнянського
районного управління юстиції
Житомирської області про визнання
розпорядження протиправним і його
скасування,

встановив:

У липні 2014 року релігійна громада села
Попільня Попільнянського району
Житомирської області, зареєстрована в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців під
назвою "Свято - Миколаївська Українська
православна церква", звернулась до суду
з позовом, у якому зазначала, що 10
червня 2014 року за заявою декількох
осіб, які не мають відношення до
вказаної релігійної громади, голова
Житомирської обласної державної
адміністрації видав розпорядження № 150
"Про реєстрацію статуту
Свято-Миколаївської парафії
Житомирської єпархії Української
православної Церкви с. Попільня
Попільнянського району у новій
редакції". В результаті цього було
порушене право віруючих, які утворили
релігійну громаду і продовжують
залишатись її членами, на свободу
віросповідання, адже було змінено
підлеглість релігійної громади, яка
при створенні відносилась до
Московського патріархату, а згідно
оспорюваного розпорядження перейшла
до Київського патріархату. Фактично,
вказував позивач, всупереч чинному
законодавству, яким врегульовано
порядок внесення змін до статуту
релігійної громади, відбулось
рейдерське захоплення релігійної
громади, співучасником якого став і
голова облдержадміністрації.

У судовому засіданні представники
позивача позовні вимоги підтримали.
Додатково посилались на не
канонічність Української православної
церкви Київського патріархату,
прибічники якої намагаються
підпорядкувати собі релігійну громаду
села Попільня.

Представники відповідача позов не
визнали, а в обґрунтування своїх
заперечень проти нього пояснили, що
оспорюване розпорядження було
мотивоване необхідністю відновлення
історичної справедливості.

Представник третьої особи просив
розглядати справу у його відсутність.

Вислухавши пояснення сторін та
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку про необхідність
задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до статті 5 Закону України
"Про свободу совісті та релігійні
організації " (далі- Закон), церква
(релігійні організації) в Україні
відокремлена від держави.

Держава захищає права і законні
інтереси релігійних організацій;
сприяє встановленню відносин взаємної
релігійної і світоглядної терпимості й
поваги між громадянами, які сповідують
релігію або не сповідують її, між
віруючими різних віросповідань та їх
релігійними організаціями; бере до
відома і поважає традиції та внутрішні
настанови релігійних організацій, якщо
вони не суперечать чинному
законодавству.

Держава не втручається у здійснювану в
межах закону діяльність релігійних
організацій, не фінансує діяльність
будь-яких організацій, створених за
ознакою ставлення до релігії.

Усі релігії, віросповідання та
релігійні організації є рівними перед
законом. Встановлення будь-яких
переваг або обмежень однієї релігії,
віросповідання чи релігійної
організації щодо інших не
допускається.

У зв'язку з цим суд не входить в
обговорення питань щодо канонічності
тієї чи іншої церкви, не досліджує
обставин, які привели до розколу, і
оцінює оспорюване розпорядження
голови облдержадміністрації не з точки
зору "історичної справедливості", а
лише на предмет його відповідності
згаданому вище Закону.

Спірні правовідносини, крім Закону,
регулюються також статутом релігійної
організації (ст.12 Закону), яким, зокрема,
визначено порядок внесення змін і
доповнень до нього.

Відповідно до ст. 14 Закону, у 1999 році з
ініціативи десяти громадян - жителів
села Попільня (ОСОБА_1, ОСОБА_2 та інші)
була створена релігійна організація,
розпорядженням голови Житомирської
ОДА № 273 від 4 травня 1999 року був
зареєстрований статут релігійної
громади села Попільня, у зв'язку з чим
вона набула статусу юридичної особи. У
статуті така релігійна громада була
названа "Св"ято-Миколаївською
парафією", а в подальшому внесена до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців під
назвою "Свято - Миколаївська Українська
православна церква".

Зареєстрована релігійна громада
належала до Української православної
церкви Московського патріархату, і її
статут був затверджений керуючим
Житомирською єпархією УПЦ МП
Єпископом Житомирським і
Новоград-Волинським Гурієм.

Відповідно до статуту, ця релігійна
громада, як і інші подібні їй, об'єднує
громадян православного віросповідання
для сумісного здійснення права на
свободу сповідання, членство в цій
громаді не є фіксованим. Керують
громадою (парафією) парафіяльні збори з
числа православних віруючих, кліриків
та мирян і утворена зборами
парафіяльна рада.

Відповідно до ст. 3 Закону, кожному
громадянину в Україні гарантується
право на свободу совісті. Це право
включає свободу мати, приймати і
змінювати релігію. Відповідно до ст. 8
Закону, держава визнає право
релігійної громади на її підлеглість у
канонічних і організаційних питаннях
будь-яким діючим в Україні та за її
межами релігійним центрам
(управлінням) і вільну зміну цієї
підлеглості.

Відповідно, будь-хто з членів
релігійної громади - Свято -
Миколаївської Української
православної церкви, чи вся громада
має право змінити свою релігію, в тому
числі і перейти під юрисдикцію
Української православної церкви
Київського патріархату. Проте зробити
це можливо лише у спосіб, визначений
законом, якщо йдеться про релігійну
громаду - юридичну особу. Одним з таких
способів є утворення нової релігійної
громади. Як видно з матеріалів справи,
спроби утворити (зареєструвати) нову
релігійну громаду у с.Попільня були у
2013 році, проте в подальшому частина
віруючих пішла іншим шляхом,
намагаючись зареєструвати зміни до
статуту існуючої релігійної громади.

Теоретично, такий спосіб зміни
канонічної підлеглості теж можливий,
проте реалізувати його на практиці, як
з'ясувалось, неможливо.

По-перше, будь-які зміни до статуту
релігійної громади можна внести, а
відповідно і зареєструвати, лише з
дотримання вимог Закону і самого
статуту релігійної громади, положення
якого визначають правоздатність
громади (ст.12 Закону).

Приймаючи на парафіяльних зборах
рішення про підпорядкування
релігійної громади Київському
патріархату, його прихильники не
врахували, що відповідно до пункту 38
статуту, положення якого є настільки ж
обов'язковими як і сам Закон, будь-які
зміни до статуту можуть вноситися
парафією виключно зі згоди
єпархіального архієрея. По відношенню
до релігійної громади - Свято -
Миколаївської Української
православної церкви єпархіальним
архієреєм на даний час є архієпископ
Житомирський і Новоград-Волинський
Никодим, який такої згоди не давав, і,
очевидно, не міг би дати, оскільки
вчинив би не в інтересах УПЦ МП. Як
видно з приєднаної до справи копії
поданого на затвердження до
облдержадміністрації статуту
релігійної громади в новій редакції,
він був затверджений Ізяславом -
архієпископом Житомирським і
Овруцьким, тобто представником УПЦ КП,
якій створена у 1999 році релігійна
громада не підпорядковується.

Були порушені і інші положення статуту
релігійної громади. Так, відповідно до
пункту 9 статуту, будь-які парафіяльні
збори можуть бути скликані лише
обмеженим колом осіб - настоятелем,
парафіяльною радою, або ж за
благословенням архієрея благочинним. В
даному випадку парафіяльні збори, на
яких порушувалось питання про внесення
змін до статуту, скликались не цими
суб'єктами, а ініціативною групою
віруючих - прихильників Київського
патріархату.

Про необхідність неухильного
дотримання згаданих положень статуту
релігійної громади було наголошено
Вищим адміністративним судом України в
постанові по справі №К/800/28086/13, в якій
вирішувався аналогічний спір.

Затвердивши статут, змінений з
порушенням встановленого порядку,
відповідач вчинив протиправно.

Кріт того, незалежно від наведених вище
мотивів, оспорюване розпорядження
підлягає скасуванню і з інших підстав.

Так, відповідно до ст.14 Закону, зміни і
доповнення статутів (положень)
релігійних організацій підлягають
реєстрації в тому ж порядку, що і
реєстрація статутів (положень).
Відповідно ж до частини 4 зазначеної
вище статті, у необхідних випадках
орган, який здійснює реєстрацію
статутів (положень) релігійних
організацій, може зажадати висновок
місцевої державної адміністрації,
виконавчого органу сільської,
селищної, міської ради, а також
спеціалістів. Проте відповідач проявив
невиправдану поспішність і
зареєстрував зміни до статуту без
будь-якої перевірки обставин, що
зумовили звернення за такою
реєстрацією. Заява, за результатами
розгляду якої прийняте оспорюване
розпорядження, навіть не зареєстрована
в облдержадміністрації.

В той же час, підстави для занепокоєння
та проведення ретельної перевірки у
відповідача були. Зважаючи на те, що
членство у релігійній громаді не
фіксоване, а процедурні питання
діяльності парафіяльних зборів
виписані в статуті досить схематично,
відповідач був зобов'язаний
переконатись, що внесені на його
затвердження зміни до статуту дійсно
відповідають волевиявленню самої
релігійної громади (її більшості).
Передусім, насторожити відповідача мав
той факт, що в ухваленні рішення про
зміну канонічної підлеглості
релігійної громади не приймав участі
ніхто з числа тих десяти осіб, які
заснували громаду і звертались у 1999
році за реєстрацією її статуту, що в
їхньому розпорядженні залишились
правоустановчі документи громади та
печатка. Під час розгляду даної справи
цими особами до суду були подані
посвідчені сільською радою письмові
заяви, у яких вони висловили своє
небажання переходити до УПЦ КП.
Встановлено також, що у 2013 році, тобто
до прийняття оспорюваного
розпорядження, занепокоєні спробами
розколу члени релігійної громади,
настоятель храму Сергій Байлук та інше
духовенство УПЦ МП неодноразово
звертались як до облдержадміністрації
так і до інших органів державної влади
і місцевого самоврядування із заявами
про неприпустимість реєстрації
будь-яких змін до статуту релігійної
громади з ініціативи прихильників УПЦ
КП, позиція яких не відображає
волевиявлення громади. Копії
відповідних звернень приєднані до
матеріалів справи.

Таке втручання відповідача у справи
громади (перевірка волевиявлення) було
необхідним і допустимим, оскільки
переслідувало б легітимну мету
відповідно до пункту 2 статті 9
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, а саме: захист
громадського порядку та безпеки та
прав інших осіб. На думку Європейського
суду з прав людини, в демократичному
суспільстві може виникнути
необхідність обмежити свободу
віросповідання задля узгодження
інтересів різних релігійних груп
(справа "Свято-Михайлівська парафія
проти України"). Конфлікт інтересів
двох релігійних груп с.Попільня,
основою якого є спір з приводу
володіння недобудованим храмом, є
очевидним, і оспорюване розпорядження
сприяло його загостренню.

На підставі викладеного і керуючись
Законом України "Про свободу совісті та
релігійні організації ", ст.ст.158-163 КАС
України суд, -

постановив:

Позов Свято - Миколаївської
Української православної церкви
задовольнити.

Розпорядження голови Житомирської
обласної державної адміністрації від
10 червня 2014 року № 150 "Про реєстрацію
статуту Свято - Миколаївської парафії
Житомирської єпархії Української
православної Церкви с. Попільня
Попільнянського району у новій
редакції" визнати протиправним і
скасувати.

Постанова може бути оскаржена до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Житомирський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Голвоуючий суддя
В.М.
Ракалович

Повний текст постанови виготовлено: 13
жовтня 2014 р.