Справа № 303/3088/14-а 2а/303/121/14
Суддя: Каралюс В.М.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року
Справа № 876/6753/14

Головуючого судді - Каралюса В.М.,

суддів: Затолочного В.С., Матковської
З.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на
ухвалу Мукачівського міськрайонного
суду Закарпатської області від 18
червня 2014 року про закриття
провадження у справі за позовом ОСОБА_2
до Кольчинської селищної ради про
визнання протиправним та скасування
рішення, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2014 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду з адміністративним
позовом до Кольчинської селищної ради
Мукачівського району Закарпатської
області, в якому просив визнати
протиправним та скасувати рішення № 812
сорок другої сесії шостого скликання
Кольчинської селищної ради від 15.04.2014
року.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного
суду Закарпатської області від 18
червня 2014 року провадження в справі за
позовом ОСОБА_2 до Кольчинської
селищної ради про визнання
протиправним та скасування рішення
закрито.

Не погодившись із таким рішенням суду,
його оскаржив відповідач, який в
поданій апеляційній скарзі,
покликаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення питання,
просить оскаржувану ухвалу скасувати,
а справу направити до суду першої
інстанції для продовження розгляду.

В обгрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що вимога
адміністративного позову грунтується
на публічно-правових відносинах, які
виникають у зв'язку із здійсненням
відповідачем владних управлінських
функцій на основі законодавства. Тому
такий спір належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

Сторони в судове засідання не прибули,
про дату, час і місце апеляційного
розгляду були повідомлені належним
чином, а тому, колегія суддів, у
відповідності до ч.1 п.2 ст.197 Кодексу
адміністративного судочинства
України, вважає за можливе розглядати
справу у порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що така
підлягає задоволенню з наступних
міркувань.

Вирішуючи питання про закриття
провадженння у справі, суд першої
інстанції виходив з того, що спори, шо
виникають із земельних відносин, у яких
однією з сторін є фізична особа,
незважаючи на участь у них суб'єкта
владних повноважень, згідно ст. 15 ЦПК
України розглядаються в порядку
цивільного судочинства, в тому числі і
спори, пов'язані з припиненням права
користування землею. Таким чином
справа не підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства, а тому
провадження в справі слід закрити.

Проте колегія суддів вважає, що
висновки про необхідність закрити
провадження в адміністративній справі
є безпідставними, виходячи з
наступного.

Згідно п.1 ч.1 ст.3 Кодексу
адміністративного судочинства України
справа адміністративної юрисдикції -
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.17 КАС України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори:
1) спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності; 2) спори з приводу
прийняття громадян на публічну службу,
її проходження, звільнення з публічної
служби; 3) спори між суб'єктами владних
повноважень з приводу реалізації
їхньої компетенції у сфері управління,
у тому числі делегованих повноважень; 4)
спори, що виникають з приводу
укладання, виконання, припинення,
скасування чи визнання нечинними
адміністративних договорів; 5) спори за
зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
Конституцією та законами України; 6)
спори щодо правовідносин, пов'язаних з
виборчим процесом чи процесом
референдуму.

Для вирішення питання за правилами
якого судочинства слід розглядати
певний спір, і чи володіє він ознаками
справи адміністративної юрисдикції,
яка повинна розглядатися за правилами
передбаченими Кодексом
адміністративного судочинства
України, слід виходити із суб'єктного
складу та предмету заявленого позову.

Вимога адміністративного позову в
частині визнання нечинними рішень
суб'єктів владних повноважень
ґрунтується на публічно - правових
відносинах, які виникають у зв'язку із
здійсненням відповідачем владних
управлінських функцій на основі
законодавства.

Так, органи місцевого самоврядування в
межах повноважень, визначених законом,
приймають рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території
(ч. 3 ст.140, ч. 1 ст.144 Конституції України).
Акти органів місцевого самоврядування
та їх посадових осіб з мотивів
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку (ч. 10
ст.59 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні»).

Відповідно до ч.1 ст. 143 Конституції
України територіальні громади села,
селища, міста безпосередньо або через
утворені ними органи місцевого
самоврядування вирішують, крім
передбачених в Конституції України, й
інші питання місцевого значення,
віднесені законом до їхньої
компетенції. Перелік таких питань
визначено у Конституції України та
Законі України «Про місцеве
самоврядування в Україні».

Згідно Рішення Конституційного суду
України № 10-рп/2010 від 01.04.2010 року
системний аналіз положень Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» (ч.1 ст.10, ст.ст.16, 17, 18, 25, 26 та
інших) свідчить, що органи місцевого
самоврядування при вирішенні питань
місцевого значення, віднесених
Конституцією України та законами
України до їхньої компетенції, є
суб'єктами владних повноважень, які
виконують владні управлінські функції,
зокрема нормотворчу, координаційну,
дозвільну, реєстраційну, розпорядчу. За
Конституцією і законами України
публічно-правові спори в Україні
розглядають і вирішують
Конституційний Суд України, суди
загальної юрисдикції в порядку
кримінального та адміністративного
судочинства (ст.ст. 13,15 Закону України
«Про Конституційний Суд України», ст. 17
КАС України). Конституційний Суд
України прийшов до висновку, що
вирішення спорів фізичних та юридичних
осіб з органом місцевого
самоврядування як суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності належить до
юрисдикції адміністративних судів,
крім публічно-правових спорів, для яких
законом встановлений інший порядок
судового вирішення (ч.2 ст.4, ч.3 ст.17 КАС
України).

Аналізуючи зміст заявлених позовних
вимог, колегія суддів приходить до
висновку, що оскаржувані рішення
прийняті відповідачами згідно
положень Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні».

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ. До
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Статтею 104 КАС України встановлено, що
до адміністративного суду має право
звернутися з адміністративним позовом
особа, яка вважає, що порушено її права,
свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин.

Таким чином, колегія суддів переконана,
що судом першої інстанції, при
вирішенні питання щодо належності
даного спору до юрисдикції
адміністративних судів, допущено хибне
трактування положень Конституції
України, Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» та ст. 2, п. 1, 7
ч. 1 ст. 3, ст. 17, 104 КАС України, що в свою
чергу призвело до невірного висновку
про цивільно-правовий характер спірних
правовідносин, а відтак неможливості
розгляду даного спору в порядку
адміністративного судочинства.

Крім того, колегія суддів вважає, що в
даному випадку мова йде про оскарження
позивачем рішення органу місцевого
самоврядування, що випливає з наданих
йому владних управлінських функцій, а
не про спір пов'язаний із захистом
права власності або користування, а
тому його належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

З огляду на наведене, колегія суддів
приходить до переконання, що судом
першої інстанції було допущено
порушення норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення питання, а
тому оскаржувана ухвала про закриття
провадження підлягає скасуванню.

Враховуючи вищенаведене та керуючись
ст. ст. 195, 197, п. 3 ч. 1 ст. 199, п. 4 ч. 1 ст. 202, п.
6 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Мукачівського міськрайонного
суду Закарпатської області від 18
червня 2014 року про закриття
провадження у справі № 303/3088/14-а
скасувати та направити справу до суду
першої інстанції для продовження
розгляду.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі та
касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
В.М.
Каралюс

суддя
В.С. Затолочний

суддя
З.М. Матковська