Справа № 808/3885/14
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року 16:20Справа №
808/3885/14 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний
суд у складі судді Бойченко Ю.П., за
участю секретаря судового засідання
Заболотньої Н.Ю. та представників

позивача: Гусельникова М.О.

відповідача: Воронкової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Електроресурс»

до Державної податкової
інспекції у Жовтневому районі м.
Запоріжжя Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області

про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення-рішення

ОБСТАВИНИ
СПРАВИ:

17 червня 2014 року до Запорізького
окружного адміністративного суду
надійшов адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Електроресурс» до
Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м.Запоріжжя
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області, в якому позивач
просить суд визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення від 05.06.2014 за
№2201.

Ухвалою Запорізького окружного
адміністративного суду від 20.06.2014
позовна заява залишена без руху до 15
липня 2014 року.

Позивач усунув недоліки позовної
заяви.

Ухвалою суду від 15 липня 2014 року було
відкрито провадження по зазначеній
справі, закінчено підготовче
провадження та призначено справу до
судового розгляду на 22 липня 2014 року.

Провадження у справі зупинялось до 03
вересня 2014 року та розгляд справи
відкладався до 17 вересня 2014 року.

Представник позивача проти заявлених
вимог заперечив, зазначив, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення винесено
незаконно та необґрунтовано. На
перевірку були надані всі документи,
які підтверджують реальність
господарських взаємовідносин з
контрагентом - ТОВ «Дніпро ТМ». У
перевіряючих відповідача були
відсутні зауваження до форми та змісту
первинних документів. Проте незважаючи
на наявність всіх необхідних, належним
чином оформлених, первинних документів
контролюючий орган стверджує про
відсутність реального факту
здійснення господарської діяльності
та нікчемності укладених угод з
постачальниками та покупцями на
підставі отриманої податкової
інформації від ДПІ у Дарницькому
районі м. Києва ( акт № 122/26-51-22-01 від
20.02.2014 р. «Про неможливість проведення
зустрічної звірки з питань
підтвердження фінансово -
господарських взаємовідносин ТОВ
«Дніпро ТМ» з суб'єктами
господарювання за період 01.03.2012 р. по
31.12.2013 р.). Позивач вважає вказаний
висновок необґрунтованим, оскільки
головною підставою вважати правочин
нікчемним є його недійсність,
встановлена законом. Саме законом, а не
Актами, які б факти в цьому акті не були
відображені. Вказані ж в Акті висновки
є суто суб'єктивною думкою державного
податкового ревізора-інспектора,
оскільки були зроблені без повного та
всебічного дослідження наявної
інформації. При цьому податковими
інспекторами ДПІ у Дарницькому районі
м. Києва навіть не була проведена
звірка контрагента позивача - ТОВ
«Дніпро ТМ» та не досліджені всі
первинні документи.

На підставі викладеного в
адміністративному позові просить суд
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

Представник відповідача проти
заявлених позовних вимог заперечила в
повному обсязі. Надала суду письмові
заперечення та пояснила, що ДПІ у
Жовтневому районі м.Запоріжжя 27.03.2014 р.
було отримано акт № 122/26-51-22-01 від ДПІ у
Дарницькому районі м. Києва «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки з питань підтвердження
фінансово - господарських
взаємовідносин ТОВ «Дніпро ТМ» (38138933) з
суб'єктами господарювання за період з
01.03.2012 р. по 31.1213 р.» у якому зазначено, що
неможливо встановити місцезнаходження
ТОВ «Дніпро ТМ» (38138933) та яким
встановлено відсутність у ТОВ «Дніпро
ТМ» приміщень, транспортних засобів та
інших умов для ведення господарської
діяльності, що свідчить про
відсутність реального факту
здійснення господарської діяльності
та нікчемності укладених угод з
постачальниками та покупцями.

У ході проведення позапланової
перевірки ТОВ «Електроресурс» не було
надано згоду Генпідрядника на
притягнення до виконання робіт
сторонніх організацій а саме - ТОВ
«Дніпро ТМ», не було надано документи,
які підтверджують наявність у ТОВ
«Дніпро ТМ» ліцензій на виконання
зазначеного виду робіт.

Крім того проведеною перевіркою
встановлено - що станом на 01.12.2013
загальна чисельність працюючих на ТОВ
«Електроресурс» склала - 23 особи.
Основним видом діяльності
підприємства є установлення та монтаж
машин і устаткування. Підприємство має
відповідні ліцензії та дозволи на
здійснення даного виду робіт.

На підставі зазначеного представник
відповідача вважає, що ТОВ
«Електроресурс» власними силами
здійснив роботи по капітальному
ремонту секції № 3 РОФ -1 ПАТ «ІнГОК»
згідно договору субпідряду № 1-31 від
05.09.2013 р., а відображення у складі
податкового кредиту ПДВ операції
придбання послуг у ТОВ «Дніпро ТМ» у
сумі ПДВ 19 024,16 грн. здійснено для
завищення податкового кредиту за
грудень 2013 р. на 19024,16 грн. Таким чином, в
порушення п. 198.1 та п.198.2 ст. 198
Податкового кодексу України
підприємством було безпідставно
віднесено до складу податкового
кредиту ПДВ у сумі 19 024 грн., за послуги
які не були фактично отримані від ТОВ
«Дніпро ТМ».

З урахуванням викладеного в
запереченнях, просить суд відмовити в
задоволені позовних вимог в повному
обсязі.

Розгляд справи здійснювався за
допомогою технічних засобів, а саме:
програмно-апаратного комплексу
«Камертон».

У судовому засіданні 17.09.2014 на підставі
ст.160 КАС України судом проголошено
вступну та резолютивну частину
постанови.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, розглянувши
матеріали і з'ясувавши обставини
адміністративної справи, дослідивши
наявні у справі докази у їх сукупності,

ВСТАНОВИВ:

Як встановлено з матеріалів справи, на
підставі наказу №240 від 07.04.2014р.
виданого ДПІ у Жовтневому районі м.
Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій
області, згідно із пп.20.1.4 п.20.1 ст.20,
пп.78.1.1 п.78.1 ст.78, п.79.2 ст.79 Податкового
кодексу України в період з 07.04.2014 по
11.04.2014 проведена документальна
позапланова виїзна перевірка
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Електроресурс»
(скорочена назва - ТОВ «Електроресурс»
(код за ЄДПОУ 38520991)) з питань дотримання
вимог податкового законодавства під
час взаємовідносин ТОВ «Дніпро ТМ» (код
за ), з податку на прибуток
за 2013р. та податку на додану вартість за
грудень 2013р.

За результатами перевірки було
складено акт №32/08-26-22-01/38520991 від 16.04.2014 р.
(далі - Акт перевірки).

Відповідно до розділу 4 «Висновок» Акту
перевірки, перевіркою встановлено
порушення ТОВ «Електроресурс» п. 198.2 п.
198.1 ст. 198 Податкового кодексу України в
результаті чого занижено податок на
додану вартість задекларований до
сплати за грудень 2013 р. на 19 024, 00 грн.

Відповідно до викладеного на стор. 8-9
Акту перевірки, до вказаного висновку
перевіряючи дійшли на підставі
наступних обставин.

Між ТОВ «Промспецбуд» (генпідрядник) в
особі директора Хільченко В.В. та ТОВ
«Електроресурс» (субпідрядник) в особі
директора Чумаченко Д.Л., було укладено
договір субпідряду на капітальні
ремонти споруд та будівель №1-31 від
05.09.2013р.

В подальшому між ТОВ «Електроресурс»
(підрядник), в особі директора
Чумаченко Д.Л., та ТОВ «Дніпро ТМ»
(субпідрядник), в особі директора
Петросова Ельчина Абдул Огли, було
укладено договір субпідряду №21/01 від
16.11.2013р. для проведення
електромонтажних робіт згідно
договору №1-31 від 15.09.2013р. по
капітальному ремонту секції №3 РОФ-1
ПАТ «ІнГОК» м. Кривий Ріг.

Згідно п. 1.3 договору субпідряду №1-31
від 15.09.2013р. по капітальному ремонту
секції №3 РОФ-1 ПАТ «ІнГОК» м. Кривий Ріг
передбачено, що сторони допускають, за
умови надання в письмовій формі згоди
Генпідрядника, залучення
Субпідрядником спеціалізованих
підприємств (організацій) (далі -
Субпідрядників) для виконання окремих
об'ємів (об'єктів, етапів, видів) робіт
на виконання цього договору. (…).

Субпідрядники, які долучаються до
виконання робіт, повинні відповідати
наступним вимогам: мати ліцензію
(дозвіл) на виконання робіт, якщо така
вимога передбачена нормативними
документами; мати ресурси (матеріальні,
технічні, фінансові), достатні для
виконання робіт; мати досвід виконання
аналогічних робіт.

ДПІ у Жовтневому районі м.Запоріжжя
27.03.2014 р. було отримано акт № 122/26-51-22-01
від ДПІ у Дарницькому районі м. Києва
«Про неможливість проведення
зустрічної звірки з питань
підтвердження фінансово -
господарських взаємовідносин ТОВ
«Дніпро ТМ» (38138933) з суб'єктами
господарювання за період з 01.03.2012 р. по
31.1213 р.» у якому зазначено, що неможливо
встановити місцезнаходження ТОВ
«Дніпро ТМ» (38138933) та яким встановлено
відсутність у ТОВ «Дніпро ТМ»
приміщень, транспортних засобів та
інших умов для ведення господарської
діяльності, що свідчить про
відсутність реального факту
здійснення господарської діяльності
та нікчемності укладених угод з
постачальниками та покупцями.

У ході проведення позапланової
перевірки ТОВ «Електроресурс» не було
надано згоду Генпідрядника на
притягнення до виконання робіт
сторонніх організацій а саме - ТОВ
«Дніпро ТМ», не було надано документи,
які підтверджують наявність у ТОВ
«Дніпро ТМ» ліцензій на виконання
зазначеного виду робіт.

Крім того проведеною перевіркою
встановлено - що станом на 01.12.2013
загальна чисельність працюючих на ТОВ
«Електроресурс» склала - 23 особи.
Основним видом діяльності
підприємства є установлення та монтаж
машин і устаткування.

Підприємство має ліцензію серія АЕ
№260308, видану Державною
Архітектурно-будівельною інспекцією
України Інспекція Державного
Архітектурно-будівельного контролю у
Донецькій області серія АЕ №260308 та
дозвіл №481.13.23 від 12.07.2013р. Державної
служби гірничого нагляду та
промислової безпеки України.

На підставі вказаних обставин
відповідач вважає, що ТОВ
«Електроресурс» власними силами
здійснив роботи по капітальному
ремонту секції № 3 РОФ -1 ПАТ «ІнГОК»
згідно договору субпідряду № 1-31 від
05.09.2013 р., а відображення у складі
податкового кредиту ПДВ операції
придбання послуг у ТОВ «Дніпро ТМ» у
сумі ПДВ 19 024,16 грн. здійснено для
завищення податкового кредиту за
грудень 2013 р. на 19024,16 грн.

Таким чином, в порушення п. 198.1 та п.198.2
ст. 198 Податкового кодексу України
підприємством було безпідставно
віднесено до складу податкового
кредиту ПДВ у сумі 19 024 грн., за послуги
які не були фактично отримані від ТОВ
«Дніпро ТМ».

На підставі висновку Акту перевірки
Державною податковою інспекцією у
Жовтневому районі м. Запоріжжя
винесено податкове повідомлення
рішення №2201 від 05 червня 2014 року.

Відповідно до вказаного податкового
повідомлення рішення позивачу
визначено суму грошового зобов'язання:

- за основним платежем - 19 024,00 грн.;

- за штрафними санкціями - 4 756, 00
грн.

Не погодившись з висновками Акту
перевірки та винесеним на їх підставі
податковим повідомленням-рішенням
позивач звернувся з даним позовом до
суду.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши обставини справи та
перевіривши їх доказами, суд вважає, що
адміністративним позов підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, суд виходить з приписів ч. 3 ст. 2
КАС України, відповідно до яких, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії): безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

З матеріалів справи встановлено, що ТОВ
«Електроресурс» на запит № 1826/10/08-26-22-11
від 20.02.2014 р. щодо надання пояснень і
документальних підтверджень щодо
господарських відносин з
постачальником ТОВ «Дніпро ТМ» код
ЄДРІІОУ 38138933, було надано ДПІ у
Жовтневому районі м.Запоріжжя наступні
документи:

- Копія договору на поставку товару №
24/12 від 18.12.2013 р. ТОВ «Дніпро ТМ»;

- Копія договору на надання послуг № 21/01
від 16.11.2013 р. ТОВ «Дніпро ТМ»;

- Копія видаткової накладної ТОВ
«Дніпро ТМ» № РН-1223-02 від 23.12.2013 p.;

- Копія ТТН на отримання товару;

- Копія актів виконаних робіт (надання
послуг) ТОВ «Дніпро ТМ» № ОУ-1212-02 від
12.12.2013 p., № ОУ-1216-08 від 16.12.2013 р. 16-08;

- Копія податкових накладних ТОВ
«Дніпро ТМ» № 239 від 12.12.2013 p., № 240 від
16.12.2013 p., № 83 від 23.12.2013 p.;

- Копія договору субпідряду № 1-31 від
05.09.2013 р. з ТОВ «Промспецбуд»;

- Копія довідки про вартість виконаних
робіт за грудень 2013 р. з ТОВ
«Промспецбуд» за договором № 1-31 від
05.09.2013 p.;

- Копія податкової накладної № 12 від
19.12.2013 p.;

- Копія договору на поставку продукції
№ 18 від 15.11.2013 р. ПП «Арт-Енерго»;

- Копія видаткової накладної № РН-0000104
від 23.12.2013 p.;

- Копія доручення на отримання ТМЦ ПП
«Арт-Енерго» № 625 від 23.12.2013 p.;

- Копія ТТН на постачання ТМЦ від 23.12.2013
р.

- Копія договору про надання
транспортних послуг № 14/11 від 14.11.2013 p.;

- Копія податкової накладної № 15 від
23.12.2013 p.;

- Оборотно-сальдова відомість за
грудень 2013 p. pax. № 361 ПП «Арт-Енерго», pax.
№ 631 ТОВ «Дніпро ТМ».

Таким чином, ТОВ «Електроресурс» на
підтвердження виконання умов договору
постачання № 24/12 від 18.12.2013 р.
укладеного між ТОВ «Дніпро ТМ» та ТОВ
«Електроресурс»; договору поставки № 18
від 15.11.2013 р. укладено між ПП
«Арт-Енерго» та ТОВ «Електроресурс»;
договору субпідряду № 21/01 від 16.11.2013 р.
для проведення електромонтажних робіт
згідно договору № 1-31 від 15.09.2013 р. по
капітальному ремонту секції № 3 РОФ-1
ПАТ «ІнГОК» м. Кривий Ріг, було надано
контролюючому органу всі первинні
документи.

При проведенні перевірки податковим
органом встановлено, що між ТОВ
«Електроресурс» (підрядник), в особі
директора Чумаченко Д.Л., та ТОВ «Дніпро
ТМ» (субпідрядник), в особі директора
Петросова Ельчина Абдул Огли було
укладено договір субпідряду №21/01 від
16.11.2013р. для проведення
електромонтажних робіт згідно
договору №1-31 від 15.09.2013р. по
капітальному ремонту секції №3 РОФ-1
ПАТ «ІнГОК» м. Кривий Ріг.

З акту перевірки вбачається що
податковий орган вважає, що вказаний
договір укладено позивачем з метою
штучного завищення податкового
кредиту.

Стосовно укладення договору суд вважає
за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.3
Господарського кодексу України, під
господарською діяльністю у цьому
Кодексі розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Господарська діяльність, що
здійснюється для досягнення
економічних і соціальних результатів
та з метою одержання прибутку, є
підприємництвом, а суб'єкти
підприємництва - підприємцями.
Господарська діяльність може
здійснюватись і без мети одержання
прибутку (некомерційна господарська
діяльність).

Пунктом 2 та п. 5 ч.1 ст. 6 Господарського
кодексу України встановлено, що
загальними принципами господарювання
в Україні є свобода підприємницької
діяльності у межах, визначених законом
та заборона незаконного втручання
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування, їх посадових
осіб у господарські відносини.

Статтею 42 Господарського кодексу
України встановлено, що підприємництво
- це самостійна, ініціативна,
систематична, на власний ризик
господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

Згідно з ч. 1 ст.43 Господарського
кодексу України, підприємці мають
право без обмежень самостійно
здійснювати будь-яку підприємницьку
діяльність, яку не заборонено законом.

Договори субпідряду для проведення
робіт по капітальному ремонту будівель
(споруд) не заборонені чинним
законодавством та можуть вільно
укладатись суб'єктами господарювання.

Таким чином договір субпідряду № 21/01
від 16.11.2013 р. для проведення
електромонтажних робіт відповідає
вимогам чинного законодавства.

Посилання відповідача на те, що позивач
самостійно міг виконати дані роботи
суд до уваги не приймає, оскільки
суб'єкти господарювання самостійно
вирішують яким чином їм виконувати
роботи для максимального досягнення
економічних результатів. Втручання
органів державної влади в свободу
вибору підприємницької діяльності
(виду, способу, тощо) чинним
законодавством заборонено. Крім того,
існує презумпція правомірності
правочину, якщо інше не встановлено
Законом чи судом. Зазначений договір
відповідає нормам Закону, а з позовом
про визнання його недійсним податковий
орган до суду не звертався. Докази
іншого в матеріалах справи відсутні.

До проведення перевірки та під час її
проведення були надані всі первинні
документи на підтвердження реальності
виконання умов договору.

На час укладання договору та вчинення
господарських операцій контрагент
позивача ТОВ «Дніпро ТМ» було
зареєстроване в Єдиному державному
реєстрі підприємств і організацій
України та являвся платником податку
на додану вартість. Зазначена
обставина підтверджується випискою з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців та
свідоцтвами про реєстрацію платника
податку на додану вартість, копії яких
долучені до матеріалів справи. При
цьому суд зазначає, виписка з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців не містить
відомостей щодо не знаходження ТОВ
«Дніпро ТМ» за юридичною адресою.

Також документально не підтверджено
посилання відповідача на те, що
відсутня письмова згода Генпідрядника
- ТОВ «Промспецбуд» на залучення в
якості субпідрядника - ТОВ «Дніпро ТМ».

До матеріалів справи додано оригінал
листа ТОВ «Промспецбуд» №2321/1 від
30.11.2013, відповідно до якого вказане
підприємство узгоджує (погоджує)
залучення судпідрядних організацій
ТОВ «Дніпро Тренд Менеджмент»
(скорочена назва ТОВ «Дніпро ТМ») та ТОВ
«ЗПНП461» до виконання робіт по
капітальному ремонту секції №3 РОФ-1ПАТ
«ІнГОК».

При цьому суд звертає увагу
відповідача, що дана письмова згода
(навіть при її відсутності) не є
первинним документом в розумінні
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» та не впливає на формування
платником податків ані доходів, ані
витрат, ані податкового кредиту.
Надання або ж ненадання таких
документів є виключно договірними
відносинами, які врегульовуються в
порядку господарського законодавства.

Стосовно наявності ліцензій на даний
вид робіт (про що є посилання в акті
перевірки) то даний вид робіт не
потребує ліцензування, про що
зазначено в листі ТОВ «Промспецбуд» №69
від 04.09.2014. Також, в цьому ж листі
зазначено, що ТОВ «Дніпро ТМ» була
надані електромонтажні послуги по
об'єкту РОФ-1 секція №3 замовника ПАТ
«ІнГОК» м.Кривий Ріг . - ПСУ-31, ПСУ-32,
ПСУ-33, ПСУ-34, ПСУ-35, ПСУ-36.

Згідно з п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.2 ст.198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: або
дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг; або дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно з п.201.4 ст.201 ПК України податкова
накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу
України, для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Відповідно до частини першої статті 9
зазначеного Закону, підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 вказаного Закону визначено,
що первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.
Господарська операція - дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Згідно з частиною 2 статті 9 Закону,
первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити:

- назву документа (форми);

- дату і місце складання;

- назву підприємства, від імені
якого складено документ;

- зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції;

- посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення;

- особистий підпис або інші дані,
що дають змогу ідентифікувати особу,
яка брала участь у здійсненні
господарської операції.

Фактичне виконання послуг зазначений
документ може підтверджувати у
бухгалтерському обліку за умови
виконання наведених вище умов.

У позивача в наявності всі первинні
документи, перелік яких зазначено вище,
які підтверджують факт реальності
здійснення господарських
правовідносин та їх належного
декларування. Вказані документи
досліджувались при проведенні
перевірки.

Перевірка правильності ведення
податкового обліку та складання
звітності іншим суб'єктом
господарювання не входить до прав чи
обов'язків позивача, а є обов'язком
податкового органу, на обліку в якому
перебуває ТОВ «Дніпро ТМ» та його
контрагенти.

Застосування відповідальності у
вигляді зменшення податкового кредиту
позивача, фактично змінює правові
засади застосування відповідальності
при порушеннях діючого законодавства -
за порушення, що можливо вчиненні
однією особою (вказана обставина не
досліджувалась і не доведена),
покладається відповідальність на
інших осіб, що є неприпустимим, тобто
запроваджується колегіальна
відповідальність за порушення
законодавства, що регулює
підприємницьку діяльність, в той час,
коли Основним Законом - Конституцією
України статтею 61 закріплюється
індивідуальний характер
відповідальності. З матеріалів
перевірки не вбачається порушення
вимог Податкового кодексу України
позивачем, а отже відповідальність за
можливе не перерахування податку,
сплаченого позивача своєму
контрагенту, до бюджету, а також
неподання ним первинних документів та
пояснень є відповідальністю виключно
такого контрагента.

Податкові зобов'язання ТОВ «Дніпро ТМ»
по взаємовідносинам з позивачем
задекларовані ним в поданих податкових
деклараціях, копії яких долучені до
матеріалів справи.

Крім того, дана правова позиція
викладена в листі ВАСУ від 01.11.2011
№1936/11/13-11 «Про підтвердження даних
податкового обліку»: «...сама собою
наявність або відсутність окремих
документів, а так само помилки у їх
оформленні не є підставою для
висновків про відсутність
господарської операції, якщо з інших
даних вбачається, що фактичний рух
активів або зміни у власному капіталі
чи зобов'язаннях платника податків у
зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце.»

Згідно з листом ВАСУ від 02.06.2011 №742/11/13-11
«Оцінюватися при досліджені факту
здійснення господарської операції
повинні відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовані дані податкового
обліку.».

Щодо твердження податкового органу про
відсутність реального факту
здійснення господарської діяльності
та нікчемності укладених угод з
постачальниками та покупцями на
підставі отриманої податкової
інформації від ДПІ у Дарницькому
районі м. Києва (акт № 122/26-51-22-01 від
20.02.2014 р. «Про неможливість проведення
зустрічної звірки з питань
підтвердження фінансово -
господарських взаємовідносин ТОВ
«Дніпро ТМ» з суб'єктами
господарювання за період 01.03.2012 р. по
31.12.2013 р.»), то суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Як вже зазначалось вище, відповідно до
ст. 61 Конституції України юридична
відповідальність особи має
індивідуальний характер, а тому
позивач не може нести відповідальності
за можливі протиправні дії інших
юридичних осіб. Порушення (можливі
порушення) контрагентом позивача вимог
законодавства про порядок здійснення
господарської діяльності не може бути
підставою для висновку про відсутність
відповідних господарських операцій.
Факти вчинення злочину, в тому числі у
вигляді фіктивного підприємництва,
ухилення від сплати податків, можуть
встановлюватись виключно відповідним
рішенням суду.

Поняття «добросовісний платник», яке
вживається у сфері податкових
правовідносин, не передбачає
виникнення у платника додаткового
обов'язку з контролю за дотриманням
його контрагентами правил
оподаткування, а сам платник не
наділений повноваженнями податкового
контролю для виконання функцій,
покладених на податкові органи, а тому
не може володіти інформацією відносно
виконання контрагентами податкових
зобов'язань (аналогічна правова
позиція викладена в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
26.09.2012 у справі №К/9991/5398/12).

Крім того, сам по собі акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки не є доказом даних фактів,
оскільки як така звірка не відбулась з
тих чи інших обставин, а інших доказів
відповідачем не надано.

Одним з основних завдань органів
державної податкової служби є
здійснення контролю дотримання
податкового законодавства і надання
роз'яснень законодавства з питань
оподаткування платникам податків.
Жодним законом не передбачено право
органу державної податкової служби
самостійно, в позасудовому порядку,
визнавати нікчемними правочини і
відсутність факту здійснення
господарської діяльності.

Статтею 202 Цивільного кодексу України
визначено, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 215 Цивільного
кодексу України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, встановлених
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 Цивільного кодексу
України.

Частиною 1 ст. 203 Цивільного кодексу
України встановлено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Відповідно до ч.5 ст.203 Цивільного
кодексу України правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 228 Цивільного кодексу України
передбачено, що правочин вважається
таким, що порушує публічний порядок,
якщо він був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, зниження, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Разом з тим, висновок суду стосовно
нікчемності правочину має бути
викладений у мотивувальній частині
судового рішення.

Частиною 1 статті 204 Цивільного кодексу
України встановлено, що правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаним судом недійсним
(презумпція правомірності).

Головною підставою вважати правочин
нікчемним є його недійсність,
встановлена законом, а не актами, які б
факти в цьому акті не були відображені.

Крім того, у постанові Пленуму
Верховного Суду України № 9 від06.11.2009
звернено увагу на наступне: «...вимога
про встановлення нікчемності
правочину підлягає розгляду у
наявності відповідної суперечки. Такий
позов може пред'являтися окремо, без
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину. В цьому випадку в
резолютивній частині судового рішення
суд вказує про нікчемність правочину
або відмову в цьому. Вимога про
застосування наслідків недійсності
правочину може бути заявлена як
одночасно з вимогою про визнання
оспорюваного правочину недійсним, так
і у вигляді самостійної вимоги у разі
нікчемності правочину і наявності
рішення суду про визнання правочину
недійсним. Наслідком визнання
правочину (договору) недійсним не може
бути його розірвання, оскільки це
взаємовиключні вимоги. Якщо позивач
посилається на нікчемність правочину
для обґрунтування іншої заявленої
вимоги, суд не має права посилатися на
відсутність судового рішення про
встановлення нікчемності правочину, а
повинен дати оцінку таким аргументам
позивача. Відповідно до статей 215 і 216 ЦК
України вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним і про
застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину можуть бути
заявлені як однією із сторін правочину,
так і іншою зацікавленою особою, права
і законні інтереси якої порушені
здійсненням правочину».

Отже, навіть за наявності ознак
нікчемності правочину податкові
органи мають право лише звертатися до
судів з позовами про стягнення в доход
держави коштів, отриманих по
правочинах, здійснених з метою, що
свідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, посилаючись на їх
нікчемність. Податковий орган не може
самостійно, в позасудовому порядку,
визнавати нікчемними правочини.

Також, відповідачем не подано жодних
доказів наявності обвинувального
вироку суду, рішення суду про стягнення
одержаного за нікчемним правочином,
наявності рішення суду про визнання
правочину недійсним, жодних рішень
компетентних органів, які б свідчили
про відсутність у контрагента позивача
відповідної правоздатності.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи зазначене вище, суд
приходить до висновку про відсутність
податкового правопорушення з боку
позивача, у зв'язку з чим спірне
податкове повідомлення-рішення є
необґрунтованим та таким, що підлягає
скасуванню.

Отже, суд приходить до висновку
про наявність підстав для задоволення
позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує
всі здійсненні нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Враховуючи вищезазначене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Електроресурс» задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Запоріжжя
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області від 15 червня 2014
№2201.

3. Повернути з Державного бюджету
України на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Електроресурс» судовий збір у розмірі
182 (сто вісімдесят дві) гривні 70 копійок.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
Ю.П. Бойченко