Справа № 2а-9599/08/0470
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/13718/13

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у письмовому провадженні
касаційну скаргу Північної
міжрайонної державної податкової
інспекції Дніпропетровської області
Державної податкової служби (далі -
Північна МДПІ)

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
10.02.2011

та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 15.11.2012

у справі № 2а-9599/08/0470

за позовом суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 (далі
- СПД ОСОБА_1)

до Північної МДПІ

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2008 року СПД ОСОБА_1 звернувся
до Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з позовом, в
якому просив визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення від 10.09.2008 №
/2/20259/10/17-312 та від 10.09.2008 №
/2/20200/10/17-312.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
10.02.2011 позов задоволено з посиланням на
те, що незаконність проведення спірної
податкової перевірки позбавляє
доказової сили акт, в якому висвітлено
результати цієї перевірки.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 15.11.2012 зазначене рішення суду
першої інстанції залишено без змін з
тих мотивів, що податковою інспекцією
не підтверджено факту вчинення
позивачем зафіксованих в акті
перевірки порушень у сфері податкового
законодавства.

Посилаючись на невідповідність
висновків судів вимогам чинного
законодавства та дійсним обставинам
справи, Північна МДПІ звернулася до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, в якій просить
скасувати ухвалені у справі судові
акти та відмовити у позові. Зокрема, на
обґрунтування касаційних вимог
скаржник зазначає про невідповідність
задекларованих позивачем даних
податкового обліку відомостям,
зазначених у первинних документах СПД
ОСОБА_1

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України вважає за
необхідне частково задовольнити
розглядувані касаційні вимоги,
виходячи з такого.

Попередніми судовими інстанціями у
розгляді справи з'ясовано, що Північною
МДПІ було проведено виїзну позапланову
перевірку дотримання СПД ОСОБА_1
податкового законодавства за період з
01.10.2006 по 31.03.2008, оформлену актом від
25.06.2008 № 42/17-312-. У цьому акті
зафіксовано заниження позивачем
оподатковуваного доходу на загальну
суму 81104,06 грн. з посиланням на
розбіжність між сумою задекларованого
СПД ОСОБА_1 доходу та сумою коштів, які
надійшли на рахунок позивача у
перевіреному періоді як оплата за
поставлений товар. Також, в названому
акті перевірки зазначено про
непідтвердженість сформованого
позивачем податкового кредиту
необхідними первинними документами.

Наведені обставини слугували
підставою для прийняття Північною МДПІ
податкових повідомлень-рішень:

від 10.09.2008 № /2/20259/10/17-312, за яким
позивачеві визначено податкове
зобов'язання з ПДВ у сумі 78531,75 грн. (у
тому числі 52354,50 грн. за основним
платежем та 26177,25 грн. за штрафними
санкціями);

від 10.09.2008 № /2/20200/10/17-312, згідно з
яким СПД ОСОБА_1 зобов'язано сплатити
податок з доходів фізичних осіб у сумі
11916,08 грн.

Мотиви, з яких суд першої інстанції
задовольнив даний позов та скасував
зазначені податкові
повідомлення-рішення, не можна визнати
обґрунтованими.

Адже, відповідно до частин першої,
другої статті 112 Закону України «Про
державну податкову службу в Україні»
посадові особи органу державної
податкової служби вправі приступити до
проведення планової або позапланової
виїзної перевірки за наявності підстав
для їх проведення, визначених цим та
іншими законами України, та за умови
надання платнику податків під
розписку:

1) направлення на перевірку, в якому
зазначаються дата його видачі, назва
органу державної податкової служби,
мета, вид (планова або позапланова),
підстави, дата початку та тривалість
перевірки, посади, звання та прізвища
посадових осіб органу державної
податкової служби, які проводитимуть
перевірку. Направлення на перевірку є
дійсним за умови наявності підпису
керівника органу державної податкової
служби, скріпленого печаткою органу
державної податкової служби;

2) копії наказу керівника податкового
органу про проведення позапланової
виїзної перевірки, в якому
зазначаються підстави проведення
позапланової виїзної перевірки, дата
її початку та тривалість.

Ненадання цих документів платнику
податків або їх надання з порушенням
вимог, встановлених частиною першою
цієї статті, є підставою для
недопущення посадових осіб органу
державної податкової служби до
проведення планової або позапланової
виїзної перевірки.

Таким чином, допуск платником
посадових осіб податкової інспекції до
перевірки нівелює правові наслідки
процедурних порушень, допущених
контролюючим органом при призначенні
та/або проведенні виїзної податкової
перевірки. А тому недодержання
посадовими особами податкового органу
вимог закону під час призначення таабо
проведення перевірки не може бути
самостійною підставою для скасування
рішення суб'єкта владних повноважень,
прийнятих за наслідками цієї
перевірки, без спростування висновків
цього органу про вчинення платником
порушень, зафіксованих в акті
перевірки.

Суд апеляційної інстанції, надаючи
правову оцінку змісту викладених в
акті перевірки обставин, які покладені
в основу оспорюваних донарахувань, не
здійснив вичерпного та повного
дослідження усіх обставин, що входять
до предмета доказування у справі, та
неправильно застосував норми
матеріального права, які регулюють
розглядувані правовідносини.

Так, аналізуючи доводи Північної МДПІ
щодо заниження СПД ОСОБА_1
оподатковуваного доходу, апеляційний
суд послався на положення підпункту
11.3.1 пункту 11.3 статті 11 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», який не поширюється на
порядок оподаткування доходів
фізичних осіб зі статусом суб'єктів
підприємницької діяльності.

На час виникнення спірних
правовідносин порядок оподаткування
доходів фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю
регулювався розділом IV Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян».

За змістом статті 13 Декрету
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу.

За правилами пункту «б» частини першої
статті 14 Декрету податок обчислюється
податковими органами на підставі
декларацій, поданих громадянами про
очікуваний (оціночний) у поточному році
доход або про фактично одержані у
звітному календарному році доходи та
інших відомостей про доходи громадян,
визначених у цьому розділі.

Відповідно до частини другої цієї ж
статті Декрету оподаткування доходів
громадян податковими органами
здійснюється на підставі: декларацій
громадян про очікуваний (оціночний) у
поточному році або про фактично
одержані ними протягом року доходи;
матеріалів перевірок діяльності
громадян, проведених податковими
органами.

Згідно з частиною третьою статті 14
названого Декрету податок, обчислений
податковими органами, сплачується в
такому порядку: протягом року платники
щоквартально сплачують до бюджету по 25
процентів річної суми податку,
обчисленої за доходами за попередній
рiк, а платники, які вперше залучаються
до сплати податку, - 25 процентів суми,
обчисленої їм податковими органами за
оціночним доходом на поточний рiк. Для
сплати авансових платежів податку
встановлюються такі строки протягом
року: до 15 березня, до 15 травня, до 15
серпня i до 15 листопада. У разі значного
збільшення або зменшення протягом року
доходу платника податковими органами
може бути проведено перерахунок сум
податку за строками сплати податку, що
не настали.

А відтак для перевірки повноти і
правильності нарахування та сплати СПД
ОСОБА_1 податку з доходів фізичних осіб
у перевіреному періоді судам необхідно
було дослідити дотримання позивачем
визначеного Декретом порядку
обчислення оподатковуваного доходу та
сплати цього податку.

При цьому слід зазначити, що відповідно
до частин першої, другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС) кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, обов'язок з доведення тих
чи інших обставин розподіляється між
учасниками процесу в залежності від
матеріального права, що регулює спірні
відносини та особливостей конкретного
позову.

Відповідно до пункту 4 статті 7 КАС
одним із принципів здійснення
правосуддя в адміністративних судах є
змагальність сторін, диспозитивність
та офіційне з'ясування всіх обставин у
справі.

Принцип офіційного з'ясування всіх
обставин у справі розкрито в частинах
четвертій та п'ятій статті 11 КАС, якими
встановлено, що суд вживає передбачені
законом заходи, необхідні для
з'ясування всіх обставин у справі, у
тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи.

Суд повинен запропонувати особам, які
беруть участь у справі, подати докази
або з власної ініціативи витребувати
докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Обов'язок суб'єкта владних повноважень
довести в судовому процесі
правомірність прийнятого рішення,
своєї дії чи бездіяльності не звільняє
суд від дотримання принципу офіційного
з'ясування всіх обставин у справі, що
обумовлено публічним характером
адміністративного спору, необхідністю
його вирішення з врахуванням
публічного інтересу.

Дотримання цього принципу судом в
судовому процесі забезпечує прийняття
законного і обґрунтованого судового
рішення за результатами розгляду
адміністративної справи, як того
вимагає статті 159 КАС.

У справі, що переглядається, надання
податковою інспекцією доказів
(зокрема, виписок з банківського
рахунку СДП ОСОБА_1) стосовно підстав
для донарахування оспорюваної суми
податкового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб з причин
неповного декларування позивачем
отриманого ним доходу від продажу
товарів в силу принципу змагальності
вимагало від СПД ОСОБА_1 подати докази,
які б спростовували ці твердження
відповідача (як-от документи
бухгалтерського та податкового обліку,
матеріали попередніх податкових
перевірок тощо).

Неподання позивачем з власної
ініціативи таких доказів зобов'язувало
суд запропонувати йому їх надати або
витребувати їх від інших осіб, у яких
такі докази можуть бути, враховуючи
фактичні обставини справи. Тільки
після того, як усі процесуальні засоби,
передбачені законом, будуть вичерпані,
а отримані в судовому процесі докази не
дають підстав для висновку стосовно
того чи іншого юридичного факту, суд
має право з посиланням на частину другу
статті 71 КАС визнати, що відповідач як
суб'єкт владних повноважень не довів
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності, що оскаржуються.

Передчасними є і висновки апеляційного
суду про незаконність нарахування
позивачеві оспорюваної суми
податкового зобов'язання з ПДВ, які
мотивовані поданням СПД ОСОБА_1
податкових накладних на підтвердження
задекларованих ним сум податкового
кредиту.

Адже згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі
коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Таким чином, в силу вимог наведеної
законодавчої норм, якщо на момент
здійснення перевірки податковим
органом у платника податку відсутні
податкові накладні, які підтверджують
правомірність віднесення певних сум до
податкового кредиту, то судом не може
прийматися до уваги їх надання при
розгляді справи в суді. У разі
одержання (виявлення) платником
податкових накладних після проведення
перевірки, він має право сформувати
податковий кредит з урахуванням таких
податкових накладних у наступному
податковому періоді.

З урахуванням викладеного для
правильного вирішення цього спору
судам слід було вичерпно перевірити
факт наявності у СПД ОСОБА_1 податкових
накладних, на підставі яких ним було
сформовано податковий кредит в
оспорюваній сумі, на момент проведення
перевірки.

Оскільки прийняття правильного по суті
спору рішення вимагає додаткового
встановлення фактичних обставин даної
справи, то відповідно до частини другої
статті 227 КАС ухвалені у справі судові
рішення підлягають скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції для з'ясування
викладених у цій ухвалі обставин та
прийняття правильного та
вмотивованого рішення.

З урахуванням викладеного, керуючись
статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 КАС, Вищий
адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Північної
міжрайонної державної податкової
інспекції Дніпропетровської області
Державної податкової служби
задовольнити частково.

2. Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
10.02.2011 та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 15.11.2012 у справі № 2а-9599/08/0470
скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько