Справа № 815/1712/14
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/1712/14

Категорія: 10.3.4 Головуючий в 1 інстанції:
Потоцька Н. В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

за участю секретаря - Скоріної Т.С.

за участю сторін:

представник апелянта - Куряча Г.П.

представник відповідача - Сєдова А.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу
Одеського обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 10 квітня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Одеського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до приватного підприємства
«Укрхліб-2» про стягнення
адміністративно-господарських
санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2014 року Одеське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів (надалі - Одеське обласне
відділення Фонду, позивач) звернулось
до Одеського окружного
адміністративного суду з позовом в
якому просило стягнути з приватного
підприємства «Укрхліб-2» (надалі - ПП
«Укрхліб-2»)
адміністративно-господарські санкції
за невиконання нормативу робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів у 2012 році у
розмірі 14 184,21 грн. та пеню у розмірі 954,24
грн.

В обґрунтування позову Одеське обласне
відділення Фонду послалося на те, що ПП
«Укрхліб-2» порушило вимоги ч. 1 ст. 19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні», а
саме не виконало норматив робочих
місць по працевлаштуванню інвалідів у
2012 році.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 10 квітня 2014
року у задоволенні адміністративного
позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі Одеське обласне
відділення Фонду зазначає, що
постанова суду першої інстанції
винесена з неправильним застосуванням
норм матеріального права, у зв'язку з
чим просить її скасувати та прийняти
нову постанову, якою задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

Так, зокрема апелянтом зазначено, що
при ухваленні рішення, суд першої
інстанції не звернув увагу на те, що ПП
«Укрхліб-2» не подавало звіти до центру
зайнятості про наявність вакансій для
працевлаштування інвалідів, у зв'язку з
чим, висновки суду першої інстанції не
відповідають матеріалам справи.

Представник апелянта в судовому
засіданні суду апеляційної інстанції
підтримала доводи, викладені в
апеляції та просила її задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні суду апеляційної інстанції
проти апеляційної скарги заперечувала
та просила рішення суду залишити без
змін.

З'ясувавши обставини справи, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню на наступних підставах.

Так, апеляційним судом встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що у
2013 році ПП «Укрхліб-2» надало до
Одеського обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів «Звіт
про зайнятість та працевлаштування
інвалідів» за 2012 рік, відповідно до
якого середньооблікова чисельність
штатних працівників облікового складу
ПП «Укрхліб-2» у 2012 році становило 19
осіб. (а.с.5).

У відповідності до нормативу робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів відповідач
повинен був створити 1 робоче місце,
проте у зв'язку з невиконанням цього
нормативу, позивач нарахував
адміністративно-господарські санкції
в розмірі - 14 184,21 грн. та пеню у розмірі -
954,24 грн.

Враховуючи, що ПП «Укрхліб-2» у
добровільному порядку вказану суму не
сплатило, позивач звернувся до
Одеського окружного адміністративного
суду про стягнення вказаних коштів.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що ПП «Укрхліб-2» виконало вимоги
чинного законодавства, шляхом
повідомлення центру зайнятості про
вакантні посади для працевлаштування
інваліда, але останніми не було
направлено на підприємство жодного
інваліда.

Згідно з вимогами ст. 159 КАС України,
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Колегія суддів вважає, що висновки суду
першої інстанції та його правова
позиція, не відповідає вимогам ст.159 КАС
України, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» (надалі-Закон)
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Для усіх підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності та господарювання
встановлюється норматив робочих місць
для забезпечення працевлаштування
інвалідів в розмірі 4 % від
середньооблікової чисельності штатних
працівників, якщо кількість працюючих
від 8 до 25 чоловік - встановлюється
норматив в кількості 1 робочого місця
(ст. 19 Закону).

Як вбачається з матеріалів справи
загальна кількість працюючих на ПП
«Укрхліб-2» за 2012 рік - 19 осіб, а, отже,
відповідно до вищевикладених норм
Закону, ПП «Укрхліб-2» у 2012 році повинно
було створити 1 місце для
працевлаштування інваліда.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону (в редакції,
чинній з 01 січня 2006 року) забезпечення
прав інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Тобто, цією нормою визначено, що
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування здійснюється двома
шляхами: безпосереднє звернення
інваліда до підприємства або звернення
інваліда до державної служби
зайнятості (з подальшим його
направленням на підприємство, на якому
є відповідні вакансії).

Відтак, колегія суддів вважає, що ст. 18
Закону не встановлює правила, за якими
підприємство було б зобов'язане
самостійно здійснювати пошук
інвалідів для їх працевлаштування на
своєму підприємстві.

Разом з тим, ч. 3 ст. 18 Закону чітко
визначені обов'язки підприємства, що
використовує найману працю: виділяти
та створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів; надавати
державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для
працевлаштування інвалідів; звітувати
Фонду соціального захисту інвалідів
про зайнятість та працевлаштування
інвалідів.

Проте, що на підприємстві відповідача
створено робоче місце для
працевлаштування інваліда відсутні
докази і в суді першої інстанції
відповідач цього не заперечував.

Так, відповідно до абз.2 п. 2 ст. 19 Закону
України «Про зайнятість населення»,
державна служба зайнятості має право
одержувати від підприємств, установ і
організацій, незалежно від форм
власності, адміністративні дані про
наявність вакантних робочих місць, у
тому числі призначених для
працевлаштування інвалідів, характер і
умови праці на них, про всіх
вивільнюваних, прийнятих і звільнених
працівників та інформацію про
передбачувані зміни в організації
виробництва і праці, інші заходи, що
можуть призвести до вивільнення
працівників.

Процедуру подання інформації про
наявність вільних робочих місць
(вакантних посад) для працевлаштування
інвалідів центру зайнятості визначено
Порядком подання підприємствами,
установами, організаціями та фізичними
особами, що використовують найману
працю, звітів про зайнятість і
працевлаштування інвалідів та
інформації, необхідної для організації
їх працевлаштування.

Інформацію про наявність вільних
робочих місць (вакантних посад) для
працевлаштування інвалідів
роботодавці подають центру зайнятості
за місцем їх реєстрації як платників
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття за формою, затвердженою
Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом.

Звітування Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів
встановлюється у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Правила подання роботодавцями звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів відділенням Фонду та
інформації про наявність вільних
робочих місць (вакантних посад)
передбачено Порядком подання
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування.

Звіт про зайнятість і працевлаштування
інвалідів роботодавці подають
(надсилають рекомендованим листом)
щороку до 1 березня відділенням Фонду, в
яких вони зареєстровані, за формою №
10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів». Порядок
складання звіту встановлено
Інструкцією щодо заповнення форми
звітності № 10-ПІ (річна) «Звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів».

Водночас, про наявність вакантних
місць роботодавці повинні повідомляти
центри зайнятості, направляючи
звітність у формі № 3-ПН згідно з
наказом Міністерства праці та
соціальної політики України від 19
грудня 2005 року № 420, який діяв на момент
виникнення спірних правовідносин.

Отже, аналізуючи вищевикладені норми
чинного законодавства, підприємство
зобов'язано подавати звіти, в яких
необхідно вказувати вільні робочі
місця на яких може використовуватись
праця інвалідів.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач інформував центр
зайнятості про наявність вільних
робочих місць (вакантних посад), шляхом
подачі звіту за формою № 3-ПН за 2012 рік
(а.с.37-44).

Однак, колегія суддів зазначає, що ці
звіти містять дані про наявність
вакансій взагалі, а не для
працевлаштування інвалідів.

Відповідно до п.3 Інструкції щодо
заповнення форми звітності № 3-ПН «Звіт
про наявність вакансій» затверджена
Наказом Міністерства праці та
соціальної політики України від 19
грудня 2005 року № 420, яка діяла на момент
виникнення спірних правовідносин та
втратила чинність 12 липня 2013 року, у
графі 15 наводяться дані про можливість
працевлаштування на вільне робоче
місце (вакантну посаду) особи, що
належить до окремої категорії
громадян, які потребують соціального
захисту і не здатні на рівних умовах
конкурувати на ринку праці, у рахунок
річної броні, установленої місцевими
державними адміністраціями,
виконавчими органами відповідних рад
за поданням центрів зайнятості,
відповідно до статті 5 Закону України
«Про зайнятість населення», із змінами
та доповненнями, а також інвалідів,
пенсіонерів, студентів та інших.

Наявність вільного робочого місця
(вакантної посади) зазначається щодо
кожної категорії громадян окремо під
шифрами, зокрема інваліди під шифром 11.

Як вбачається із наданих до матеріалів
справи звітів, дана графа не заповнена,
що підтверджує факт не отримання
центром зайнятості інформації про
вакантну посаду на заміщення якої, має
право інвалід.

Поряд з цим, в матеріалах справи
міститься довідка Ананьївського
районного центру зайнятості, в якій
повідомляється, що у 2012 році ПП
«Укрхліб-2» не інформувало центр
зайнятості про вільні робочі місця та
вакантні посади, на яких може
використовуватись праця інвалідів
(а.с.28).

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції
стосовно того, що обов'язок
підприємства щодо створення робочих
місць для інвалідів не супроводжується
його обов'язком постійно підбирати і
працевлаштовувати інвалідів, однак суд
першої інстанції дійшов помилкового
висновку, стосовно того, що ПП
«Укрхліб-2» подавало звіти до центру
зайнятості про вакантні посади для
працевлаштування інвалідів.

Посилання апелянта на лист Голови
Ананьївської районної організації
інвалідів «Союз організації інвалідів
України» про те, що серед інвалідів м.
Ананьїва та Ананьївського району не
має бажаючих працювати на ПП
«Укрхліб-2» не ґрунтується на вимогах
ч.3 ст.18 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» яка встановлює обов'язки
роботодавця стосовно забезпечення
прав інвалідів на працевлаштування.

Відповідно до ч. 4 ст. 20 Закону,
адміністративно-господарські санкції
розраховуються та сплачуються
підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
підприємствами, організаціями
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, зазначеними в
частині першій цієї статті, самостійно
в строк до 15 квітня року, наступного за
роком, в якому відбулося порушення
нормативу, встановленого частиною
першою статті 19 цього Закону.

Порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк (ч. 2 ст. 20
Закону).

Відповідно до розрахунку суми
адміністративно-господарських санкцій
сума відрахувань за 1 нестворене робоче
місце становить 14 184,21 грн., яка
розраховується відповідно до
середньорічної заробітної плати на
відповідному підприємстві за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом (середньорічна заробітна
плата 269 500, 00 : 19 працівників
підприємства = 14 184,21 грн.) (ч. 1 ст. 20
Закону).

Пеня за несплату
адміністративно-господарських санкцій
складає 954,24 грн. відповідний
розрахунок міститься в матеріалах
справи (а.с.6).

Підсумовуючи викладене, колегія суддів
вважає, що ПП «Укрхліб-2» не виконало
умови чинного законодавства щодо
працевлаштування інвалідів, не
здійснило належних заходів щодо їх
працевлаштування, не подавало протягом
2012 року належним чином оформлені звіти
для працевлаштування інвалідів, а тому
адміністративно-господарські санкції
розраховані позивачем у розмірі 14 184,21
грн. та пеню за несвоєчасну сплату у
розмірі 954, 24 грн. є обґрунтованими та
законними, у зв'язку з чим підлягають
стягненню з ПП «Укрхліб-2».

За таких обставин справи, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
вирішуючи дану справу по суті, зробив
висновки, які не відповідають
обставинам справи, а також порушив
норми матеріального права, що призвело
до неправильного вирішення справи, у
зв'язку з чим, ухвалене судове рішення,
на підставі ст. 202 КАС України, підлягає
скасуванню з прийняттям нового рішення
про задоволення вимог позивача у
повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів - задовольнити.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 10 квітня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Одеського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до приватного підприємства
«Укрхліб-2» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
- скасувати.

Прийняти у справі нову постанову, якою
адміністративний позов Одеського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
приватного підприємства «Укрхліб-2»
про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
- задовольнити.

Стягнути з приватного підприємства
«Укрхліб-2» на користь Одеського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів на
рахунок управління Державної
казначейської служби України в
Одеській області суму
адміністративно-господарських санкцій
в розмірі 14 184,21 (чотирнадцять тисяч сто
вісімдесят чотири) гривні та пеню у
розмірі 954,24 (дев'ятсот п'ятдесят чотири)
гривні.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили негайно після її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів із дня
виготовлення повного тексту судового
рішення.

Доповідач - суддя
І.О.Турецька

суддя
Л.В. Стас

суддя
І.П. Косцова

Повний текст постанови складено 14.10.2014
року.