Справа № 814/2288/14
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2014-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

26 вересня 2014 року
Справа № 814/2288/14

Суддя Миколаївського окружного
адміністративного суду Малих О.В., за
участю секретаря судового засідання
Ополинського О.В.

представника позивача: Щукін І.В.,
довіреність № 55/01-21 від 31.12.13р.,

представника відповідача: Ходикін М.М.,
довіреність № 09-01/21 від 21.03.14р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за

за адміністративним позовом
Миколаївського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
(вул. Нікольська, 46, м. Миколаїв, 54001)

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства «Миколаївська
теплоелектроцентраль» (вул. Каботажний
узвіз, 18, м. Миколаїв, 54002)

про: стягнення заборгованості в сумі 581
286,83 грн.,

в с т а н о в и в:

Позивач, Миколаївське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів, звернувся до суду з вимогами
про стягнення з Публічного
акціонерного товариства «Миколаївська
теплоелектроцентраль» (далі -
відповідач) заборгованості в сумі 581
286,83 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначає, що відповідач в січні 2011 року
не звітував до центру зайнятості про
наявність вакантних робочих місць для
інвалідів також у відповідності до ст.
19 Закону України «Про основи
соціального захисту інвалідів в
Україні», для всіх підприємств, установ
і організацій, які використовують
найману працю установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі 4% від
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік.
Згідно звіту відповідача за 2011 р.,
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу
становила 569 особи, відповідно,
норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів складає 23,
у той час, як фактично працювало тільки
10 інвалідів, у зв'язку із чим позивач
вважає, що у 2011 р. відповідачем норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів не виконаний. За це порушення
підприємство повинно було сплатити 581
286,83 грн.
адміністративно-господарських санкцій
та пені.

Відповідач заперечив проти позову і
зазначив, що підприємство щомісячно
звітувало про наявність вакантних
робочих місць для інвалідів до
Заводського районного центру
зайнятості, відповідач розміщував
оголошення у друкованих засобах
масової інформації про запрошення на
роботу інвалідів, приймали участь у
семінарах, присвячених питанню
працевлаштування інвалідів, друкували
оголошення в газеті, на рекламних
дошках в межах м. Миколаєва, брали
участь у ярмарках вакансій, звертались
до позивача для працевлаштування
інвалідів. Відповідач вважає, що на
нього не може бути покладена
відповідальність за ненаправлення
уповноваженим органом необхідної
кількості інвалідів для
працевлаштування та за відсутність
інвалідів в населеному пункті за
місцезнаходженням відповідача чи за
відмову інвалідів від
працевлаштуванні (т. 1 арк. спр. 72 - 73).

Судове засідання фіксувалось за
допомогою технічного засобу.

У судовому засіданні 26.09.2014 року були
проголошенні вступна та резолютивна
частини рішення.

Заслухавши сторін, дослідивши всі
матеріали справи, оцінивши наявні
докази в їх сукупності, суд встановив
наступне.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі 4 % середньооблікової
чисельності штатних працівників
облікового складу за рік, а якщо працює
від 8 до 25 осіб, - у кількості одного
робочого місця. Підприємства, установи,
організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною першою цієї
статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.
Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

Статтею 18 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» передбачено, що підприємства,
установи, організації, фізичні особи,
які використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Законом України «Про зайнятість
населення» ч. 4 ст. 20 передбачено, що
підприємства, установи і організації
незалежно від форм власності мають
щомісячно подавати центрам зайнятості
за місцем їх реєстрації
адміністративні дані у повному обсязі
про наявність вільних робочих місць (
вакансій), у тому числі призначених для
працевлаштування інвалідів.

Відповідач надав позивачу звіт за
формою 10 ПІ за 2011 р., в якому зазначено,
що середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу складає
569 осіб, з них середньооблікова
кількість штатних працівників, яким
відповідно до чинного законодавства
встановлена інвалідність - 10 працівник,
кількість інвалідів - штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях у відповідача 23 (т. 1 арк.
спр. 8).

Згідно ст. 20 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, фізичної особи,
яка використовує найману працю, за
кожне робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Середньорічна заробітна плата на
підприємстві згідно зі звітом форми 10
ПІ складає 43 966,96 грн., тому позивач
нарахував відповідачу
адміністративно-господарську санкцію
в сумі 571 570,48 грн. (43 966,96 грн. х 13 = 571 570,48
грн.).

Відповідно до вимог п. 2 ст. 20 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк.

Адміністративно-господарські санкції
розраховуються та сплачуються
підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
підприємствами, організаціями
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, зазначеними в
частині першій цієї статті, самостійно
в строк до 15 квітня року, наступного за
роком, в якому відбулося порушення
нормативу.

Таким чином, на думку позивача,
підприємство самостійно до 15.04.2012 р.
повинно було сплатити суму
адміністративно-господарських санкцій
в сумі 9 716,35 грн.

Отже, загальна заборгованість
відповідача становить 581 286,83 грн., що
підтверджується наявним у справі
матеріалами та наданим позивачем
розрахунком суми позову (т. 1 арк. спр. 7).

Згідно з частиною 10 статті 20 Закону № 875
Фонд соціального захисту інвалідів,
його відділення мають право захищати
свої права та законні інтереси, у тому
числі в суді.

Відповідно до ч. 4 ст. 20 Закону України
«Про зайнятість населення»,
підприємства, установи і організації
незалежно від форми власності
реєструються у місцевих центрах
зайнятості за їх місцезнаходженням як
платники збору до Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття, щомісяця подають
цим центрам адміністративні дані у
повному обсязі про наявність вільних
робочих місць (вакансій), у тому числі
призначених для працевлаштування
інвалідів.

Під час розгляду справи судом
встановлено, що відповідач не виконав
обов'язку надавати державній службі
зайнятості інформацію про наявність
вільних робочих місць для інвалідів, як
це передбачено частиною 3 статті 18
Закону № 875-ХІІ та частиною 4 статті 20
Закону № 803-ХІІ, а саме відповідач у
звітах про наявність вакансій для
інвалідів за формою № 3-ПН заявляв
вакансії для працевлаштування
інвалідів у обсязі меншому за
необхідний для виконання нормативу.
Так, замість необхідних 13 вакансій у
березні та червні 2011 відповідачем
заявлено,9/, у квітні 2011 - 8, у травні та
серпні 2011 - 11, у липні 12, а у січні 2011 ПАТ
«Миколаївська теплоелектроцентраль»
зазначений звіт до центру зайнятості
взагалі не подавало. Доказів, які б
спростовували даний факт відповідачем
не надано.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані, підтверджені
матеріалами справи та підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини 4 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, судові витрати з відповідача
не стягуються.

Керуючись статтями 94, 128, 158, 160-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Миколаївська
теплоелектроцентраль» () на користь Миколаївського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів () кошти в сумі 581 286,83 грн.
(п'ятсот вісімдесят одну тисячу двісті
вісімдесят шість гривень 83 копійки), з
яких: адміністративно-господарські
санкції за 2011 рік у розмірі 571 570,48 грн.;
пеня за порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
за 2011 рік у розмірі 9 716,35 грн.

Постанова набирає законної сили після
закінчення 10-денного строку з дня
проголошення/отримання постанови, якщо
протягом цього часу не буде подано
апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили постанови
за наслідками апеляційного
провадження.

Порядок та строки апеляційного
оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Апеляційна скарга подається до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через
Миколаївський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення встановлених строків
залишається без розгляду, якщо суд
апеляційної інстанції за заявою особи,
яка її подала, не знайде підстав для
поновлення строку.

Суддя
О.В. Малих

Постанова оформлена у відповідності до
ст. 163 КАС України

та підписана суддею 01 жовтня 2014 року.