Справа № 2а/1770/1275/12
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2014 року
м. Київ К/9991/75247/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів: Лосєва А.М.,
Бившевої Л.І., Шипуліної
Т.М.,розглянувши у попередньому
судовому засіданні

касаційну скаргу Здолбунівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Рівненської області
Державної податкової служби

на постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 05.06.2012

та ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 24.10.2012

у справі № 2а/1770/1275/2012

за позовом Відкритого акціонерного
товариства «Здолбунівський завод
будівельних матеріалів»

до Здолбунівської об'єднаної державної
податкової інспекції Рівненської
області Державної податкової служби

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 05.06.2012,
залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 24.10.2012,
частково задоволено позовні вимоги
Відкритого акціонерного товариства
«Здолбунівський завод будівельних
матеріалів» (надалі - позивач, ВАТ
«Здолбунівський завод будівельних
матеріалів») до Здолбунівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Рівненської області
Державної податкової служби (надалі -
відповідач, Здолбунівська ОДПІ
Рівненської області ДПС): визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення № від 23.09.2011
в частині збільшення ВАТ
«Здолбунівський завод будівельних
матеріалів» грошового зобов'язання з
податку на прибуток підприємств на 19
491,00 грн. та нарахування штрафу в сумі 1,00
грн.; визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення №
від 23.09.2011 в частині збільшення
позивачеві грошового зобов'язання з
податку на додану вартість на 15 593,00 грн.
та нарахування штрафу в сумі 1,00 грн.;
визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення №
від 28.09.2011 повністю. В задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, у
якій просить скасувати постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від 05.06.2012 та
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 24.10.2012 в
частині задоволення позовних вимог і
відмовити у задоволенні позову в
повному обсязі.

Позивач не надав письмових заперечень
на касаційну скаргу, що не перешкоджає
її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що з 29.08.2011 по 15.09.2011
Здолбунівською ОДПІ Рівненської
області ДПС проведено планову виїзну
перевірку ВАТ «Здолбунівський завод
будівельних матеріалів» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2010 по 30.06.2011. За
результатами перевірки складено акт №
929/23-01205017 від 20.09.2011.

На підставі акта перевірки прийнято
податкові повідомлення-рішення:

- № від 23.09.2011, згідно якого
позивачеві збільшено грошове
зобов'язання з податку на прибуток
підприємств на 23 421,00 грн. та нараховано
штраф у сумі 984,00 грн.;

- № від 23.09.2011, згідно якого
позивачеві збільшено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість на 29 836,00 грн. та нараховано
штраф у сумі 3 562,00 грн.;

- № від 28.09.2011, згідно якого
позивачеві збільшено грошове
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб на 674,90 грн. та нараховано
штраф у сумі 1,00 грн.

Переглянувши судові рішення у межах
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення касаційної
скарги, з огляду на наступне.

Відповідачем в акті перевірки зроблено
висновок про порушення ВАТ
«Здолбунівський завод будівельних
матеріалів» вимог пп.139.1.9 п.139 ст.139
Податкового кодексу України та п.5.9 ст.5
Закону України від 28.12.1994 № 334/94-ВР «Про
оподаткування прибутку підприємств
(надалі - Закон України «Про
оподаткування прибутку підприємств»)
внаслідок завищення платником податку
валових витрат за І кв. 2011 року на суму 77
963,00 грн. по господарських операціях із
ЗАТ НВП «Укрзахіденерго», які не
підтверджено первинними документами.

Суди першої та апеляційної інстанцій
доречно зауважили про помилковість
позиції податкового органу щодо
застосування положень Податкового
кодексу України, адже до 01.04.2011 чинними
залишались норми Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до п.5.1 ст.5 вказаного Закону
валовими витратами виробництва та
обігу є сума будь-яких витрат платника
податку у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Згідно пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 вказаного
Закону передбачено, що не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Як вбачається з досліджених судами
матеріалів справи, між ВАТ
«Здолбунівський завод будівельних
матеріалів» та ЗАТ НВП
«Укрзахіденерго» було укладено усний
договір на поставку
товарно-матеріальних цінностей та
основних фондів.

На підтвердження здійснення
господарських операцій по придбанню
товару у ЗАТ НВП «Укрзахіденерго»
позивачем надано податкову накладну,
видаткову накладну, виписки банку,
товарно-транспортні накладні, які є
первинними документи в розумінні
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» та відповідають всім
необхідним вимогам, передбаченим цим
Законом.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що включення
позивачем до валових витрат І кв. 2011
року витрат в сумі 77 963,00 грн. по
господарських операціях із ЗАТ НВП
«Укрзахіденерго» було здійснено
правомірно та у відповідності до
чинного податкового законодавства.

Отже, збільшення позивачеві
податкового зобов'язання з податку на
прибуток підприємств за І кв. 2011 року на
19 491,00 грн. та нарахування штрафу в сумі
1,00 грн. є неправомірним.

Висновок щодо порушення позивачем
вимог п.5.9 ст.5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
посадовими особами органу державної
податкової служби зроблено на підставі
тверджень про завищення платником
податку задекларованих у 2 кв. 2010 року
даних убутку балансової вартості
запасів на 66 280,00 грн. внаслідок
неврахування при розрахунку
матеріальної частки в готовій
продукції вартості електроенергії та
газу, та заниження вказаних даних,
задекларованих у 4 кв. 2010 року на 50 560,00
грн. Таким чином, сума завищення
позивачем даних убутку балансової
вартості запасів склала 15 720,00 грн. (з
розрахунку: 66 280,00 грн. - 50 560,00 грн. = 15 720,00
грн.).

Відповідно до п.5.9 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» платник податку веде
облік приросту (убутку) балансової
вартості покупних матеріалів,
сировини, комплектуючих виробів та
напівфабрикатів на складах, у
незавершеному виробництві та залишках
готової продукції. У разі коли
балансова вартість таких запасів на
кінець звітного кварталу перевищує їх
балансову вартість на початок того ж
звітного кварталу, різниця
вираховується з суми валових витрат
платника податку у такому звітному
кварталі. У разі, коли вартість таких
запасів на початок звітного кварталу
перевищує їх вартість на кінець того ж
звітного кварталу, різниця додається
до складу валових витрат платника
податку у такому звітному періоді.

Суди попередніх інстанцій дійшли
висновку про те, що електроенергія та
газ є товаром, а отже їх вартість
відноситься до матеріальних витрат і
за умови їх використання у
господарській діяльності в
запланованих цілях, повинні
враховуватись в балансовій вартості
запасів готової продукції, облік
приросту (убутку) яких здійснюється
відповідно до п.5.9 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств».

Таким чином, позивачем під час
визначення вартості запасів при
розрахунку матеріальної частки в
готовій продукції не враховано
вартість електроенергії та газу,
внаслідок чого завищено валові витрати
за 2010 рік на 15 720,00 грн.

Отже, збільшення позивачеві
податкового зобов'язання з податку на
прибуток підприємств за 2010 рік на 3 930,00
грн. та нарахування штрафу в сумі 983,00
грн. є правомірним.

Колегія суддів підтримує висновок
судів попередніх інстанцій, що
податкове повідомлення-рішення №
від 23.09.2011 підлягає скасуванню в
частині збільшення позивачеві
податкового зобов'язання з податку на
прибуток на 19 491,00 грн. та нарахування
штрафу в сумі 1,00 грн.

Висновки щодо порушення позивачем
вимог п.198.6 ст.198 Податкового кодексу
України посадовими особами
податкового органу зроблено на
підставі тверджень про завищення
платником податку податкового кредиту
за лютий 2011 року на суму 15 593,00 грн.
внаслідок віднесення до його складу
сум ПДВ по господарських операціях з
придбання товарів у ЗАТ НВП
«Укрзахіденерго».

При дослідженні висновків відповідача
щодо завищення позивачем валових
витрат І кв. 2011 року, судами попередніх
інстанцій встановлено фактичне
здійснення господарських операцій між
ВАТ «Здолбунівський завод будівельних
матеріалів» та ЗАТ НВП
«Укрзахіденерго» по придбанню товарів
на суму 93 555,36 грн., в тому числі ПДВ - 15
592,56 грн.

Таким чином, наведені в акті перевірки
твердження відповідача щодо завищення
позивачем податкового кредиту лютого
2011 року на суму 15 592,56 грн. є
безпідставними, а збільшення
позивачеві податкового зобов'язання з
податку на додану вартість на 15 593,00 грн.
та нарахування штрафу в сумі 1,00 грн. є
неправомірним.

Висновки щодо порушення вимог пп.7.4.5
п.7.4 ст.7 Закону України від 03.04.1997 №
168/97-ВР «Про податок на додану вартість»
(в редакції, чинній до 01.01.2011, надалі -
Закон України «Про податок на додану
вартість») зроблено відповідачем на
підставі тверджень про завищення
платником податку податкового кредиту
на загальну суму 14 243,00 грн., в тому
числі: за березень 2010 року - 9 083,00 грн., за
квітень 2010 року - 5 160,00 грн., внаслідок
віднесення до його складу сум ПДВ, що не
підтверджені податковими накладними.

Відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього
Закону, протягом такого звітного
періоду, зокрема, в зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно пп.7.5.1 п.7.5 ст.7 вказаного Закону
датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг); або
дата отримання податкової накладної,
що засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

В свою чергу, пп.7.2.3 п.7.2 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» передбачено, що податкова
накладна складається у момент
виникнення податкових зобов'язань
продавця у двох примірниках, оригінал
податкової накладної надаються
покупцю, копія залишається у продавця
товарів (робіт, послуг).

Підпунктом 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 зазначеного
Закону встановлено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), що не підтверджені
податковими накладними.

Як вбачається з матеріалів справи,
10.03.2010 ПП «Техпром-Інвест» було
поставлено позивачеві вальці СМК-516 у
кількості 1 шт. на суму 45 415,00 грн.

15.04.2010 ПП «Рем-Будінвест Експрес» було
поставлено ВАТ «Здолбунівський завод
будівельних матеріалів» добавку
д/кераміки сіль барієву на суму 25 800,00
грн.

Факт поставки вказаних товарів
підтверджується видатковими
накладними, копіями податкових
накладних та товарно-транспортними
накладними.

Згідно пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість» у
разі, коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Таким чином, якщо саме на момент
здійснення перевірки органом
державної податкової служби у платника
податку були відсутні податкові
накладні, які підтверджують
правомірність віднесення певних сум до
податкового кредиту, то суди
попередніх інстанцій дійшли вірного
висновку про те, що позивач не може
включати їх до податкового кредиту
даного періоду, однак він не
позбавлений права сформувати
податковий кредит наступних
податкових періодів на підставі таких
податкових накладних, у разі отримання
їх від ПП «Техпром-Інвест» та ПП
«Рем-Будінвест Експрес».

Відтак, формування позивачем
податкового кредиту березня 2010 року на
9 083,00 грн. та квітня 2010 року на 5 160,00 грн.,
що разом складає 14 243,00 грн., є
безпідставним, а збільшення позивачеві
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість на 14 243,00 грн. та
нарахування штрафу в загальній сумі 3
561,00 грн. є правомірним.

За наведених обставин, колегія суддів
вважає, що судами першої та апеляційної
інстанцій правомірно скасовано
податкове повідомлення-рішення №
від 23.09.2011 у вказаній частині.

Крім того, відповідач посилається на
порушення ВАТ «Здолбунівський завод
будівельних матеріалів» вимог п.1.3, п.1.15
ст.1, пп.3.1.1, пп.3.1.3 п.3.1 ст.3, пп.4.2.6 п.4.2 ст.4,
п.7.1 ст.7, пп.8.1.1, пп.8.1.2 п.8.1 ст.8, пп. «а»
п.17.2 ст.17, пп. «а» п.19.2 ст.19, пп. «а» п.20.3.1,
пп.20.3.2 п.20.3 ст.20, п.22.3 ст.22 Закону України
від 22.05.2003 № 889-IV «Про податок з доходів
фізичних осіб» (надалі - Закон України
«Про податок з доходів фізичних осіб»).

Такі висновки посадовими особами
органу державної податкової служби
зроблено на підставі тверджень про
недоотримання та неперерахування до
бюджету податку з доходів фізичних
осіб за 2010 рік на загальну суму 674,90 грн.
внаслідок нарахування окремим
працівникам підприємства заробітної
плати за фактично відпрацьований
робочий час по затверджених тарифних
ставках в розмірі, нижчому за
законодавчо визначений.

З акта перевірки вбачається, що
визначення суми збільшення
податкового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб відповідачем
здійснено внаслідок фактичного
донарахування заробітної плати, що
виплачувалася позивачем, до досягнення
нею встановленого законодавством
мінімуму.

Чинним податковим законодавством, а
саме пп.80.2.7 п. 80.2 ст.80 Податкового
кодексу України, встановлено, що в разі
отримання в установленому
законодавством порядку інформації про
використання праці найманих осіб без
належного оформлення трудових
відносин та виплати роботодавцями
доходів у вигляді заробітної плати без
сплати податків до бюджету, а також
здійснення фізичною особою
підприємницької діяльності без
державної реєстрації органом
державної податкової служби проводить
фактична перевірка платника податків.
У відповідності до положень п.80.1 ст.80
Податкового кодексу України така
перевірка здійснюється без
попередження платника податків.

Отже, повноваження органу державної
податкової служби в сфері контролю за
додержанням законодавства про оплату
праці полягають у проведенні фактичних
перевірок платників податків з питань
правильності обчислення та сплати до
бюджету податку з доходів фізичних
осіб при виплаті заробітної плати.

Відповідно до п.3 Положення про
Державну інспекцію України з питань
праці, що затверджене Указом
Президента України № 386/2011 від 06.04.2011,
реалізація державної політики з питань
державного нагляду та контролю за
дотриманням законодавства про працю є
основними завданнями Державної
інспекції України з питань праці.

Колегія суддів погоджується із
обґрунтуванням та висновками судів
першої та апеляційної інстанцій про те,
що донарахування відповідачем під час
перевірки заробітної плати, що
виплачувалася позивачем, до досягнення
нею встановленого законодавством
мінімуму, було здійснено органом
державної податкової служби за
відсутності відповідних повноважень
та поза межами чинного законодавства.

За наведених обставин, податкове
повідомлення-рішення № від 28.09.2011
підлягає скасуванню в повному обсязі.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає, що касаційну скаргу
слід залишити без задоволення,
оскільки рішення судів першої та
апеляційної інстанцій постановлено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, що доводами
касаційної скарги не спростовується.

Відповідно до частини 3 статті 220-1
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 220-1, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Здолбунівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Рівненської області
Державної податкової служби залишити
без задоволення.

2. Постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 05.06.2012 та
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 24.10.2012 у
справі № 2а/1770/1275/2012 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)Л.І. Бившева (підпис) Т.М.
Шипуліна