Справа № 826/9761/14
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2014-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 вересня 2014 року 12:07 №
826/9761/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Головуючого судді
Погрібніченка І.М., суддів Арсірія Р.О.,
Іщука І.О., при секретарі судового
засідання Хилі І.В. за участю
представників: позивача - Дячко С.М.,
відповідача 1- Маслова В.М., відповідача
2 та третьої особи - Костюченко І.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справуза
позовом Публічного акціонерного
товариства «Недиверсифікований
закритий венчурний корпоративний
інвестиційний фонд «Інноваційні
Стратегії»до 1. Національного банку
України, 2. Уповноважена особа Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
Яремчишин Ігор Богдановичтретя особа,
що не заявляє самостійних вимог на
предмет спору: Фонд гарантування
вкладів фізичних осіб, - про визнання
протиправною та скасування постанови
від 28 травня 2014 року № 316 та визнання
протиправними та такими, що не
створюють юридичних наслідків рішення
(розпорядчі та інші документи) та дії, -
На підставі частини третьої статті 160
Кодексу адміністративного судочинства
України в судовому засіданні 08 вересня
2014 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного
суду м. Києва звернулось Публічне
акціонерне товариство
«Недиверсифікований закритий
венчурний корпоративний інвестиційний
фонд «Інноваційні Стратегії» (далі -
позивач) з адміністративним позовом до
Національного банку України (далі -
відповідач) про:

- визнання протиправною та скасування
постанови відповідача від 28 травня 2014
року № 316 про віднесення Публічного
акціонерного товариства
«Західінкомбанк» до категорії
неплатоспроможних;

- визнання протиправними та такими, що
не створюють жодних юридичних
наслідків рішень (розпорядчих
документів), дій уповноваженої особи
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб на тимчасову адміністрацію в
Публічному акціонерному товаристві
«Західінкомбанк» Яремчишина Ігоря
Богдановича.

Під час розгляду вказаної справи,
до участі у справі в якості
співвідповідача залучено Уповноважену
особу Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб Яремчишина Ігоря
Богдановича, та у якості третьої особи,
що не заявляє самостійних вимог на
предмет спору - Фонд гарантування
вкладів фізичних осіб.

В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначає, що порушення,
зазначені в оскаржуваній постанові, не
відповідають фактичним обставинам, у
зв'язку із чим постанова Національного
банку України від 28 травня 2014 року № 316
підлягає скасуванню.

Також, позивач зазначає, що
запровадження Фондом гарантування
вкладів фізичних осіб в Публічному
акціонерному товаристві
«Західінкомбанк» тимчасової
адміністрації є наслідком винесення
протиправної постанови, а відтак всі
дії та рішення Уповноваженої особи
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб не можуть створювати юридичних
наслідків.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та
просив їх задовольнити.

Відповідач 1 - Національний банк
України проти задоволення
адміністративного позову заперечував,
наголошуючи на тому, що під час
прийняття постанови від 28 травня 2014
року № 316 «Про віднесення Публічного
акціонерного товариства
«Західінкомбанк» до категорії
неплатоспроможних» він діяв у порядку
та в межах повноважень, визначених
чинним законодавством.

Представник Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб (третя особа) та
його уповноваженої особи - Яремчишина
Ігоря Богдановича (відповідач 2) просив
суд відмовити в задоволенні позовних
вимог з підстав, викладених в письмових
запереченнях. Зокрема, наголошував, що
необхідність введення тимчасової
адміністрації та процедури ліквідації
Публічного акціонерного товариства
«Західінкомбанк» були зумовлені
неможливістю банку виконувати свої
зобов'язання перед вкладниками та
кредиторами, а саме: банком не
виконувались ані зобов'язання по
поверненню вкладів юридичних осіб, ані
судові рішення про стягнення коштів.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, враховуючи принципи рівності
сторін, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«Недиверсифікований закритий
венчурний корпоративний інвестиційний
фонд «Інноваційні Стратегії» є
власником 48,463 % акцій Публічного
акціонерного товариства
«Західінкомбанк» (; МФО:
303484; місцезнаходження: проспект
Перемоги, 15, м. Луцьк, 43005).

Постановою Правління Національного
банку України від 12 травня 2014 року №
273/БТ Публічне акціонерне товариство
«Західінкомбанк» віднесено до
категорії проблемних.

Крім того, постановою Правління
Національного банку України від 28
травня 2014 року № 316 ПАТ
«Західінкомбанк» віднесено до
категорії неплатоспроможних.

Рішенням виконавчої дирекції
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб від 28 травня 2014 року № 38 розпочато
процедуру виведення ПАТ
«Західінкомбанк» з ринку та здійснення
в ньому тимчасової адміністрації з 29
травня 2014 року по 28 серпня 2014 року
включно та призначено уповноваженою
особою Фонду на тимчасову
адміністрацію в ПАТ «Західінкомбанк»
провідного професіонала з питань
врегулювання неплатоспроможності
банків відділу запровадження
процедури тимчасової адміністрації та
ліквідації департаменту врегулювання
неплатоспроможності банків Яремчишина
Ігоря Богдановича.

У подальшому, постановою Правління
Національного банку України від 22
липня 2014 року № 433 відкликано
банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ
«Західінкомбанк» з 23 липня 2014 року.

Рішеннями виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб від
23 липня 2014 року № 62 та № 63:

- припинено здійснення тимчасової
адміністрації у ПАТ «Західінкомбанк» з
23 липня 2014 року;

- відсторонено з 23 липня 2014 року від
виконання обов'язків уповноваженої
особи Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб на здійснення тимчасової
адміністрації у ПАТ «Західінкомбанк»
провідного професіонала з питань
врегулювання неплатоспроможності
банків відділу запровадження
процедури тимчасової адміністрації та
ліквідації департаменту врегулювання
неплатоспроможності банків Яремчишина
Ігоря Богдановича;

- розпочато процедуру ліквідації ПАТ
«Західінкомбанк» з відшкодуванням з
боку Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб коштів за вкладами
фізичних осіб відповідно до плану
врегулювання з 23 липня 2014 року;

- призначено уповноваженою особою
Фонду на ліквідацію ПАТ
«Західінкомбанк» провідного
професіонала з питань врегулювання
неплатоспроможності банків відділу
запровадження процедури тимчасової
адміністрації та ліквідації
департаменту врегулювання
неплатоспроможності банків Яремчишина
Ігоря Богдановича строком на 1 рік з 23
липня 2014 року по 23 липня 2015 року
включно.

Незгода з рішеннями та діями
відповідачів обумовила звернення
позивача до суду з адміністративним
позовом.

Оцінивши за правилами статті 86
Кодексу адміністративного судочинства
України надані сторонами докази та
пояснення, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, та
враховуючи всі наведені обставини,
Окружний адміністративний суд міста
Києва не погоджується з доводами
Публічного акціонерного товариства
«Недиверсифікований закритий
венчурний корпоративний інвестиційний
фонд «Інноваційні Стратегії», виходячи
з наступного.

Згідно зі статтею 19 Конституції
України правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Структуру банківської системи,
економічні, організаційні і правові
засади створення, діяльності,
реорганізації і ліквідації банків
визначає Закон України «Про банки і
банківську діяльність» від 07.12.2000 №
2121-III в редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин (далі -
Закон № 2121-III).

Згідно зі статтею 66 Закону № 2121-III
однією з форм регулювання банківської
діяльності є нагляд Національного
банку України за діяльністю банків.

Відповідно до статті 67 Закону №
2121-III метою банківського нагляду є
стабільність банківської системи та
захист інтересів вкладників і
кредиторів банку щодо безпеки
зберігання коштів клієнтів на
банківських рахунках.

Наглядова діяльність Національного
банку України охоплює всі банки, їх
відокремлені підрозділи, афілійованих
та споріднених осіб банків, банківські
групи, учасників банківських груп на
території України та за кордоном,
установи іноземних банків в Україні, а
також інших юридичних та фізичних осіб
у частині дотримання вимог цього
Закону щодо здійснення банківської
діяльності.

При здійсненні банківського
нагляду Національний банк України має
право вимагати від банків та їх
керівників, банківських груп,
учасників банківських груп усунення
порушень банківського законодавства,
виконання нормативно-правових актів
Національного банку України для
уникнення або подолання небажаних
наслідків, що можуть поставити під
загрозу безпеку коштів, довірених
таким банкам, або завдати шкоди
належному веденню банківської
діяльності. У разі якщо Національний
банк України при здійсненні
банківського нагляду дійшов висновку,
що система управління ризиками банку є
неефективною та/або неадекватною, банк
зобов'язаний на вимогу Національного
банку України невідкладно розробити та
подати на погодження Національному
банку України відповідний план
заходів, спрямованих на усунення
недоліків.

Національний банк України має
право запровадити особливий режим
контролю за діяльністю банку та
призначити куратора банку. Особливий
режим контролю є додатковим
інструментом банківського нагляду, що
використовується, як правило,
одночасно із заходами впливу,
встановленими статтею 73 цього Закону.
Під час здійснення особливого режиму
контролю за діяльністю банку
Національний банк України має право
заборонити банку використовувати для
розрахунків прямі кореспондентські
рахунки та/або вимагати від банку
проведення розрахунків виключно через
консолідований кореспондентський
рахунок.

У разі відкликання у банку
банківської ліцензії Національний
банк України повідомляє про це
відповідні органи банківського
нагляду інших держав, в яких банк мав
філії або кореспондентські та інші
рахунки.

Національний банк України
здійснює банківський нагляд у формі
інспекційних перевірок та безвиїзного
нагляду.

Як передбачено статтею 73 Закону №
2121-III у разі порушення банками або
іншими особами, які можуть бути
об'єктом перевірки Національного банку
України відповідно до цього Закону,
банківського законодавства,
нормативно-правових актів
Національного банку України, його
вимог, встановлених відповідно до
статті 66 цього Закону, або здійснення
ризикової діяльності, яка загрожує
інтересам вкладників чи інших
кредиторів банку, застосування
іноземними державами або
міждержавними об'єднаннями або
міжнародними організаціями санкцій до
банків чи власників істотної участі у
банках, що становлять загрозу
інтересам вкладників чи інших
кредиторів банку та/або стабільності
банківської системи, Національний банк
України адекватно вчиненому порушенню
або рівню такої загрози має право
застосувати заходи впливу, до яких
належать, зокрема віднесення банку до
категорії проблемного або
неплатоспроможного.

Статтею 75 Закону № 2121-III визначено
порядок віднесення банку до категорії
проблемних.

Так, Національний банк України
зобов'язаний прийняти рішення про
віднесення банку до категорії
проблемних за умови його відповідності
хоча б одному з таких критеріїв:

1) банк протягом звітного місяця
допустив зменшення на 5 і більше
відсотків:

- щоденного розміру регулятивного
капіталу нижче встановленого
нормативно-правовими актами
Національного банку України
мінімального розміру регулятивного
капіталу - п'ять і більше разів та/або

- значення нормативу достатності
(адекватності) регулятивного капіталу
нижче встановленого
нормативно-правовими актами
Національного банку України
нормативного значення цього нормативу
- два і більше разів;

2) банк не виконав вимогу вкладника або
іншого кредитора, строк якої настав
п'ять і більше робочих днів тому, та/або
встановлено факти невідображення в
бухгалтерському обліку документів
клієнтів банку, що не виконані у строк з
вини банку;

3) системне порушення банком
законодавства, що регулює питання
запобігання та протидії легалізації
(відмиванню) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванню
тероризму;

4) банк протягом звітного місяця
допустив зменшення на 5 і більше
відсотків значення хоча б одного з
нормативів ліквідності нижче
мінімальних нормативних значень,
встановлених нормативно-правовими
актами Національного банку України, що
розраховуються:

- за щоденними розрахунками - п'ять і
більше разів;

- щодекади - два і більше разів;

4 1) обсяг негативно класифікованих
активів банку (крім санаційного)
становить 40 відсотків і більше
загальної суми активів, за якими має
оцінюватися ризик та формуватися
резерв згідно з нормативно-правовими
актами Національного банку України;

5) систематичне незабезпечення
ефективності функціонування та/або
адекватності системи управління
ризиками, що створює загрозу інтересам
вкладників чи інших кредиторів банку.

Рішення Національного банку
України про віднесення банку до
категорії проблемного є банківською
таємницею.

Проблемний банк у строк до 180 днів
зобов'язаний привести свою діяльність
у відповідність із вимогами
законодавства, у тому числі
нормативно-правових актів
Національного банку України.

Проблемний банк зобов'язаний у
строк до семи днів повідомити
Національний банк України про заходи,
які він вживатиме з метою приведення
своєї діяльності у відповідність із
вимогами законодавства, та на вимогу
Національного банку України
повідомляти його про хід виконання цих
заходів.

Національний банк України
протягом 180 днів з дня віднесення банку
до категорії проблемних має право
прийняти рішення про визнання
діяльності банку такою, що відповідає
законодавству, або про віднесення
банку до категорії неплатоспроможних.

Процедура віднесення банку до
категорії неплатоспроможних міститься
в статті 76 Закону № 2121-III, відповідно до
вимог якої Національний банк України
зобов'язаний прийняти рішення про
віднесення банку до категорії
неплатоспроможних у разі, зокрема
невиконання банком протягом 10 робочих
днів поспіль 10 і більше відсотків своїх
зобов'язань перед вкладниками та
іншими кредиторами.

Національний банк України не пізніше
дня, наступного за днем прийняття
рішення про віднесення банку до
категорії неплатоспроможних,
повідомляє про це рішення Фонд
гарантування вкладів фізичних осіб для
вжиття ним заходів, передбачених
Законом України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб".

Національний банк України не здійснює
банківський нагляд за банком, у якому
запроваджено тимчасову адміністрацію,
здійснюється ліквідація, крім
отримання звітності в установленому
Національним банком України порядку.

Національний банк України поновлює
банківський нагляд за банком у день
отримання рішення Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб про припинення
повноважень куратора Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб у
зв'язку з приведенням діяльності банку
у відповідність із вимогами
банківського законодавства України
щодо дотримання нормативів капіталу та
ліквідності.

Відкликання банківської ліцензії та
ліквідація банку передбачені статтею 77
Закону № 2121-III, згідно із якою банк може
бути ліквідований у разі відкликання
Національним банком України
банківської ліцензії з власної
ініціативи або за пропозицією Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб.

Національний банк України приймає
рішення про відкликання у банку
банківської ліцензії та ліквідацію
банку за пропозицією Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
протягом п'яти днів з дня отримання
такої пропозиції Фонду.

Національний банк України не
пізніше дня, наступного за днем
прийняття рішення про відкликання
банківської ліцензії та ліквідацію
банку, повідомляє про це банк та
надсилає рішення до Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб.

Фонд гарантування вкладів
фізичних осіб у день отримання рішення
Національного банку України про
ліквідацію банку набуває прав
ліквідатора банку та розпочинає
процедуру його ліквідації відповідно
до Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб".

Процедура ліквідації банку
вважається завершеною, а банк
ліквідованим з дня внесення запису про
це до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців.

Національний банк України вносить
запис до Державного реєстру банків про
ліквідацію банку на підставі
отриманого від Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб рішення про
затвердження ліквідаційного балансу
та звіту ліквідатора.

Як вбачається з матеріалів справи, у
період з 25 березня 2014 року по 30 квітня
2014 року Управлінням Національного
банку України у Волинській області
здійснено позапланову перевірку ПАТ
«Західінкомбанк» з окремих питань
ліквідності та виконання зобов'язань
перед вкладниками та кредиторами за
період діяльності з 01 червня 2013 року по
25 березня 2014 року, за результатами якої
складено довідку від 30 квітня 2014 року.

Зважаючи на встановлені
порушення, постановою від 12 травня 2014
року № 273/БТ, прийнятою Національним
банком України на виконання вимог
статті 75 Закону № 2121-III, Публічне
акціонерне товариство
«Західінкомбанк» віднесено до
категорії проблемних.

На виконання зазначеної
постанови 20 травня 2014 року банком
надано План заходів щодо поліпшення
фінансового стану ПАТ
«Західінкомбанк» на період з 16 травня
2014 року по 07 листопада 2014 року.

У зв'язку із наявністю зауважень
Управління Національного банку
України у Волинській області
зобов'язало ПАТ «Західінкомбанк»
доопрацювати наданий План заходів в
термін до 23 травня 2014 року.

Аналіз доопрацьованого Плану
заходів, наданого банком 23 травня 2014
року, показав, що заплановані заходи не
забезпечать приведення банком своєї
діяльності у відповідність до вимог
законодавства, у тому числі
нормативно-правовим актам
Національного банку України.

Крім того, зауваження Управлінням
Національного банку України у
Волинській області банківською
установою були враховані лише
частково. Приймаючи до уваги те, що ПАТ
«Західінкомбанк» не виконано протягом
10 робочих днів поспіль 10 і більше
відсотків своїх зобов'язань перед
вкладниками та іншими кредиторами,
Національним банком України прийнято
рішення від 28 травня 2014 року № 316 про
віднесення Публічного акціонерного
товариства «Західінкомбанк» до
категорії неплатоспроможних.

Як встановлено під час розгляду
вказаної справи, на підставі вказаної
вище постанови, виконавчою дирекцією
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб прийнято рішення № 38 від 28.05.2014
року про запровадження з 29.05.2014 року
тимчасової адміністрації та
призначення уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
тимчасову адміністрацію в Публічному
акціонерному товаристві
«Західінкомбанк».

З урахуванням встановлених під
час розгляду справи фактів, суд
зазначає, що у разі виконання Фондом
гарантування вкладів фізичних осіб
вимог ст. 34 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
від 23.02.2012 року № 4452-VI щодо
запровадження тимчасової
адміністрації та здійснення процедури
виведення банку з ринку, рішення про
віднесення банку до категорії
неплатоспроможним є виконаним, а
відтак визнання його протиправним та
скасування не зможе відновити права та
інтереси позивача за захистом яких він
звернувся.

Окрім цього, суд враховує ту обставину,
що на час розгляду та вирішення справи,
ПАТ «Західінкомбанк» ліквідовано та у
останнього відкликано банківську
ліцензію, а здійснення тимчасової
адміністрації на виконання
оскаржуваної постанови припинено.

При цьому, суд зазначає, що відповідно
до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного
судочинства України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Водночас, п. 8 ч. 1 ст. 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
зазначено, що позивач - особа, на захист
прав, свобод та інтересів якої подано
адміністративний позов до
адміністративного суду, а також суб'єкт
владних повноважень, на виконання
повноважень якого подана позовна заява
до адміністративного суду.

Отже, до адміністративних судів можуть
бути оскаржені рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, які породжують, змінюють
або припиняють права та обов'язки у
сфері публічно-правових відносин,
вчинених ним при здійсненні владних
управлінських функцій на основі
законодавства, у тому числі на
виконання делегованих повноважень,
якщо позивач вважає, що цими рішеннями,
діями чи бездіяльністю його права чи
свободи порушуються, створено або
створюють перешкоди для реалізації або
мають місце інші ущемлення прав чи
свобод.

При цьому, задоволеними можуть бути
лише ті вимоги, які відновлюють
охоронювані законом права, свободи та
інтереси позивача.

Таким чином, суд приходить до
переконання, що позовні вимоги про
визнання протиправною та скасування
постанови відповідача від 28 травня 2014
року № 316 про віднесення Публічного
акціонерного товариства
«Західінкомбанк» до категорії
неплатоспроможних та визнання
протиправними та такими, що не
створюють жодних юридичних наслідків
рішень (розпорядчих документів), дій
уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
тимчасову адміністрацію в Публічному
акціонерному товаристві
«Західінкомбанк» Яремчишина Ігоря
Богдановича задоволені бути не можуть,
оскільки не відновлюють охоронювані
законом права та інтереси позивача.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до частини першої
статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого: суд вирішує справи
відповідно до Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України; суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статей 69, 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Докази суду надають особи, які
беруть участь у справі. Суд може
запропонувати надати додаткові докази
або витребувати додаткові докази за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.

Відповідно до частини першої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті
71 Кодексу адміністративного
судочинства України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищезазначене, суд
всебічно, повно та об'єктивно, за
правилами, встановленими статтею 86
Кодексу адміністративного судочинства
України, перевіривши наявні у справі
докази та заслухавши пояснення
представників сторін по справі, вважає,
що позовні вимоги є необґрунтованими, у
зв'язку із чим в задоволені
адміністративного позову слід
відмовити повністю.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. ст. 158-163,
ст. 167, ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні адміністративного
позову Публічного акціонерного
товариства «Недиверсифікований
закритий венчурний корпоративний
інвестиційний фонд «Інноваційні
Стратегії» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 КАС України, шляхом подання через
суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Головуючий суддя І.М.
ПогрібніченкоСудді: Р.О. Арсірій І.О.
Іщук

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 13.09.2014 р.