Справа № 815/5022/14
Суддя: Соколенко О. М.
Дата ухвалення: 2014-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5022/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2014 року о 16 год. 41 хв.
м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді -
Соколенко О.М., розглянувши в порядку
скороченого провадження справу за
адміністративним позовом
Ізмаїльського міськрайонного центру
зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення
суми допомоги по безробіттю у розмірі
6393,06 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Ізмаїльський міський центр зайнятості
(далі - позивач або Ізмаїльський МЦЗ)
звернувся до Одеського окружного
адміністративного суду з позовом до
ОСОБА_1 (далі - відповідач або ОСОБА_1)
про стягнення на користь Ізмаїльського
міського центру зайнятості суми
незаконно отриманої допомоги по
безробіттю у розмірі 6393,06 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що на підставі звернень
ОСОБА_1 до центру зайнятості їй було
надано статус безробітного відповідно
до п.3 ст.22, п.1 ст.23 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття". В подальшому, центром
зайнятості виявлено, що в період
перебування на обліку в центрі
зайнятості та отримання матеріального
забезпечення (з 30.12.2008 р. по 11.01.2010 р. та з
19.04.2013 р. по 22.05.2013 р.) відповідач з 27.11.2001
року була зареєстрована як фізична
особа-підприємець, про що не повідомила
центр зайнятості, чим порушила вимоги
ч.2 ст.36 Закону. Таким чином, посилаючись
на те, що відповідач на час перебування
на обліку в центрі в центрі зайнятості
фактично була зайнятою особою та
відповідно, не мала права на отримання
статусу безробітного та допомоги по
безробіттю, позивач звернувся до суду
із вказаним позовом.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 106 Кодексу
адміністративного судочинства України
(в редакції із змінами та доповненнями,
внесеними Законом України № 2453-VI від
07.07.2010 року, який набрав чинності 30.07.2010
року) позивачем надіслано відповідачу
копію позовної заяви та доданих до неї
документів. Згідно п.4 ч.1 ст. 183-2 КАС
України судом 09.09.2014 року винесено
ухвалу про відкриття скороченого
провадження по справі, яку направлено
відповідачу для надання заперечення по
справі або заяви про визнання позову.

Судова кореспонденція була надіслана
відповідачу за адресою, зазначеною у
позовній заяві та в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, та отримана
відповідачем 30.09.2014 року, про що
свідчить повідомлення про вручення
поштового відправлення з розпискою про
отримання, яке наявне в матеріалах
справи. На виконання вказаної ухвали
відповідач не скористалась своїм
правом надання заперечень по справі,
або заяви про визнання позову.

Відповідно до ч.5 ст. 183-2 КАС України
справа повинна бути розглянута у
порядку скороченого провадження
протягом таких строків:

1) не пізніше наступного дня з дня
надходження до суду заяви відповідача
про визнання позову;

2) не пізніше трьох днів з дня
закінчення строку, передбаченого
частиною третьою цієї статті, якщо до
суду не було подано заперечення
відповідача та за умови, що справа
розглядається судом за
місцезнаходженням відповідача;

3) не пізніше трьох днів - у разі якщо
протягом семи днів з дня закінчення
строку, передбаченого частиною третьою
цієї статті, до суду не надійшло
заперечення відповідача та за умови, що
справа не розглядається судом за
місцезнаходженням відповідача;

4) не пізніше п'яти днів з дня подання
відповідачем заперечення проти позову.

Враховуючи ненадання з боку
відповідача заперечень на позов або
заяви про визнання позову, з
урахуванням того, що справа не
розглядається судом за
місцезнаходженням відповідача,
остання розглянута судом відповідно до
п.3 ч.5 ст. 183-2 КАС України 20.10.2014 року на
підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи в порядку
скороченого провадження, оцінивши
докази в їх сукупності, суд приходить
до висновку, що позовна заява підлягає
задоволенню з таких підстав.

Спірні правовідносини врегульовано
Законом України "Про зайнятість
населення" від 05 липня 2012 року №5067-VI
(далі - Закон України № 5067-VI), Законом
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття" від 2 березня 2000
року № 1533-III (далі - Закон України №
1533-III), Порядком надання допомоги по
безробіттю, у тому числі одноразової її
виплати для організації безробітними
підприємницької діяльності,
затвердженим наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 20.11.2000 р. № 307 (із змінами), Порядком
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення безробітним,
зареєстрованого Наказом Міністерства
праці та соціальної політики України,
ДПА України від 13.02.2009 року № 60/62 та
іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 6 статті 10 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" передбачено, що функції
виконавчої дирекції Фонду виконує
центральний орган виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
зайнятості населення та трудової
міграції, та його територіальні органи,
що здійснюють свою діяльність
відповідно до Закону України "Про
зайнятість населення" та цього Закону.

У відповідності до п.п. 4, 21 ч.2 ст. 22
Закону України "Про зайнятість
населення" центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері зайнятості населення
та трудової міграції, його
територіальні органи відповідно до
покладених на них завдань: здійснюють
реєстрацію безробітних, ведуть облік
наданих їм послуг; забезпечують
надання соціальних послуг та виплату
матеріального забезпечення відповідно
до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" та цього Закону.

Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону
України "Про зайнятість населення"
встановлено, що безробітними
визнаються особи віком від 15 до 70 років,
які через відсутність роботи не мають
заробітку або інших передбачених
законодавством доходів як джерела
існування, готові та здатні приступити
до роботи.

Пунктом 1.3 Порядку надання допомоги по
безробіттю, у точу числі одноразової її
виплати для організації безробітними
підприємницької діяльності,
затвердженого Наказом Міністерства
праці та соціальної політики № 307 від
20.11.2000 р. передбачено, що допомога по
безробіттю призначається центрами
зайнятості, на які покладено функції
робочих органів виконавчої дирекції
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття (далі -
центри зайнятості), за місцем
перебування безробітного на обліку і
виплачується в установленому порядку
через банківські установи.

Як встановлено судом, 30.12.2008 року ОСОБА_1
надала до Ізмаїльського
міськрайонного центру зайнятості
заяву про надання їй статусу
безробітного із виплатою допомоги по
безробіттю, в якій також зазначила, що
на даний час вона не зареєстрована як
суб'єкт підприємницької діяльності,
трудовою діяльністю не займається, не
являється найманим працівником, на має
інших передбачених законодавством
доходів, пенсію не отримує (а.с.11). При
цьому, у своїй заяві відповідач
зазначила, що пам'ятку про права та
обов'язки вона отримала та ознайомлена
з ними.

Як вбачається з витягу із наказів про
прийняті рішення по особі ОСОБА_1 від
14.07.2014 року (а.с.14), директором
Ізмаїльського міськрайонного центру
зайнятості 30.12.2008 року за № НТ 081230
видано наказ, згідно якого ОСОБА_1
надано статус безробітного з 30.12.2008
року та призначено допомогу по
безробіттю з 30.12.2008 року по 24.12.2009 року.

Наказом Ізмаїльського міськрайонного
центру зайнятості від 25.12.2009 року за
№НТ091225 відповідачу з 25.12.2009 року
припинено виплату допомоги по
безробіттю у зв'язку із закінченням
строку виплати відповідно до п.п.12 п.1
ст.31 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття".

Згідно наказу від 11.01.2010 року № НТ100111,
відповідача знято з обліку у зв'язку з
поданням безробітним письмової заяви
про відмову від послуг СЗ відповідно до
абз.9 п.п. 1 п. 20 Порядку реєстрації,
перереєстрації та ведення обліку
громадян, які шукають роботу і
безробітних.

Також, як вбачається з матеріалів
справи, 19.04.2013 року відповідач надала до
Ізмаїльського МЦЗ заяву про надання їй
статусу безробітного із виплатою
допомоги по безробіттю, в якій просила
виплачувати їй допомогу по безробіттю
один раз на місяць (а.с.12). Водночас, у
вказаній заяві ОСОБА_1 зазначила, що на
даний час не зареєстрована як суб'єкт
підприємницької діяльності, трудовою
діяльністю не займається, пенсію не
отримує, не являється членом
особистого селянського господарства,
допомогу по догляду за дитиною не
призначено.

Судом встановлено, що 19.04.2013 року
позивач була ознайомлена із змістом ч.1
ст.4 Закону України "Про зайнятість
населення" (а.с.13).

Як вбачається з витягу із наказів про
прийняті рішення по особі ОСОБА_1 від
14.07.2014 року (а.с.15), директором
Ізмаїльського міськрайонного центру
зайнятості 19.04.2014 року за № НТ130419
видано наказ, згідно якого ОСОБА_1
надано статус безробітного з 19.04.2013
року та 26.04.2014 року за №130426 видано
наказ, яким відповідачу призначено
допомогу по безробіттю (розпочато
(поновлено) виплату допомоги по
безробіттю) з 26.04.2013 року по 20.04.2014 року.

При цьому, наказом Ізмаїльського
міськрайонного центру зайнятості від
23.05.2013 року за №НТ130523 з 23.05.2013 року
припинено реєстрацію відповідача як
безробітного у зв'язку із поданням
заяви про припинення реєстрації та
припинено виплату допомоги по
безробіттю у зв'язку із поданням
безробітним письмової заяви про
відмову від послуг ДСЗ відповідно до
пп.10 п.1 ст.31 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття".

Отже, ОСОБА_1 перебувала на обліку в
Ізмаїльському міськрайонному центрі
зайнятості як безробітна у період з
30.12.2008 року по 11.01.2010 року та з 19.04.2013 по
23.05.2013 року та отримувала допомогу по
безробіттю у період з 30.12.2008 року по
24.12.2009 року та з 26.04.2013 по 22.05.2013 року.

Факт виплати допомоги по безробіттю
відповідачу у загальному розмірі 6393,06
грн. (який заявлений до стягнення
позивачем) за вказані періоди
підтверджується розрахунками
виплаченої допомоги по безробіттю
(а.с.19-20).

Відповідно до п.18 ч.2 ст. 22 Закону
України "Про зайнятість населення"
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
зайнятості населення та трудової
міграції, його територіальні органи
відповідно до покладених на них
завдань проводять розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплати матеріального забезпечення в
порядку, встановленому центральним
органом виконавчої влади у сфері
соціальної політики, центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику, та
Пенсійним фондом України. Таке
розслідування здійснюється шляхом
звіряння даних, зазначених у
документах страхувальника, з базою
даних центрального органу виконавчої
влади, що забезпечує формування та
реалізує державну податкову і митну
політику, та Пенсійного фонду України,
а у разі потреби - шляхом проведення
виїзних планових та позапланових
перевірок страхувальників.

Судом встановлено, що відповідно до п.18
ч.2 ст. 22 Закону України "Про зайнятість
населення", Порядку розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплати матеріального забезпечення
безробітним, затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України, Державної податкової
адміністрації України від 13 лютого 2009
р. N 60/62, Порядку обчислення середньої
заробітної плати (доходу) для
розрахунку виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, з метою
забезпечення цільового та ефективного
використання коштів Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття, на підставі
перевірки баз даних інспекцією по
контролю за додержанням законодавства
про зайнятість Одеського обласного
центру зайнятості, посадовими особами
позивача проведено перевірку підстав
для надання статусу безробітного та
призначення допомоги ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1). За
наслідками цієї перевірки
Ізмаїльським МЦЗ складено акт
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» від 14 липня 2014 року
№ 74 (а.с.16), яким встановлено, що ОСОБА_1
перебувала на обліку як безробітна в
Ізмаїльському міськрайонному центрі
зайнятості 2 рази, з 30.12.2008 року по 11.01.2010
року та з 19.04.2013 по 22.05.2013 року та
отримала допомогу по безробіттю у
період з 30.12.2008 року по 24.12.2009 року у
розмірі 5919,33 грн. та з 26.04.2013 по 22.05.2013
року - 476,73 грн. Також, у акті зазначено,
що після звірки з базою даних ДП
«Інформаційно-ресурсний центр» та
Витягом з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців з'ясовано, що ОСОБА_1
під час реєстрації як безробітної
скрила факт наявності підприємницької
діяльності з 2001 року, у зв'язку із чим,
позивач дійшов висновку, що статус
безробітного надано неправомірно, та
відповідно, виплачена допомога по
безробіттю є сумою переплати допомоги
по безробіттю.

Як вбачається з витягу Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців від 09.07.2014
року, копія якого надана позивачем
(а.с.17-18), 27.11.2001 року за № 0003027
зареєстрована як фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 та у графі
«дані про перебування фізичної
особи-підприємця в процесі припинення
підприємницької діяльності,
банкрутства» зазначено, що з 23.09.2013 року
вказана особа знаходиться в стані
припинення за власним рішенням.

Згідно з пп. "б" ч.3 ст. 1 Закону України
"Про зайнятість населення" громадяни,
які забезпечують себе роботою
самостійно, у тому числі підприємці,
належать до зайнятого населення.

Згідно ст. 46 Закону України "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб підприємців" фізична
особа позбавляється статусу
підприємця з дати внесення до Єдиного
державного реєстру запису про державну
реєстрацію припинення підприємницької
діяльності фізичною особою -
підприємцем.

Таким чином, судом встановлено, що
відповідач, перебуваючи на обліку в
Ізмаїльському міськрайонному центрі
зайнятості з 30.12.2008 року по 11.01.2010 року
та з 19.04.2013 року по 22.05.2013 року, як
безробітна, одночасно з цим, була
зареєстрована як фізична
особа-підприємець, а отже займалася
підприємницькою діяльністю, про що
приховала вказані відомості від
Ізмаїльського міськрайонного центру
зайнятості.

Згідно з ч.2, ч.3 ст. 36 Закону України
„Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг. Сума виплаченого забезпечення
та вартості наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Пунктом 6.14 Порядку надання допомоги по
безробіттю, у точу числі одноразової її
виплати для організації безробітними
підприємницької діяльності,
затвердженого Наказом Міністерства
праці та соціальної політики № 307 від
20.11.2000 р. передбачено, якщо під час
одержання допомоги по безробіттю
безробітний своєчасно не подав
відомості про обставини, що впливають
на умови її виплати, у тому числі
встановлені під час розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплати матеріального забезпечення, з
безробітного стягується сума
виплаченої допомоги по безробіттю з
моменту виникнення цих обставин. Якщо
безробітний відмовився добровільно
повернути зазначені кошти, то питання
щодо їх повернення вирішується у
судовому порядку.

Порядком розслідування страхових
випадків та обґрунтованості виплати
матеріального забезпечення
безробітним, затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України, Державної податкової
адміністрації України від 13 лютого 2009
р. N 60/62, постановою правління
Пенсійного фонду України від 13 лютого
2009 р. N 7-1 визначено механізм проведення
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення. Розслідування згідно з
цим Порядком здійснюється шляхом
проведення перевірки достовірності
даних, які є підставою для надання
особі статусу безробітного та виплати
йому матеріального забезпечення, що
зазначені в документах, поданих особою
до державної служби зайнятості під час
її реєстрації та протягом періоду її
перебування на обліку як безробітної.

У разі встановлення центром зайнятості
відповідно до цього Порядку належності
безробітної особи до категорії
зайнятих, така особа знімається з
обліку як безробітна в установленому
законодавством порядку та повертає
суму незаконно отриманого
матеріального забезпечення і вартості
наданих соціальних послуг з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати матеріального
забезпечення та надання соціальних
послуг. Рішення про повернення коштів
особою чи роботодавцем оформлюється
наказом.

Відповідно до абз.19 пп.1 п.37 Порядку
реєстрації, перереєстрації
безробітних та ведення обліку осіб, які
шукають роботу, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20.03.2013 року № 198, територіальний
орган припиняє реєстрацію у разі
встановлення факту подання особою
недостовірних даних та документів, на
підставі яких прийнято рішення про
надання статусу безробітного,
призначення виплати матеріального
забезпечення на випадок безробіття та
надання соціальних послуг, що мав місце
протягом періоду реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме з витягу з наказів про прийняті
рішення по особі ОСОБА_1, рішення про
повернення коштів відповідачем
оформлені наказом від 14.07.2014 року № НТ
140714.

З метою досудового вирішення спору, для
вирішення питання добровільного
повернення коштів директором
Ізмаїльського МЦЗ відповідачу
направлено лист № 765/07/08 від 22.07.2014 року
(а.с.21-22), згідно якого, відповідачу
запропоновано добровільно повернути
кошти у сумі - 6393,06 грн., виплачені їй як
допомога по безробіттю у зв'язку з
порушенням останньою вимог ч.2 ст.36
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" та п.6.14 Порядку надання
допомоги по безробіттю, у тому числі
одноразової її виплати для організації
безробітними підприємницької
діяльності".

Копію вказаного листа-вимоги разом із
відповідними наказами, актом
розслідування страхового випадку,
копіями розрахунків направлено на
адресу відповідача та отримано
останньою 29.07.2014 року, що
підтверджується підписом на
повідомленні про вручення поштового
відправлення, копія якого наявна в
матеріалах справи (а.с.23).

Таким чином, як встановлено судом,
ОСОБА_1 при зверненні до центру
зайнятості, подала недостовірні
відомості, на підставі яких прийнято
рішення про надання їй статусу
безробітного та виплачено допомогу по
безробіттю у розмірі 5919,33 грн. та 476,73
грн.

У позовній заяві Одеського міського
центру зайнятості зазначено, що від
ОСОБА_1 кошти у сумі 6393,06 грн. на
розрахунковий рахунок центра
зайнятості не надходили, та станом на
момент розгляду справи з боку
відповідача не було надано до суду
доказів щодо сплати нею зазначених
коштів у сумі 6393,06 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином, на підставі встановлених
судом обставин та аналізу
вищенаведених вимог законодавства, які
регулюють спірні правовідносини,
оцінюючи наявні в матеріалах справи
письмові докази у сукупності, суд
дійшов висновку, що позивач довів суду
законність та обґрунтованість
позовних вимог та вони підлягають
задоволенню.

Оскільки спір вирішено на користь
суб'єкта владних повноважень,
звільненого від сплати судового збору,
а також за відсутністю витрат позивача
- суб'єкта владних повноважень,
пов'язаних із залученням свідків та
проведенням судових експертиз, судові
витрати (судовий збір), згідно з ч. 4 ст. 94
КАС України стягненню з відповідача не
підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 14, 86, 158 - 163,183-2 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Ізмаїльського
міськрайонного центру зайнятості до
ОСОБА_1 про стягнення суми допомоги по
безробіттю у розмірі 6393,06 грн. -
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Ізмаїльського
міськрайонного центру зайнятості суму
виплаченої допомоги по безробіттю у
розмірі 6393,06 грн. (шість тисяч триста
дев'яносто три гривень шість копійок)
на п/р 0014, отримувач: Ізмаїльський
міськрайонний центр зайнятості, код
20997047, банк: ГУДКСУ в Одеській області,
МФО 828011.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через Одеський
окружний адміністративний суд
апеляційної скарги на постанову
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови. Копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає до Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Постанова, прийнята у скороченому
провадженні, крім випадків її
оскарження в апеляційному порядку, є
остаточною.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого ст. 186 КАС
України, якщо таку скаргу не було
подано.

Суддя

О.М. Соколенко

Адміністративний позов
Ізмаїльського міськрайонного центру
зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення
суми допомоги по безробіттю у розмірі
6393,06 грн. - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Ізмаїльського
міськрайонного центру зайнятості суму
виплаченої допомоги по безробіттю у
розмірі 6393,06 грн. (шість тисяч триста
дев'яносто три гривень шість копійок)
на п/р 0014, отримувач: Ізмаїльський
міськрайонний центр зайнятості, код
20997047, банк: ГУДКСУ в Одеській області,
МФО 828011.