Справа № 227/1173/14-а
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 р.Справа № 227/1173/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Жигилія С.П.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Перцової Т.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління праці та
соціального захисту населення
Добропільської міської ради на
постанову Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 27.03.2014р. по справі № 227/1173/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального
захисту населення Добропільської
міської ради

про визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1)
звернулась до Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
з адміністративним позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Добропільської
міської ради (далі по тексту -
відповідач, УПСЗН Добропільської МР), в
якому просить суд:

- визнати неправомірними дії УПСЗН
Добропільської міської ради щодо
нарахування та виплати на її користь в
період з 17 жовтня 2013 року по 17 березня
2014 року допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку у
розмірі меншому, ніж розмір
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років;

- зобов`язати відповідача провести
перерахунок та виплату вказаної
допомоги, за період з 17 жовтня 2013 року
по 17 березня 2014 року, виходячи з розміру
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років, за рахунок коштів Державного
бюджету України, з урахуванням
виплачених сум;

- зобов`язати відповідача, з 01 квітня 2014
року і до закінчення строку виплат
допомоги, призначити їй вказану
допомогу відповідно до ст.15 ЗУ «Про
державну допомогу сім`ям з дітьми», у
розмірі прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років, з наступним
підвищенням щомісяця, року, підвищення
розміру прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років.

Постановою Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 27.03.2014р. по справі № 227/1173/14-а
позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління
праці та соціального захисту населення
Добропільської міської ради про
визнання дій неправомірними та
зобов`язання провести перерахунок та
виплату допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку -
задоволено частково.

Дії Управління праці та соціального
захисту населення Добропільської
міської ради щодо нарахування та
виплати ОСОБА_1, в період з 17.10.2013 року по
17.03.2014 року включно, допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку в розмірі меншому ніж
розмір прожиткового мінімуму для дітей
до 6 років - визнано неправомірними.

Зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
Добропільської міської Ради здійснити,
з врахуванням виплачених сум,
перерахунок та виплату ОСОБА_1,
щомісячної грошової допомоги по
догляду за дитиною (ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
до досягнення нею трирічного віку, за
період 17.10.2013 року по 17.03.2014 року
включно, але не менше розміру
прожиткового мінімум) для дітей
відповідного віку.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 понесені нею судові
витрати у вигляді судового збору в
розмірі 73,08 грн.

Відповідач, не погодившись із вказаною
постановою, подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції при прийнятті
оскаржуваної постанови норм
матеріального та процесуального права,
просив суд апеляційної інстанції
скасувати постанову Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 27.03.2014р. та прийняти нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
відмовити у повному обсязі, справу
розглянути без участі його
представника.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначив про порушення судом
першої інстанції вимог Конституції
України, Закону України «Про державну
допомогу сім`ям з дітьми», Порядку
призначення і виплати державної
допомоги сім`ям з дітьми. Вважає, що
Управління, виплачуючи допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, діяло в межах наданих
повноважень та у відповідності з
діючим законодавством України.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги, отже,
перегляду підлягає рішення суду першої
інстанції в частині задоволення
позовних вимог.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, перевіривши в межах
апеляційної скарги рішення суду першої
інстанції, доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
року, що підтверджується копією
свідоцтва про народження серії НОМЕР_1

Позивач перебуває на обліку в УПтСЗН
Добропільської міської ради, як
застрахована особа. Відповідачем
ОСОБА_2 призначено державну допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
3-річного віку 05.08.2012 року по 05.08.2015 року.
З 2012 року позивач отримує допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірі 130,00 грн., що
підтверджується довідкою про
отримання допомоги № 670 від 25.03.2014 року
та письмовими запереченнями
відповідача.

Не погоджуючись з призначеною позивачу
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку у
розмірі меншому, ніж розмір
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років, а саме: 130,00 грн., ОСОБА_1
звернулась до суду з даним позовом про
визнання таких дій відповідача
протиправними та зобов`язати
відповідача провести перерахунок та
виплату вказаної допомоги, за період з
17 жовтня 2013 року по 17 березня 2014 року,
виходячи з розміру прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років, за
рахунок коштів Державного бюджету
України, з урахуванням виплачених сум,
а також зобов`язати відповідача, з 01
квітня 2014 року і до закінчення строку
виплат допомоги, призначити їй вказану
допомогу відповідно до ст.15 ЗУ «Про
державну допомогу сім`ям з дітьми», у
розмірі прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років, з наступним
підвищенням щомісяця, року, підвищення
розміру прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років.

Відмовляючи в задоволенні частини
позовних вимог щодо виплати позивачу
допомоги з 01.04.2014 року, суд першої
інстанції виходив з того, що вказані
вимоги є безпідставними, оскільки
встановлюють обов`язки на майбутнє без
наявності спірних правовідносин, які
можуть в подальшому бути припинені або
змінені в сторону зменшення шляхом
внесення змін до закону.

Разом з тим, приймаючи рішення про
задоволення позовних вимог в частині
визнання дій неправомірними та
зобов`язання відповідача здійснити, з
врахуванням виплачених сум,
перерахунок та виплату позивачу
щомісячної грошової допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, за період з 17.10.2013 року
по 17.03.2014 року включно, але не менше
розміру прожиткового мінімум для дітей
відповідного віку, суд першої
інстанції виходив з незаконності дій
відповідача. Так, судом першої
інстанції зазначено, що вихідним
критерієм обчислення допомоги
позивачу є прожитковим мінімум для
дітей віком до 6 років, який
встановлений Законами України про
державний бюджет України на 2013 та 2014
роки, у зв`язку з чим вимоги позивача в
цій частині є обґрунтованими та
підлягають задоволеннню.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги, отже,
перегляду підлягає рішення суду першої
інстанції в частині задоволення
позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції в
частині задоволення позовних вимог,
враховуючи наступне.

До 1 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом № 107-VI -
правовідносини щодо виплати допомоги
регулювалися Законом № 2811 -XII, дія якого
поширювалася на осіб, не застрахованих
у системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
(стаття 13), та Законом України від 18
січня 2001 року № 2240-ІІІ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»
(далі - Закон № 2240-ІІІ), який поширював
свою дію на застрахованих у зазначеній
системі осіб. Розмір допомоги також
визначався цими законами. Зокрема,
статтею 43 Закону № 2240- ІІІ було
передбачено, що допомога по догляду за
дитиною надається застрахованій особі
у розмірі, що встановлюється
правлінням Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Пунктами 23, 25 розділу II Закону № 107-VI
були внесені відповідні зміни до
Закону № 2811- XII та Закону № 2240-ІІІ.
Зокрема, змінами до статті 13 Закону №
2811-XII його дію поширено на
застрахованих осіб, а із Закону №
2240-ІІІ було виключено статті 40-44.

Конституційний Суд України Рішенням
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону № 107-VI, в тому числі й пункт 25
розділу II зазначеного Закону щодо
виключення статей 40-44 Закону № 2240- ІІІ.

Пунктом 2 розділу III Закону № 107-VI було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з часу проголошення
Конституційним Судом України Рішення
№ 10-рп/2008 відновили свою дію
вищезазначені положення Закону № 2240-
ІІІ.

Статтею 46 Закону України від 26 грудня
2008 № 835-УІ «Про Державний бюджет
України на 2009 рік» та статтею 45 Закону
України від 27 квітня 2010 року № 2154-VI «Про
Державний бюджет України на 2010 рік»
(далі - Закон № 2154-VI) передбачено, що у
2009, 2010 роках допомога по догляду за
дитиною відповідно до Закону № 2240- ІІІ
призначається і здійснюється в
розмірах і порядку, визначених
Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 27 грудня 2001 року
№ 1751 саме на виконання Закону № 2811-ХІІ
(пункт 1). Новий акт уряду на виконання
статті 45 Закону № 2154-VI не приймався.

Розміри і порядок виплати допомоги
відповідно до Закону № 2240- ІІІ на
виконання статті 45 Закону № 2154-VI
Кабінетом Міністрів України не
визначалися.

Таким чином, колегія суддів вказує на
те, що з 1 січня 2011 року існує дві
законодавчі норми щодо виплати
допомоги по догляду за дитиною у
розмірах, передбачених Законом №
2811-ХІІ та Законом № 2240-ІІІ.

Законом України "Про Державний бюджет
України на 2013 рік" та Законом України
"Про Державний бюджет України на 2014 рік"
не встановлювався інший, ніж у Законі
№2240- ІІІ розмір допомоги, а положення
Постанови КМУ №1751 "Про порядок
призначення та виплати державної
допомоги сім'ям з дітьми" від 27.12.2001р.
було затверджене саме на виконання
Закону № 2811-ХІІ "Про державну допомогу
сім'ям з дітьми" (п.1), то застосовувати
зазначену постанову Кабінету
Міністрів України до ОСОБА_1, яка
застрахована в системі
загальнообов'язкового страхування
неможливо, оскільки на відносини щодо
виплати допомоги такій особі у
зазначеному періоді поширюються норми
спеціального Закону (яким є Закон №
2240-Ш). відповідно до статті 43 якого
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено в ході апеляційного
розгляду, спір виник щодо виплати
допомоги з 17 жовтня 2013 року по 17 березня
2014 року особі, яка застрахована у
системі соціального
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що на відносини щодо
виплати допомоги позивачу у
зазначеному періоді поширюються норми
спеціального Закону, яким є Закон №
2240-ІП, відповідно до статті 43 якого
допомога по догляду за дитиною
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Вказана правова позиція узгоджується з
судовою практикою Верховного Суду
України у спорах цієї категорії,
зокрема, у постановах від 25 грудня 2012
року (справа № 21-410а12), від 22.04.2014 року,
врахування якої при відправленні
правосуддя є обов`язковим в силу
приписів ст.244-2 КАС України.

Так, у відповідності до ч.1 ст.244-2 КАС
України, рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

З огляду на вищевикладене, оскільки
вихідним критерієм обчислення
допомоги по догляду за дитиною
позивачу є прожитковим мінімум для
дітей віком до 6 років, який
встановлений Законами України про
державний бюджет України на 2013 та 2014
роки, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що позивач має право вимагати
проведення перерахунку та виплату
ОСОБА_1 недоплаченої допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з 17.10.2013 року
по 17.03.2014 року, виходячи з розміру не
меншого прожиткового мінімуму для
дітей до 6 років.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцію та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5)добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З огляду на встановлені у справі
фактичні обставини та досліджені
докази, колегія суддів вважає, що
відповідач, виплачуючи позивачу
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку у
розмірі, меншому ніж розмір
прожиткового мінімуму для дітей до 6
років, діяв не на підставі та не у
спосіб, що передбачені чинним
законодавством України, з порушенням
вимог ч.3 ст.2 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справа
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції в частині задоволення
позовних вимог, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення фактичних обставин
справи і правильно застосував до
спірних правовідносин норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Добропільської міської ради залишити
без задоволення.

Постанову Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 27.03.2014р. по справі № 227/1173/14-а
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Жигилій
С.П.Судді(підпис) (підпис) Дюкарєва С.В.
Перцова Т.С.