Справа № 21-455а14
Суддя: Кривенко В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України у складі:

головуючогоКривенка В.В.,
суддів:Гриціва М.І., Гусака М.Б.,
Коротких О.А., Кривенди О.В., Маринченка
В.Л., Прокопенка О.Б., Терлецького О.О., -

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за позовом ОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного
фонду України в Черкаській області
(далі - ГУ ПФУ), управління Міністерства
внутрішніх справ України в Черкаській
області (далі - управління МВС; МВС
відповідно) про зобов'язання
призначити пенсію,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом, в якому з урахуванням
уточнення позовних вимог просив:
зобов'язати управління МВС підготувати
документи для призначення пенсії за
вислугу років та передати їх до ГУ ПФУ;
зобов'язати ГУ ПФУ призначити йому
пенсію за вислугу років з 30 жовтня 2007
року згідно з пунктом «б» статті 12
Закону України від 9 квітня 1992 року №
2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ та деяких інших осіб»
(в редакції Закону України від 4 липня
2002 року № 51-ІV «Про внесення змін до
Закону України «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців та
осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ»; далі - Закон
№ 2262-ХІІ, Закон № 51-ІV відповідно).

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1
послався на те, що відповідно до пункту
«б» статті 12 Закону 2262-ХІІ в редакції
Закону № 51-ІV він має право на
призначення пенсії за вислугу років.
Проте управління МВС відмовило йому у
призначенні такої пенсії.

Суди встановили, що ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, проходив службу в органах
внутрішніх справ з 1 жовтня 1986 року по 6
серпня 2001 року. Наказом управління МВС
від 6 серпня 2001 року № 103 О/С звільнений
зі служби на підставі підпункту «а»
пункту 65 Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 29 липня 1991 року № 114 (далі -
Положення) (за віком). При звільненні
строк служби в Радянській армії та
органах внутрішніх справ становив 16
років 10 місяців і 9 днів, а загальний
трудовий стаж - 23 роки 11 місяців 22 дні.

Після досягнення 45-річного віку та
відповідного трудового стажу позивач
подав до управління МВС необхідні
документи для призначення пенсії за
Законом 2262-ХІІ, проте така пенсія йому
не була призначена.

Маньківський районний суд Черкаської
області постановою від 17 грудня 2007 року
позов задовольнив. Зобов'язав
управління МВС підготувати документи
для призначення ОСОБА_1 пенсії за
вислугу років; зобов'язав ГУ ПФУ
призначити пенсію за вислугу років з 30
жовтня 2007 року згідно з Законом №
2262-ХІІ.

Київський апеляційний
адміністративний суд постановою від 5
березня 2009 року рішення суду першої
інстанції скасував та прийняв нове -
про відмову у задоволенні позову.

Вищий адміністративний суд України
ухвалою від 2 липня 2014 року постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 5 березня 2009
року скасував, а постанову суду першої
інстанції залишив у силі.

У заяві про перегляд судового рішення
Верховним Судом України з підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 237 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС),
управління МВС зазначає, що в доданій
до заяви ухвалі суду касаційної
інстанції від 3 квітня 2014 року (справа №
К/9991/46567/11) по-іншому, ніж в оскаржуваній
ухвалі, застосовано положення пункту
«б» статті 12 Закону № 2262-ХІІ.
Просить ухвалу Вищого
адміністративного суду України від 2
липня 2014 року скасувати і залишити в
силі постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 5 березня 2009 року.

Колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України вважає, що заява про
перегляд оскаржуваного рішення Вищого
адміністративного суду України не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 237
КАС судові рішення в адміністративних
справах можуть бути переглянуті
Верховним Судом України з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

Вищий адміністративний суд України,
допускаючи цю справу до провадження,
виходив із того, що в доданих до заяви
рішеннях суду касаційної інстанції
по-іншому, ніж у справі, що
розглядається, застосовано положення
пункту «б» статті 12 Закону № 2262-ХІІ.

Проте аналіз рішення суду касаційної
інстанції у справі, що розглядається,
та його рішення, копію якого надано для
порівняння, не дає підстав вважати, що
цей суд неоднаково застосував
зазначені норми права.

Так, у справі, рішення суду касаційної
інстанції в якій додано до заяви, суди
встановили, що позивач досяг 45-річного
віку, що дає право на призначення
пенсії за вислугу років, у 2008 році. У цей
період пункт «б» статті 12 Закону №
2262-ХІІ діяв у редакції Закону України
від 4 квітня 2006 року № 3591-ІV «Про
внесення змін до деяких законів
України з питань пенсійного
забезпечення та соціального захисту
військовослужбовців» (набрав чинності
з 29 квітня 2006 року), відповідно до якого
особа мала право на пенсію за вислугу
років, якщо вона досягла
45-річного віку на день звільнення зі
служби.

Водночас у справі, що розглядається,
суди встановили, що позивач досяг
45-річного віку ІНФОРМАЦІЯ_2. На той час
була чинною редакція пункту «б» статті
12 Закону № 2262-XII у редакції Закону №
51-ІV, відповідно до якої особа мала
право на пенсію за вислугу років у разі
досягнення 45-річного віку незалежно
від підстав та часу звільнення зі
служби.

Отже, правовідносини у справі, що
розглядається, та правовідносини у
справі, рішення в якій надано для
порівняння, виникли у різний час та
були по-різному врегульовані.

Зазначене не дає можливості дійти
висновку про неоднакове застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах.

Враховуючи те, що обставини, які стали
підставою для перегляду справи
Верховним Судом України, не
підтвердилися, у задоволенні заяви
управління МВС слід відмовити.

Керуючись статтями 241, 242, 244 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Судової палати
в адміністративних справах Верховного
Суду України

постановила:

У задоволенні заяви управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Черкаській області відмовити.

Постанова є остаточною і не може
бути оскаржена, крім випадку,
передбаченого пунктом 2 частини першої
статті 237 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий В.В.
КривенкоСудді М.І.
Гриців М.Б. Гусак
О.А. Коротких
О.В. Кривенда
В.Л. Маринченко О.Б.
Прокопенко О.О.
Терлецький