Справа № 163/1381/14-а 2-а/163/44/14
Суддя: Мікула О.І.
Дата ухвалення: 2014-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2014 року
Справа №
876/6365/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого - судді -
Мікули О.І.,

суддів -
Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Любомильському районі
Волинської області на постанову
Любомльського районного суду
Волинської області від 06 червня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Любомильському районі Волинської
області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
дії, -

в с т
а н о в и в :

27 травня 2014 року позивач - ОСОБА_1
звернувся в суд з позовом до
відповідача - управління Пенсійного
фонду України в Любомильському районі
Волинської області, в якому просив
провести перерахунок та виплату
призначеної йому пенсії державного
службовця шляхом включення до
заробітку, з якого визначалась пенсія,
сум матеріальної допомоги на
оздоровлення, допомоги для вирішення
соціально-побутових питань, премій до
державних, професійних свят та
ювілейних дат, індексації заробітної
плати, з яких сплачено збір або єдиний
внесок на обов'язкове державне
пенсійне страхування з 26 листопада 2013
року, відповідно до законодавства, що
діяло до 01 жовтня 2011 року; допустити
негайне виконання рішення суду в межах
платежу за місяць та стягнути з
відповідача в його користь судовий
збір у розмірі 73,08 грн.

Постановою Любомльського районного
суду Волинської області від 06 червня 2014
року позов задоволено частково.
Адміністративний позов ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Любомльському районі Волинської
області про визнання дій протиправними
та зобов'язання провести перерахунок і
виплату пенсії за один день - 26
листопада 2013 року - залишено без
розгляду. Зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в
Любомльському районі Волинської
області здійснити перерахунок та
виплату ОСОБА_1 призначеної йому
пенсії, як державному службовцю, з
врахуванням фактично отриманих ним сум
матеріальної допомоги на оздоровлення
та індексації заробітної плати,
починаючи з 27 листопада 2013 року з
врахуванням проведених виплат.
Постанову суду у межах суми виплати за
один місяць звернути до негайного
виконання. Стягнено з Державного
бюджету України на користь ОСОБА_1 73
(сімдесят три) гривні 08 копійок
сплаченого судового збору. В решті
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, відповідач оскаржив його в
апеляційному порядку. Вважає, що
оскаржувана постанова прийнята з
неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи, з порушенням норм
матеріального і процесуального права
та підлягає скасуванню, покликаючись
на те, що судом першої інстанції не
надано належної правової оцінки тому
факту, що матеріальна допомога на
оздоровлення не є складовою заробітної
плати державного службовця, а тому не
може враховуватися при обчисленні
пенсії відповідно до Закону України
"Про державну службу". При визначенні
розміру пенсії не враховується
індексація, оскільки така є механізмом
підвищення грошових доходів населення.
Крім того, апелянт покликається на
відсутність кошторисних призначень
для реалізації положень ст.37 Закону
України «Про державну службу». Просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову, якою відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не прибули, про дату,
час і місце апеляційного розгляду
повідомлені належним чином, позивач
подав на адресу суду заперечення проти
апеляційної скарги, в яких зазначає, що
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, який ухвалив законне та
обґрунтоване рішення. Відповідач подав
до суду клопотання про розгляд справи в
його відсутності, заперечує проти
позовних вимог. Тому з врахуванням
вищенаведеного, суд, відповідно до
положень ч.1 ст.197 КАС України, вважає
можливим проведення розгляду справи в
їхній відсутності в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами та на основі наявних у ній
доказів.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги в їх сукупності, суд
дійшов висновку, що апеляційну скаргу
необхідно залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову - без змін з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач з 24 грудня 2010 року перебуває на
обліку в управлінні Пенсійного фонду
України в Любомильському районі
Волинської області як одержувач пенсії
за віком, призначеної відповідно до
ст.37 Закону України "Про державну
службу".

20 травня 2014 року ОСОБА_1 звернувся в
управління Пенсійного фонду України в
Любомильському районі Волинської
області з заявою про проведення
перерахунку призначеної йому пенсії
згідно з Законом України "Про державну
службу" з врахуванням матеріальної
допомоги на оздоровлення, матеріальної
допомоги для вирішення
соціально-побутових питань, премій до
державних, професійних свят та
ювілейних дат, компенсацій за
невикористану відпустку та індексації
заробітної плати, з яких сплачено
страхові внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування та
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування з дати
призначення пенсії.

Листом №2012/09-10 від 05 червня 2014 року
(а.с.9-11) заявникові відмовлено у
проведенні відповідного перерахунку
пенсії, мотивуючи це тим, що
матеріальна допомога на оздоровлення
та допомога для вирішення
соціально-побутових питань не є
складовими заробітної плати
державного службовця, індексація
грошових доходів не входить до
структури заробітної плати, а є лише
повним або частковим відшкодуванням
подорожчання споживчних товарів і
послуг, тому такі не можуть
враховуватися при обчисленні пенсії
відповідно до Закону України "Про
державну службу".

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
матеріальна допомога на оздоровлення
та індексація заробітної плати входять
до системи оплати праці державного
службовця. Крім того, отримувані
застрахованою особою суми виплат, з
яких були фактично нараховані та
сплачені страхові внески, або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, враховуються в заробіток
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії незалежно від того,
чи входять вони до структури
заробітної плати. Разом з тим, відмовив
у задоволенні позову щодо перерахунку
пенсії державного службовця
враховуючи премії до державних,
професійних свят та ювілейних дат,
матеріальної допомоги на вирішення
соціально-побутових питань, оскільки
такі види виплат згідно з довідкою
позивачу не нараховувалися та не
виплачувалися.

Такий висновок суду першої інстанції,
на думку колегії суддів, відповідає
нормам матеріального права та
фактичним обставинам справи і є
правильним, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України "Про
оплату праці" заробітна плата - це
винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку за трудовим
договором власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

Ст.2 вказаного Закону визначено
структуру заробітної плати, до якої
входить: основна та додаткова
заробітна плата, а також заохочувальні
та компенсаційні витрати.

Згідно з ч.2 ст.37 Закону України "Про
державну службу" (в редакції, яка діяла
на час виходу позивача на пенсію)
пенсія державним службовцям
призначається в розмірі 80 відсотків
від сум їх заробітної плати, на які
нараховуються страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Відповідно до ч.2 ст.33 цього ж Закону
заробітна плата державних службовців
складається з посадових окладів,
премій, доплати за ранги, надбавки за
вислугу років на державній службі та
інших надбавок.

Ч.7 ст.33 Закону України "Про державну
службу" передбачено, що державним
службовцям можуть установлюватися
надбавки за високі досягнення у праці і
виконання особливо важливої роботи,
доплати за виконання обов'язків
тимчасово відсутніх працівників та
інші надбавки і доплати, а також
надаватися матеріальна допомога для
вирішення соціально-побутових питань,
умови оплати праці державних
службовців, розміри їх посадових
окладів, надбавок, доплат і
матеріальної допомоги визначаються
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України
"Про оплату праці" в структуру
заробітної плати входить також
додаткова заробітна плата, яка
визначена як винагорода за працю понад
установлені норми, за трудові успіхи та
винахідливість і за особливі умови
праці. Вона включає доплати, надбавки,
гарантії і компенсаційні виплати,
передбачені чинним законодавством;
премії, пов'язані з виконанням
виробничих завдань і функцій.

Аналогічні положення містяться й в
п.п.2.2.2 п.2 Інструкції по статистиці
заробітної плати, затвердженої наказом
Державного комітету статистики
України від 13 січня 2004 року № 5, де
вказано, що у склад фонду додаткової
заробітної плати входять премії та
винагороди, в тому числі за вислугу
років, які мають систематичний
характер, а відповідно п.п.2.3.3 п.2 цієї
інструкції матеріальна допомога, що
має систематичний характер, надана
всім або більшості працівників (на
оздоровлення, у зв'язку з екологічним
станом) входить до складу фонду оплати
праці.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.66 Закону
України "Про пенсійне забезпечення" до
заробітку для обчислення пенсії
включаються всі види оплати праці
(виплат, доходу), на які відповідно до
Закону України "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування"
нараховується збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування, в межах
максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих
працівників, оподатковуваного доходу
(прибутку), сукупного оподатковуваного
доходу (граничної суми заробітної
плати (доходу), з яких справляються
страхові внески (збори) до соціальних
фондів, що діяла на день одержання
зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Згідно зі ст.41 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" до виплат (доходів), що
враховуються в заробітну плату (дохід)
застрахованої особи для обчислення
пенсії, належать, зокрема: суми виплат,
отримуваних застрахованою особою
після набрання чинності цим Законом, з
яких згідно з цим самим Законом були
фактично нараховані (обчислені) та
сплачені страхові внески; суми виплат,
отримуваних застрахованою особою до
набрання чинності цим Законом, у межах
сум, на які відповідно до
законодавства, що діяло раніше,
нараховувалися внески на державне
соціальне страхування або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування.

Аналіз наведених положень дає колегії
суддів підстави для висновку про те, що
матеріальна допомога на оздоровлення
та індексація заробітної плати входять
до системи оплати праці державного
службовця.

Отже чинне законодавство як загальне,
так і спеціальне відносить до складу
заробітної плати також інші виплати.
При цьому необхідно врахувати, що
надбавки, запроваджені
нормативно-правовими актами,
матеріальна допомога належать до
додаткових видів грошового
забезпечення і приймаються в
розрахунок при нарахуванні пенсії лише
особам, які отримували такі надбавки
під час перебування на державній
службі та були звільнені зі служби
після їх запровадження.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що відповідно до вказаних
нормативних актів пенсія позивача
повинна обчислюватись із заробітної
плати, яку вона фактично отримувала на
день звільнення, в тому числі з
урахуванням матеріальної допомоги на
оздоровлення та індексації заробітної
плати, на яку нараховувалися страхові
внески на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що отримувані
застрахованою особою суми виплат, з
яких були фактично нараховані та
сплачені страхові внески або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, враховуються в заробіток
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії незалежно від того,
чи входять вони до структури
заробітної плати.

Така правова позиція узгоджується з
судовою практикою Верховного Суду
України (постанова від 20 лютого 2012 року
справа №21-430а11, постанова від 28 травня
2013 року справа №21-97а13, постанова від 04
березня 2014 року справа №21-14а14), що в
силу вимог ст.244-2 КАС України є
обов'язковою для застосування, а суди
зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність з рішенням
Верховного Суду України.

Покликання апелянта на відсутність
кошторисних призначень для реалізації
положень ст.37 Закону України «Про
державну службу» не можуть бути
підставою для невиконання вимог
зазначеного Закону, про що
неодноразово наголошував і
Європейський Суд з прав людини в своїх
рішеннях, зазначивши, що реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань.

Дана правова позиція суду узгоджується
із практикою Європейського Суду з прав
людини, який у своєму рішенні від 08
листопада 2005 року в справі «Кечко проти
України» зазначив, що держава
самостійно визначає, які надбавки
виплачувати своїм працівникам з
бюджету. Держава може вводити,
припиняти або закінчувати виплату цих
надбавок. Проте, якщо правове
положення, що діє, передбачає виплату
певних надбавок, і дотримані всі
вимоги, необхідні для цього, органи
державної влади не можуть свідомо
відмовляти в цих виплатах, поки
відповідне положення є таким, що діє (п.
23). Одночасно Європейський Суд з прав
людини не прийняв аргумент уряду
України щодо бюджетних асигнувань,
оскільки органи державної влади не
можуть посилатися на відсутність
засобів як на причину невиконання
своїх зобов'язань (п. 26).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського Суду з прав
людини», суди при розгляді справ
застосовують практику Європейського
Суду з прав людини як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є безпідставними та не спростовують
висновків суду першої інстанції.

З врахуванням вищенаведеного колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
підставність позовних вимог, правильно
і повно встановив обставини справи та
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, тому відповідно до ч.1 ст.200 КАС
України апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд,-

у х в а л
и в :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Любомильському районі Волинської
області залишити без задоволення, а
постанову Любомльського районного
суду Волинської області від 06 червня 2014
року у справі № 163/1381/14-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили.

Головуючий
О.І. Мікула

Судді
А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик