Справа № 757/9760/14-а
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
757/9760/14-а Головуючий
у 1-й інстанції: Підпалий В.В.
Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А

Іменем України

16 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Твердохліб В.А., Бужак
Н.П.;

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу Управління Пенсійного Фонду
України в Центральному районі
м.Миколаєва на постанову Печерського
районного суду м.Києва від 06 червня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Правління Пенсійного
Фонду України, Управління Пенсійного
Фонду України в Центральному районі
м.Миколаєва про визнання дій
протиправними та зобов'язання
здійснити виплату пенсії особі, яка
проживає за межами України, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року, позивач звернулася до
Печерського районного суду м.Києва з
позовом до Правління Пенсійного Фонду
України, Управління Пенсійного Фонду
України в Центральному районі
м.Миколаєва про визнання дій
протиправними та зобов'язання
здійснити виплату пенсії особі, яка
проживає за межами. Свої позовні вимоги
мотивувала тим, що вона у жовтні 2013 року
звернулася до Правління Пенсійного
фонду України із заявою про
призначення та виплату пенсії за віком.
Однак, відповідач Правління Пенсійного
фонду України своїм листом від 11.11.2013
року відмовив у призначенні та виплаті
пенсії. Просила суд визнати дії
протиправними та зобов'язати здійснити
виплату пенсії особі, яка проживає за
межами України, в якому просить визнати
незаконною бездіяльність Правління
Пенсійного фонду України щодо передачі
уповноваженому територіальному органу
її заяви для прийняття рішення про
призначення та виплату пенсії за віком
як пенсіонеру, проживаючому за межами
України та зобов'язати відповідачів
призначити та виплачувати пенсію за
віком з 07.10.2009 року за межі України - в
Ізраїль.

Постановою Печерського районного суду
м.Києва від 06 червня 2014 року позов
задоволено частково.

Визнано протиправною відмову
Управління Пенсійного Фонду України в
Центральному районі м. Миколаєва у
призначенні та виплаті пенсії ОСОБА_2.

Зобов'язано Управління Пенсійного
Фонду України в Центральному районі
м.Миколаєва ()
призначити та виплачувати ОСОБА_2
пенсію з 11.05.2013 року.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та прийняти нову, якою у задоволенні
позову відмовити повністю.

Підстави для проведення апеляційного
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами визначено ст. 197 КАС
України.

За змістом ч. 1 вищезазначеної статті
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, колегія суддів
вважає, що розгляд справи має бути
проведено в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду - без змін
з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
часткового задоволення позовних вимог,
з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції,
позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1, у 1995 році виїхала
з України до Ізраїлю на постійне місце
проживання.

Позивач, 28.10.2013 року звернулася до
відповідача Правління Пенсійного
фонду України із заявою про
призначення та виплату пенсії за віком.

Правління Пенсійного фонду України
своїм листом від 11.11.2013 року відмовило у
призначенні та виплаті пенсії.

Надаючи правову оцінку позовним
вимогам необхідно зазначити наступне.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», право на отримання
пенсій та соціальних послуг із
солідарної системи мають: - П. 1.1 -
громадяни України, які застраховані
згідно з цим Законом та досягли
встановленого цим Законом пенсійного
віку чи визнані інвалідами в
установленому законодавством порядку
і мають необхідний для призначення
відповідного виду пенсії страховий
стаж, а в разі смерті цих осіб члени
їхніх сімей, та інші особи, передбачені
цим Законом; - П. 1.4 - іноземці та особи
без громадянства, які перебувають в
Україні на законних підставах, мають
право на отримання пенсійних виплат та
соціальних послуг із системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування нарівні з
громадянами України на умовах та в
порядку передбачених цим Законом, якщо
інше не передбачено міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до Постанови Правління
Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005
«Про затвердження Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» в п. 16 зазначено що особа,
яка зверталася за пенсією повинна
пред'явити паспорт (або інший документ,
що засвідчує цю особу, місце її
проживання (реєстрації) та вік.

Статтею 29 цього Порядку передбачено, що
за документ, який засвідчує місце
проживання особи, приймаються: паспорт
або довідка уповноважених органів з
місця проживання (реєстрації), у тому
числі органів місцевого
самоврядування. Іноземні громадяни та
особи без громадянства подають також
копію посвідки на постійне проживання
(реєстрації).

Відповідно до ст.30 вищезазначеного
Порядку, документи, необхідні для
призначення пенсії, можуть бути подані
як в оригіналах, так і копіях,
засвідчених у нотаріальному порядку
або адміністрацією підприємства,
установи, організації, що подає
документи заявника для призначення
пенсії, чи органом, що призначає пенсію.
Документи про стаж, вік та заробітну
плату подаються тільки в оригіналах. У
разі, якщо підтвердженням страхового
стажу є трудова книжка, подається копія
з неї, засвідчена адміністрацією
підприємства, установи, організації за
місцем останньої роботи або органом, що
призначає пенсію.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачі, в своїх запереченнях на
позов, не посилаються на відсутність
оригіналів документів, необхідних для
відновлення пенсії, а на колізію в
законодавстві, однак суд вважає
вказану причину відмови відновити та
виплачувати пенсію позивачу надуманою.
На думку суду, відповідачі приходять до
помилкового висновку про відсутність у
позивача законних підстав для
відновлення пенсії.

Відповідно до рішення Конституційного
Суду України від 14.12.2000 №15-рп/2000 закони,
правові акти або їх окремі положення,
визнані за цими рішеннями
неконституційними, не підлягають
застосуванню як такі, що відповідно до
частини другої ст. 152 Конституції
України втратили чинність з дня
ухвалення Конституційним Судом
рішення про їх неконституційність.

Верховний Суд України у
конституційному поданні порушив
питання про визнання
неконституційними положень пункту 2
частини першої статті 49, другого
речення статті 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі Закон) щодо
припинення виплати пенсії пенсіонерам
на час постійного проживання за
кордоном у разі, якщо Україна не уклала
з відповідною державою міжнародний
договір з питань пенсійного
забезпечення і якщо згода на
обов'язковість такого міжнародного
договору не надана Верховною Радою
України. Реалізація конституційного
права громадян на соціальний захист, як
вважає суб'єкт права на конституційне
подання, законодавчо поставлена в
залежність від факту укладення
Україною з відповідною державою
міжнародного договору з питань
пенсійного забезпечення. Оспорюваними
положеннями Закону створено правову
ситуацію, у якій громадяни, які
працювали на території України,
сплачували страхові внески і отримали
право на пенсію, але обрали постійним
місцем проживання державу, з якою
Україна не уклала міжнародний договір
щодо виплати громадянам України
пенсій, зароблених в Україні,
позбавлені можливості їх одержувати.

Винятки встановлені для громадян, які
проживають за кордоном, якщо пенсія їм
призначена внаслідок трудового
каліцтва або професійного
захворювання. У цих випадках пенсія
виплачується і за відсутності
міжнародного договору (частина 2 статті
92 Закону України «Про пенсійне
забезпечення»). При цьому держава
визначила відповідний механізм
виплати таких пенсій (Постанова
Кабінету Міністрів України «Про
порядок переведення пенсій громадян,
які виїхали на постійне проживання до
інших країн» від 06.04.1993 № 258). Така
диференціація на законодавчому рівні
на різні категорії пенсіонерів, які
проживають за межами України, не
відповідає конституційним засадам
соціального захисту громадян».

Разом з тим, відповідно до вимог ст.99
КАС України, адміністративний позов
може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого КАС України або іншими
законами.

Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

З огляду на зазначене вище, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що викладені в позовній заяві доводи
позивача в частині призначення та
виплати пенсії, відповідно до Закону
України «Про пенсійне забезпечення» є
обґрунтованими та відповідно такими,
що підлягають задоволенню з
урахуванням шестимісячного строку
звернення до суду з позовом за захистом
прав, свобод та інтересів, тобто,
починаючи з 11.05.2013 року (з дати,
зазначеної в ухвалі про відкриття
провадження у справі).

За таких підстав, також суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
часткове задоволення позову та
визнання бездіяльності Управління
Пенсійного Фонду України в
Маліновському районі м. Одеси у
призначенні та виплаті пенсії
позивачу, а також зобов'язання
Управління Пенсійного Фонду України в
Центральному районі м.Миколаєва
призначити та виплачувати позивачу
пенсію з 11.05.2013 року.

Що стосується позовних вимог до
Пенсійного фонду України, то вказані
вимоги задоволенню також не
підлягають, оскільки п. 3 Порядку
подання та оформлення документів для
відновлення (перерахунку) пенсій
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», затвердженого
Постановою Правління Пенсійного фонду
України № 22-1 від 25.11.2005 року чітко
передбачено, що заява про поновлення
раніше призначеної пенсії подається
пенсіонером особисто до органу, який
призначає пенсію за місцем проживання
(реєстрації).

Відповідно до статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачі, як суб'єкти владних
повноважень, з урахуванням всіх
встановлених фактичних обставин по
справі та вимог законодавства, не
довели правомірність своїх дій.

Таким чином, підстав для задоволення
апеляційної скарги немає, а її доводи
спростовуються вище наведеним.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного Фонду України в
Центральному районі м.Миколаєва -
залишити без задоволення, а постанову
Печерського районного суду м.Києва від
06 червня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте на неї може бути
подана касаційна скарга до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
цієї ухвали у повному обсязі, тобто з 21
жовтня 2014 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Костюк Л.О.

Судді:
Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.