Справа № 2а-18/10
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року Справа №
40282/12/9104Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання
Лемцьо І.В.,

представника відповідача Невелич Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову
Залізничного районного суду м. Львова
від 8 червня 2010 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Лінійного управління на
Львівській залізниці Управління МВС
України на залізничному транспорті про
скасування наказу в частині, стягнення
грошового утримання та моральної
шкоди,

в с т а н о в и в:

13.11.2007 року ОСОБА_2 звернувся до суду із
адміністративним позовом до Лінійного
управління на Львівській залізниці
Управління МВС України на залізничному
транспорті, в якому просив скасувати п.1
наказу №212 від 22.10.2207 року «Про
зменшення додаткових видів грошового
забезпечення співробітникам ЛУ» щодо
зменшення йому щомісячної премії та
надбавки за бездоганну та безперервну
службу та стягнути з відповідача
недораховане грошове забезпечення на
суму 1870,16 грн. та моральну шкоду,
спричинену йому внаслідок винесення
незаконного наказу в сумі 10000 грн.

26.05.2008 року позивач змінив позовні
вимоги і просив зобов'язати
відповідача нарахувати і виплатити
йому недораховане грошове утримання за
період 29 жовтня - 28 грудня 2007 року в сумі
12775,49 грн. та стягнути з відповідача в
його користь моральну шкоду,
спричинену йому внаслідок винесення
незаконного наказу №212 від 22.10.2207 року
та незаконного звільнення з посади (№55
о/с від 01.11.2007 року ) в сумі 30000 грн.

17.03.2009 року позивач подав заяву про
поновлення строку звернення до суду та
змінив позовні вимоги і просив
скасувати наказ Лінійного управління
на Львівській залізниці Управління МВС
України на залізничному транспорті від
01.11.2007 року №55 о/с в частині звільнення
його із займаної посади, зобов'язати
відповідача нарахувати і виплатити
йому недораховане грошове утримання за
жовтень - грудня 2007 року в сумі 12775,49
грн., про індексувавши цю суму станом на
день виплати та стягнути з відповідача
в його користь моральну шкоду,
спричинену йому внаслідок винесення
незаконного наказу №212 від 22.10.2207 року
та незаконного звільнення з посади (№55
о/с від 01.11.2007 року ), тривалого не
поновлення його законних прав в сумі
50000 грн.

В позовних вимогах, зокрема,
покликається на те, що у квітні 2008 року
в фінансово-економічному відділі
лінійного управління його в усній
формі повідомлено, що за
жовтень-грудень 2007 року йому
недораховані кошти внаслідок видачі
незаконного наказу про призначення
його у розпорядження УМВСУ на
транспорті. Відповідно до п.п.83,89
Методичних рекомендацій про порядок
застосування нормативно-правових
актів з питань грошового забезпечення
осіб рядового а начальницького складу
органів внутрішніх справ та умов праці
працівників, які не мають спеціальних
звань рядового і начальницького
складу, що затверджені МВС України від
30.06.2005 року, вважає, що усне роз'яснення
є недостатнім, порушує його законні
права на належне грошове забезпечення,
що суперечить вимогам чинного
законодавства. Висновком від 09.01.2008
року по матеріалах службової перевірки
лінійного управління на львівській
залізниці проведеної на вимогу МВС
України встановлено, що наказ УМВСТ від
29.10.2007 року №172 виданий під час
перебування його на лікуванні, що
суперечить вимогам ст.40 ч.3 КЗпП України
та Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ УРСР,
затверджених Постановою Кабінету
Міністрів УРСР від 29.07.1991 року за №114, а
п.2 вказаного висновку відповідач
зобов'язаний привести у відповідність
до діючого законодавства наказ в.о.
начальника лінійного управління на
Львівській залізниці УМВСУ на
транспорті № 55/ос від 01.11.2007 року в
частині звільнення його з посади
заступника начальника лінійного
управління - начальника міліції
громадської безпеки лінійного
управління на Львівській залізниці
УМВСУ на транспорті. Такими діями
відповідача йому заподіяні прямі
матеріальні збитки, в розмірі 12 775 грн. 49
коп., що є для нього суттєвими, а також
внаслідок зменшення його грошового
утримання йому завдано моральної
шкоди, яку він оцінює 50 000 грн.

Постановою Залізничного районного
суду м. Львова від 08 червня 2010 року в
задоволенні адміністративного позову
ОСОБА_2 до Лінійного управління на
Львівській залізниці Управління МВС
України на залізничному транспорті про
скасування наказу від 01 листопада 2007
року в частині звільнення з посади та
зарахування в розпорядження
Управління МВС України на транспорті
та інше відмовлено за безпідставністю
вимог.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції позивач оскаржив його
в апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі просить рішення суду першої
інстанції скасувати і прийняти нове
рішення, яким позов задовольнити, з
підстав порушення судом норм
процесуального та матеріального права,
неповного з'ясування всіх обставин, що
суттєво обмежує у захисті його
порушених прав.

Крім того, 08.10.2014 року апелянт подав
апеляційному суду заяву, в якій
просить:

1) визнати протиправними та скасувати
накази Управління МВС України на
транспорті від 29.10.2007 №172 о/с та
Лінійного управління від 01.11.2007 №55 о/с в
частині звільнення позивача з посади
заступника начальника лінійного
управління-начальника міліції
громадської безпеки ЛУ;

2) поновити його на посаді заступника
начальника лінійного
управління-начальника міліції
громадської безпеки ЛУ з 29.10.2007 року по
02.12.2009 року;

3) зобов'язати УМВС України на
Львівській залізниці перерахувати,
проіндексувати і виплатити йому
грошове забезпечення з 29.10.2007року по
02.12.2009 року, виходячи з посадового
окладу заступника начальника
лінійного управління-начальника
міліції громадської безпеки ЛУ;

4) стягнути з УМВС України на Львівській
залізниці в його користь 63 015, 14
грн.(плюс індексації) різниці в
отриманому грошовому забезпеченні за
час перебування в розпорядженні та
виконання нижче оплачуваної роботи
протягом жовтня 2007 року - листопада 2009
pоку;

5) зобов'язати УМВС України на
Львівській залізниці невідкладно
скласти і подати до відповідних
підрозділів ГУ УМВСУ у Львівській
області та Пенсійного фонду України
необхідні фінансові та інші документи
для перерахування пенсійного
забезпечення та вихідної допомоги;

6) стягнути з УМВС України на Львівській
залізниці в його користь 50 000 грн.
моральної шкоди, заподіяної внаслідок
незаконних рішень щодо звільнення з
посади, тривалого непоновлення на ній.

Позивач покликається на те, що судом
першої інстанції не звернуто увагу на
п.89 Методичних рекомендацій «Про
порядок застосування
нормативно-правових актів з питань
грошового забезпечення осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ та умов оплати праці
працівників, які не мають спеціальних
звань рядового і начальницького
складу», затверджених наказом Міністра
внутрішніх справ України від 30.06.2005
року №501 і невірно трактовано п.92 цих
рекомендацій (при виплаті грошового
забезпечення за період перебування в
розпорядженні не зараховується час
знаходження на стаціонарному
лікуванні, , так як цей пункт є винятком
із правил встановленим п.89.(він
перебував на лікарняному за період з 29
жовтня - 28 грудня 2007 року 61 добу.

Він також вважає, що не пропустив строк
звернення до суду, так як узнав про те,
що для отримання грошового
забезпечення при знаходженні у
розпорядженні необхідно скасувати
наказ від 01.11.2007 року №55 о/с про його
звільнення 22.02.2008 року із відповіді на
інформаційний запит.

Суд першої інстанції на підставі
висновку службової перевірки від 09.01 2008
року про незаконність звільнення , який
ніким не скасований, зобов'язаний був
скасувати наказ про його звільнення з
посади, відтак задовольнити його
вимоги щодо морального відшкодування.

При апеляційному розгляді представник
Лінійного управління на Львівській
залізниці Управління МВС України на
залізничному транспорті вимоги
апеляційної скарги заперечила, вважає
ухвалене рішення законним та
обґрунтованим. Вона також звернула
увагу на незаконність збільшення
позовних вимог при апеляційному
розгляді.

Позивач в судове засідання не з'явився,
про дату, час і місце апеляційного
розгляду був повідомлений належним
чином, тому колегія суддів, у
відповідності до ст.196 КАС України,
вважає за можливе розглядати справу
без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника відповідача, дослідивши
наявні в справі матеріали та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подану апеляційну
скаргу слід задовольнити частково.

З матеріалів справи видно, що наказом
Управління МВС України на транспорті
№7о/с від 25.01.2006 року полковника міліції
ОСОБА_2 призначено заступником
начальника лінійного
управління-начальником сектору
громадської безпеки лінійного
управління на Львівській залізниці.

З наказу №212 від 22.10.2007 року по
Лінійному управлінні на Львівській
залізниці УМВСУ на транспорті «Про
зменшення додаткових видів грошового
забезпечення співробітникам Лінійного
управління» видно, що по підсумках
роботи за дев'ять місяців поточного
року за незадовільне ставлення до
виконання службових обов'язків,
зниження особистих результатів
оперативно-службової діяльності
зменшено щомісячну премію та надбавку
за бездоганну та безперервну службу в
органах внутрішніх справ на 25% ОСОБА_2 з
01.10.2007 року.

Наказом Управління МВС України на
транспорті №172 о/с від 22.10.2007 року (в
матеріалах справи аналогічний наказ
під №171) видно, що відповідно до наказу
Управління МВС України на транспорті
від 17.09.2007 року за №264 «Про затвердження
штатів апаратів Управління МВС України
на транспорті та лінійних управлінь на
залізницях» зарахувати в
розпорядження Управління МВС України
на транспорті, звільнивши з посади
полковника міліції ОСОБА_2 заступника
начальника лінійного управління на
Львівській залізниці-начальника
міліції громадської безпеки.

Вказаний вище наказ продубльовано
наказом №55/ос від 01.11.2007 року по
Лінійному управлінню на Львівській
залізниці УМВСУ на транспорті, згідно
якого полковника міліції ОСОБА_2 -
заступника начальника лінійного
управління, начальника міліції
громадської безпеки Лінійного
управління звільнено з посади
відповідно до наказу Управління МВС
України на транспорті від 17.09.2007 року за
№264 «Про затвердження штатів апаратів
Управління МВС України на транспорті
та лінійних управлінь на залізницях»,
зарахувавши в розпорядження
Управління МВС України на транспорті.

З висновку службової перевірки,
затверджених начальником Лінійного
управління 09.01.2008 p., видно, що вказаний
вище наказ №212 від 22.10.2007 року ніким не
візувався, тобто прийнятим з
порушенням встановленого порядку.
Також встановлено, що 29.10.2007 року
виданий наказ за №172 о/с під час
перебування ОСОБА_2 на лікуванні, що
суперечить вимогам ст.40 ч.3 КЗпП України
та Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ Української
РСР, затвердженої Постановою Кабінету
Міністрів УРСР від 29.07.1991 року за №114. За
наслідками перевірки запропоновано
привести у відповідність до діючого
законодавства наказ в.о. начальника
лінійного управління на Львівській
залізниці УМВС України на транспорті
№55 о/с від 01.11.2007 року в частині
звільнення ОСОБА_2 з посади заступника
начальника лінійного
управління-начальника міліції
громадської безпеки лінійного
управління на Львівській залізниці
УМВСУ на транспорті та наказ №212 від
22.10.2007 року в частині зменшення
додаткових видів грошового утримання.

З наказу №23 від 12.02.2008 року по Лінійному
управлінню на Львівській залізниці
УМВСУ на залізничному транспорті
слідує, що наказ №212 від 22.10.2007 року
скасовано і ОСОБА_2 доплачено
недоотримані кошти в сумі 1173,89 грн.
премії та 527,77 грн. надбавки у березні 2008
року, що позивачем не оспорюється.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
правильності нарахування грошового
утримання позивачу і пропущення ним
строку звернення до суду без поважних
причин.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
позаяк він відповідає правильно
встановленим обставинам справи та
нормам права, але розгляд справи
проведено з порушенням предметної
підсудності.

Так, з матеріалів справи видно, що в
період з 29 по 31 жовтня, з 1 по 22
листопада, з 23 листопада по 11 грудня, з 13
по 28 грудня 2007 року позивач перебував
на стаціонарному лікуванні.

Згідно п.83 Методичних рекомендацій
«Про порядок застосування
нормативно-правових актів з питань
грошового забезпечення осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ та умов оплати праці
працівників, які не мають спеціальних
звань рядового і начальницького
складу», затверджених наказом Міністра
внутрішніх справ України від 30.06.2005
року №501 за час хвороби в період
знаходження в розпорядженні органу
внутрішніх справ особам рядового і
начальницького складу виплачується
грошове забезпечення в порядку
установленому п.89.

Згідно п.89 цих Методичних рекомендацій
грошове забезпечення у повному обсязі
за час перебування у розпорядженні
виплачується при здійсненні
організаційно-штатних заходів на строк
не більше 15 діб.

Відповідно до п. 92 Методичних
рекомендацій при виплаті грошового
забезпечення за період перебування в
розпорядженні не зараховується час
знаходження на стаціонарному
лікуванні.

Як видно з матеріалів справи на
звернення позивача у вищестоящу
інстанції про підтвердження його
позиції що п.92 є винятком із загального
правила, встановленого п.89 цих
рекомендацій відповіді не отримав.

На погляд апеляційного суду, в п.92
Методичних рекомендацій міститься
спеціальна норма щодо оплати за час
знаходження на стаціонарному
лікування, яка підлягає застосуванню в
даному випадку, відтак в задоволенні
позовних вимогах щодо стягнення
грошового забезпечення слід відмовити.

Відповідно до ст. ст.99, 100 КАС України ( в
редакції чинній на час виникнення
спірних правовідносин) строк звернення
до суду з приводу поновлення на
публічній службі становить місячний
термін, пропуск такого строку є
підставою для відмови в задоволенні
позовних вимог, при наполяганні
сторони.

Як видно з матеріалів справи, позивач з
вимогами про скасування наказу №55/ос
від 01.11.2007 року про звільнення і
призначення у розпорядження звернувся
лише 17.03.2009 року.

З рапорту позивача від 17.12 2007 року до
МВС України і змінених позовних вимог
від 26.05.2008 року видно, що позивач знав
про даний наказ, як і про те, що він
продублював наказ від 29.10.2007 року а №172
о/с (№9 №171) вищестоящої інстанції.

Відповідач наполягав на застосуванні
наслідків такого пропуску, а тому у
скасуванні наказу №55/ос від 01.11.2007 року
про звільнення і призначення у
розпорядження управління слід також
відмовити.

Колегія суддів також вважає зазначити,
що як видно з матеріалів справи,
висновки службового розслідування про
незаконність оскаржуваного наказу не
реалізовані перш за все відповідачем,
яке згідно листа МВС від 02.01.2008 року
№6/6-Л-3210 на рапорт позивача зобов'язано
було внести відповідні пропозиції до
МВС України.(т.1 а.с.71).

З довідки від 24.01.2008 року №4/237 видно, що
пропозиції МВС України щодо скасування
наказів управління від 17.09.2007 року за
№264 та а №172 о/с (№9 №171) вищестоящої
інстанції не було.

Оскільки первинні позовні вимоги не
задоволено, то і стягнення моральної
шкоди не підлягає задоволенню.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що
апеляційний перегляд справи
відповідно до ст.195 КАС України
здійснюється відповідно до позовних
вимог в межах апеляційної скарги, тому
апеляційний суд не вправі вирішувати
вимоги які були не заявлені в позовних
вимогах до не притягнутої до розгляду в
якості відповідача сторони -
Управління МВС України на транспорті
(чи його правонаступника).

За таких обставин, доводи апеляційної
скарги щодо неправомірності
ухваленого рішення не являються
суттєвими і не складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального права.

Проте, відповідно до ст.18 КАС України
дана справа підлягає розгляду окружним
адміністративним судом (відповідачем є
орган державної влади), а тому прийняте
рішення місцевого суду підлягає
скасуванню з прийняттям нової
постанови про відмову в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 із вказаних вище
підстав.

Відповідно до п.4 ст.202 КАС України
підставою для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є порушення норм
процесуального права, зокрема
предметної підсудності.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198 п.3, 202, 205
ч.2, 207, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Постанову Залізничного районного суду
м. Львова від 8 червня 2010 року у справі
№2а-18/10 скасувати і прийняти нову
постанову, якою в задоволенні позову
ОСОБА_2 відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення.

На постанову може бути подано
касаційну скаргу безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили, а в разі складання
постанови в повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України - з дня
складання постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя
Д.М. Старунський

Судді
В.М. Багрій

А.І. Рибачук

Постанова у повному обсязі складена
21.10.2014 року.