Справа № 2а-5195/11/2670
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2014 року
м. Київ К/800/31967/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Конюшка К.В.

суддів:
Гончар Л.Я., Чалого С.Я.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Київській
області на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 30
жовтня 2013 року та постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 22 травня 2014 року

у справі № 2а-5195/11/2670

за позовом Приватного
акціонерного товариства
«Київбудінвест»

до Державної фінансової
інспекції в Київській області

третя особа Комунальне
підприємство «Дирекція
реставраційно-відновлювальних робіт»

про визнання
протиправною та скасування вимоги

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2011 року Приватне акціонерне
товариство «Київбудінвест»,
правонаступник Закритого акціонерного
товариства «Київбудінвест»,
звернулось до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Державної фінансової
інспекції в Київській області (далі -
ДФІ в Київській області), третя особа:
комунальне підприємство «Дирекція
реставраційно-відновлюваних робіт»
про визнання протиправною та
скасування вимоги від 18.02.2011 № 10-08-1314/1292
в частині повернення в дохід
державного бюджету зайвих виплат у
розмірі 326 647,54 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
21.11.2011, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 06.09.2012,
позов задоволено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 19.06.2013 постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21.11.2011 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 06.09.2012 скасовано в частині
скасування вимоги щодо повернення в
дохід державного бюджету зайвих виплат
у розмірі 27 574,38 грн., а справу в цій
частині направлено до суду першої
інстанції на новий розгляд.

Постановою Окружного
адміністративного суду від 30.10.2013 позов
задоволено.

Визнано протиправною та скасовано
вимогу від 18.02.2011 № 10-08-1314/1292 в частині
повернення в дохід державного бюджету
зайвих виплат у розмірі 27 574,38 грн.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 22.05.2014
рішення Окружного адміністративного
суду м. Києва від 30.10.2013 скасовано в
частині задоволення позовних вимог
Приватного акціонерного товариства
«Київбудінвест» про визнання
протиправною та скасування вимоги від
18.02.2011 N 10- 08- 1314/1292 щодо повернення в
дохід державного бюджету зайвих виплат
у розмірі 761,10 грн. та ухвалено в цій
частині нову постанову - про відмову у
задоволенні позову.

У решті постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
30.10.2013 залишено без змін.

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями
судів попередніх інстанцій, ДФІ в
Київській області оскаржило їх у
касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій з мотивів порушення судами
норм матеріального та процесуального
права, прийняти нове рішення - про
відмову у позові повністю.

Касаційна скарга обґрунтована серед
іншого тим, що оспорювана вимога від
18.02.2011 № 10-08-1314/1292 є правомірною та
підлягає виконанню.

Крім того, у касаційній скарзі
зазначено, що суми виявлених
контрольними обмірами порушень у
розмірі 19 383,14 грн. та 7 430,06 грн. зняті з
показників за результатами розгляду
заперечень.

У своїх запереченнях на касаційну
скаргу ПАТ «Київбудінвест» просило
залишити рішення судів попередніх
інстанцій без змін, а скаргу - без
задоволення.

Справу розглянуто у попередньому
судовому засіданні в установленому
статтею 2201 Кодексу адміністративного
судочинства України порядку.

Згідно з частиною другою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи і правильність
застосування судами норм
процесуального та матеріального права,
судова колегія дійшла висновку про те,
що касаційна скарга підлягає
відхиленню з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, відповідачем проведено
ревізію щодо використання бюджетних
коштів, виділених комунальному
підприємству «Дирекція
реставраційно-відновлюваних робіт»
(далі - Дирекція) для виконання
додаткових будівельних робіт на
об'єкті: Будівництво Меморіального
комплексу пам'яті жертв голодоморів в
України по вул. І. Мазепи, 15-а
Печерського району м. Києва. Зазначені
додаткові будівельні роботи
проводились на підставі укладеного між
Дирекцією (замовник) та позивачем
(генпідрядник) договору від 31.12.2009 №
2-М/Гп-09. За результатами перевірки
складено акт від 18.01.2011 № 08-20/005. На
підставі акта перевірки на адресу
Дирекції відповідачем надіслано
вимогу від 18.02.2011 № 10-08-1314-1292 стосовно
вчинення дій по відшкодуванню
Приватним акціонерним товариством
«Київбудінвест» зайвих виплат шляхом
повернення коштів або виконанням
певних обсягів робіт.

Відповідно до акта перевірки ревізією
установлено, що обміром матеріалів
використаних на виготовлення
металевої огорожі ОГ-2 в залі пам'яті у
порівнянні з калькуляцією, наданою
позивачем, в порушення пункту 3.3.9 ДБН Д.
1.1-1-2000 «Правила визначення вартості
будівництва» матеріал «Сталь кругла
для виготовлення ланцюга» вагою 0,5 т,
фактично не використаний при
виготовленні огорожі, а у вартість
виробу згідно з калькуляцією
включений. Також обмірами встановлено,
що виробником під час виготовлення
огорожі допущено порушення щодо
використання матеріалів, які призвели
до завищення вартості будівельної
конструкції на загальну суму 19 383,14 грн.
Суди попередніх інстанцій дійшли
висновку, що дану суму також було
зобов'язано повернути в дохід
державного бюджету України, відповідно
до спірної вимоги.

Також згідно з актом перевірки
фактичним перерахунком арматурних
нержавіючих стержнів діаметру 6 та 8 мм
встановлено, що в порушення пункту 3.3.9
ДБН Д. 1.1-1-2000 «Правила визначення
вартості будівництва» в порівнянні з
актом № 1 змонтовані не 2000 шт., а
відповідно на 188 та 165 шт. менше. Крім
того, кресленням на аркуші 43зм1
передбачено встановлення стержнів у
кількості 2000 шт. (1000 - 6мм та 1000 - 8 мм) на
ділянці довжиною до 10 метрів, а вже
згідно з аркушем 66 відкоригованого
проекту, довжина ділянки зменшена до 6
метрів. Внаслідок завищення обсягів
збільшено вартість виконаних робіт на
загальну суму 7 430,00 грн., що також було
зобов'язано повернути позивачу в дохід
державного бюджету України відповідно
до спірної вимоги.

Ще однією підставою для винесення
відповідачем вимоги було встановлення
під час перевірки того, що обміром
виконаних робіт за актом № 34 в
порушення пункту 3.3.9 ЛБН Д. 1.1-1-2000
«Правил визначення вартості
будівництва» фактично проведені
роботи з монтажу на 1 світильник менше
ніж зазначено в акті (світильник є в
наявності), внаслідок допущеного
порушення завищено вартість виконаних
робіт на суму з ПДВ 148,00 грн.

Обміром матеріалів використаних на
виготовлення металевої огорожі
п'єдесталу у порівняння з калькуляцією,
наданою ЗАТ «Київбудінвест», матеріал
«Труба 20*20» включено до калькуляції за
довжиною 109,79 м, а фактично використаний
при виготовлені огорожі 132,12 м.; «Труба
40*40» включена у вартість виробу згідно
з калькуляцією 161,35 м, а обмірами
встановлено, що виробником на
виготовлення огорожі використано на
28,72 м менше. Порушення пункту 3.3.9 ДБН Д.
1.1-1-2000 «Правила визначення вартості
будівництва» призвели до завищення
вартості будівельної конструкції на
загальну суму з ПДВ 613,10 грн.

Задовольняючи позов та скасовуючи
спірну вимогу у частині зобов'язання
повернути зайво сплачені кошти у
розмірі 27 574,30 грн. (19 383,14 грн. + 7 430,00 грн. +
148,00 грн. + 613,10 грн.), суд першої
інстанції виходив з того, що відповідно
до висновків на заперечення до акту від
18.01.2011 № 08-20/005 позапланової ревізії
окремих питань
фінансово-господарської діяльності КП
«Дирекція реставраційно -
відновлювальних робіт», затверджених
заступником начальника КРУ в Київській
області 15.02.2011, заперечення на
зазначені вище порушення були прийняті
відповідачем.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині задоволення
позовних вимог ПАТ «Київбудінвест» про
визнання протиправною та скасування
вимоги від 18.02.2011 N 10- 08- 1314/1292 щодо
повернення в дохід державного бюджету
зайвих виплат у розмірі 761,10 грн. та
ухвалюючи в цій частині нову постанову
- про відмову у задоволенні позову, суд
апеляційної інстанції виходив з
такого.

Заперечення на порушення позивачем
пункту 3.3.9 ДБН Д. 1.1 -1-2000 «Правил
визначення вартості будівництва», що
полягали в завищенні вартості
виконаних робіт на суму з ПДВ 148,00 грн.,
та порушення пункту 3.3.9 ДБН Д. 1.1-1-2000
«Правила визначення вартості
будівництва», що призвело до завищення
вартості будівельної конструкції на
загальну суму з ПДВ 613,10 грн., не було
визнано відповідачем. Проте, обставини
щодо таких порушень судом першої
інстанції не досліджувались.

У той же час, жодних належних та
допустимих доказів, які б
підтверджували відсутність факту
порушень Приватним акціонерним
товариством «Київбудінвест» на суму
761,10 грн. в ході розгляду справи не
надано.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з обґрунтованим
висновком суду апеляційної інстанції з
огляду на таке.

Суд касаційної інстанції переглядає
рішення судів попередніх інстанцій
виключно в частині скасування вимоги
від 18.02.2011 № 10-08-1314/1292 щодо зобов'язання
повернути в дохід державного бюджету
зайвих виплат у розмірі 27 574,38 грн.

Відповідно до пункту 3.3.9 ДБН Д. 1.1 -1-2000
«Правил визначення вартості
будівництва» (чинних на час виникнення
спору) за твердої договірної ціни
взаєморозрахунки провадяться на
підставі виконаних обсягів робіт та
їхньої вартості, визначеної в
договірній ціні.

Пунктами 42 і 43 Порядку проведення
інспектування державною
контрольно-ревізійною службою,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20.04.2006 N 550 (у
чинній на час виникнення спору
редакції), визначено, що у разі
підписання акта ревізії із
запереченнями (зауваженнями) керівник
об'єкта контролю у строк не пізніше ніж
5 робочих днів після повернення органу
служби акта ревізії повинен подати
йому письмові заперечення (зауваження).
Якщо протягом цього строку заперечення
(зауваження) щодо акта не надійдуть, то
орган служби має право вжити
відповідних заходів для реалізації
результатів ревізії. Рішення про
розгляд заперечень (зауважень), що
надійшли з порушенням встановленого
строку, приймає керівник органу служби.

Орган служби аналізує правильність
обґрунтувань, викладених у
запереченнях (зауваженнях), і в строк не
пізніше ніж 15 робочих днів після
отримання заперечень (зауважень) дає на
них письмовий висновок, який
затверджується керівником органу
служби або його заступником.

Ураховуючи, що, як установлено судами
попередніх інстанцій, відповідач
прийняв заперечення на установлені під
час перевірки порушення в розмірі 761,10
грн. та, як зазначає у касаційній скарзі
ДФІ в Київській області, ця сума знята з
показників за результатами розгляду
заперечень, суд касаційної інстанції
вважає правильним висновок суду
апеляційної інстанції щодо наявності
підстав для скасування оспорюваної
вимоги в частині зобов'язання
повернути кошти в сумі 26 813,28 грн. (27 574,38
грн. - 761,10 грн.).

Таким чином, доводи касаційної скарги
спростовуються викладеними вище
нормами права та установленими
обставинами справи, у зв'язку з чим
відсутні підстави для її задоволення
та скасування чи зміни оскаржуваних
судових рішень.

Згідно з частиною третьою статті 2201 КАС
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись статтями 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної фінансової
інспекції в Київській області
відхилити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 30 жовтня 2013 року та
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 22 травня 2014
року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України у строк та у порядку,
визначеними статтями 237- 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.