Справа № 2а-8629/12/2670
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/71010/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Приходько І.В. Бухтіярової І.О.
Костенка М.І. при секретарі судового
засідання Єгоровій І.В.

за участю представників сторін:
позивача - Стеценко О.Л.

відповідача - Українська Т.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу Окружної державної
податкової служби - Центрального офісу
з обслуговування великих платників
Державної податкової служби

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 24.10.2012 р.

у справі № 2а-8629/12/2670

за позовом дочірнього підприємства
«Мережа-Трейд»

до Окружної державної податкової
служби - Центрального офісу з
обслуговування великих платників
Державної податкової служби

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2012 року дочірнє підприємство
«Мережа-Трейд» (далі - позивач, ДП
«Мережа-Трейд») звернулось до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовом до Окружної
державної податкової служби -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників Державної
податкової служби (далі - відповідач,
Окружна ДПС - Центральний офіс з
обслуговування ВП), в якому просило суд
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення від
12.03.2012 р. № та № .

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21.08.2012 р. в задоволенні позову
відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 24.10.2012 р.
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 21.08.2012 р. скасовано
та прийнято нову постанову, якою
позовні вимоги задоволено: визнано
протиправними та скасовано повністю
податкові повідомлення-рішення
Окружної ДПС - Центрального офісу з
обслуговування ВП від 12.03.2012 р. №
та № .

Не погоджуючись із прийнятим рішенням
суду апеляційної інстанції, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій, з посиланням на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 24.10.2012 р. та
залишити в силі постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21.08.2012 р.

Відповідач подав до суду клопотання
про заміну Окружної державної
податкової служби - Центрального офісу
з обслуговування великих платників
Державної податкової служби на її
правонаступника - Міжрегіональне
головне управління Міндоходів -
Центральний офіс з обслуговування
великих платників.

Позивач подав клопотання про заміну
дочірнього підприємства
«Мережа-Трейд» на його правонаступника
- дочірнє підприємство «Траверс
Маркет».

Розглянувши заявлені клопотання,
колегія суддів вважає, що вони
підлягають задоволенню в порядку
визначеному статтею 55 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Позивач в судовому засіданні проти
доводів касаційної скарги заперечував,
вважає оскаржуване рішення суду
апеляційної інстанції законним,
обґрунтованим та прийнятим у
відповідності до норм діючого
законодавства.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів приходить до висновку,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що в період з 27.01.2012 р. по
16.02.2012 р., на підставі направлення від
27.01.2012 р. № 31, згідно із підпунктом 20.1.4
пункту 20.1 статті 20, підпункту 78.1.11
пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу
України, відповідно до наказу від 25.01.2012
р. та на виконання Постанови старшого
слідчого СВ ПМ ДПІ у Солом'янському
районі м. Києва старшого лейтенанта
Рожкова Ю.О. від 06.01.2012 р., посадовою
особою Окружної ДПС - Центрального
офісу з обслуговування ВП була
проведена документальна позапланова
виїзна перевірка ДП «Мережа-Трейд» з
питання правильності визначення
повноти нарахування та достовірності
сплати податку на додану вартість та
податку на прибутку підприємств по
фінансово-господарським
взаємовідносинам з ТОВ «Прайм Аутдор»
за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2011 р., за
результатами якої складено акт від
23.02.2012 р. № 156/4240/31170331 та зроблено
висновок про порушення позивачем
вимог: - підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті
14, пунктів 138.1, 138.2, 138.6 статті 138,
підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139
Податкового кодексу України, пункту 2
статті 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», в результаті чого
завищено від'ємне значення об'єкту
оподаткування податком на прибуток за
ІІ-ІІІ квартали 2011 р. у загальній сумі 4
570 400 грн.; - пунктів 201.4, 201.10 статті 201,
пунктів 198.3, 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижено податок на додану вартість, що
підлягає сплаті до бюджету в період, що
перевірявся, на загальну суму 1 780 880 грн.

На підставі вказаного акту перевірки
відповідачем 12.03.2012 р. винесено
податкові повідомлення-рішення: №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість у загальному розмірі 1
997 581 грн., з яких 1 780 880 грн. - сума
основного платежу та 216 701 грн. - штрафні
(фінансові) санкції (штрафи); № ,
відповідно до якого позивачу зменшено
суму від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток у
розмірі 4 570 400 грн.

За результатами оскарження позивачем
зазначених податкових
повідомлень-рішень, Рішенням ДПС у
Києві від 17.05.2012 р. за № 2907/10/12-114 та
Рішенням ДПС України від 13.06.2012 р. за №
9889/6/10-2115 оскаржувані податкові
повідомлення-рішення залишені без
змін, а скарги ДП «Мережа-Трейд» - без
задоволення.

Як вбачається з акту перевірки №
156/4240/31170331 від 23.02.2012 р. підставою для
нарахування позивачу зазначених
податкових зобов'язань слугували
висновки перевіряючого про
безпідставне формування позивачем
податкового кредиту та валових витрат
за результатами господарських
операцій по правочинам укладеним із
контрагентом-постачальником - ТОВ
«Прайм Аутдор», оскільки, за
твердженням відповідача, договір
укладений позивачем з даним
контрагентами є нікчемним.

Судом першої інстанції у задоволенні
позову було відмовлено з тих мотивів,
що висновки податкового органу
викладені в акті перевірки є
правомірними та обґрунтованими, а тому
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення не підлягають
скасуванню.

Суд апеляційної інстанції постанову
окружного адміністративного суду
скасував та прийняв нову постанову про
задоволення позову з тих мотивів, що
матеріалами справи підтверджується
належним чином та в повному обсязі
виконання укладеного позивачем зі
своїм контрагентом - ТОВ «Прайм Аутдор»
правочину, а відповідач, як суб'єкт
владних повноважень, не довів
правомірності прийнятих ним
податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів касаційної інстанції
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції щодо визнання
протиправними та скасування
оскаржуваних позивачем податкових
повідомлень-рішень виходячи з
наступного.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
податковий кредит - це сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Пунктом 198.1 статті 198 Податкового
кодексу передбачено, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає, зокрема, у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту, згідно з пунктом
198.2 статті 198 Податкового кодексу
України, вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: - дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; - дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України встановлено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається, виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з, зокрема,
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201
Податкового кодексу України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
в якій зазначаються в окремих рядках
певні обов'язкові реквізити.

Згідно з пунктом 201.4 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України зазначено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі, якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Таким чином, враховуючи викладені
норми Податкового кодексу України,
судами попередніх інстанцій вірно
зазначено про існування декількох
підстав для формування податкового
кредиту, а саме: наявність у платника
податку - покупця належно оформленої
податкової накладної, фактична сплата
грошових коштів контрагенту, в сумі
визначеній в податковій накладній, а
також фактичне виконання
господарської операції, за наслідками
якої у платника податку на додану
вартість виникає право на податковий
кредит.

Відповідно до пункту 134.1 статті 134
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування податком на прибуток є
прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу,
на собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно зі статтями
138-143 цього Кодексу, з урахуванням
правил, встановлених статтею 152 цього
Кодексу.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються з: - витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті; - інших
витрат, визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
- крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Отже, показник валових витрат
безпосередньо впливає на об'єкт
оподаткування.

Підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138
Податкового кодексу України
передбачено, що витрати операційної
діяльності включають собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Із зазначених правових норм
вбачається, що податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість та валові
витрати для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток
мають бути підтверджені належним чином
складеними первинними документами, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції, що стала
підставою для формування податкового
обліку платника податку.

Також, згідно пунктів 36.1, 36.5 статті 36,
пункту 38.1 статті 38, пункту 44.1 статті 44,
пункту 47.1 статті 47, пункту 49.2 статті 49
Податкового кодексу України,
обчислення, декларування та/або сплата
суми податку та збору є персональним
податковим обов'язком кожного окремого
платника податків, який і несе
відповідальність за невиконання або
неналежне виконання податкового
обов'язку. Тобто, платник податку несе
самостійну відповідальність за
порушення ним правил ведення
податкового обліку. Зазначена
відповідальність стосується кожного
окремого платника податку і не може
автоматично поширюватись на третіх
осіб, в тому числі і на його
контрагентів.

Таким чином, формування суб'єктом
господарювання податкового кредиту та
валових витрат не може ставитись у
пряму залежність від додержання
податкової дисципліни третіми особами,
а пов'язане з призначенням придбаних
товарів (послуг) для використання у
господарській діяльності та наявності
податкової накладної (накладних).

Законодавство України, не ставить в
залежність виникнення у платника
податку на додану вартість права на
податковий кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання. Якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання по сплаті податку до
бюджету, то це тягне відповідальності
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи.

Отже, аналіз реальності господарської
діяльності повинен здійснюватися на
підставі даних податкового,
бухгалтерського обліку платника
податків та відповідності їх дійсному
економічному змісту.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджено матеріалами
справи, у перевіреному податковим
органом періоді позивачем, в межах
своєї господарської діяльності, було
укладено договір щодо придбання
товарно-матеріальних цінностей із
контрагентом ТОВ «Прайм Аутдор».

В матеріалах справи в повному об'ємі
наявні первинні документи
бухгалтерського та податкового обліку
які підтверджують фактичне здійснення
господарських операцій між позивачем
та вказаним контрагентом, і як вірно
встановлено судом апеляційної
інстанції, зазначені документи
складені за результатами проведених
операцій та з дотриманням вимог статті
9 Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», статті 44, статті 201
Податкового кодексу України, пункту 2.4
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
Наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р.
за № 168/704) і містять у собі відомості
щодо змісту та обсягу проведених
операцій, які узгоджуються між собою.

Таким чином, фактичні обставини
об'єктивно засвідчують правомірність
нарахування податкового кредиту та
віднесення відповідних сум до складу
валових витрат, відповідно до
первинних бухгалтерських документів
та по податковим накладним, які
виписані на виконання умов договірних
відносин.

Крім того, викладені в акті перевірки
твердження про порушення позивачем
вимог статей 203, 215, 216 Цивільного
кодексу України зроблені відповідачем
з перевищенням компетенції органів
державної податкової служби, оскільки
Податковий кодекс України та Закон
України «Про державну податкову службу
в Україні» не надають податковим
органам повноважень на встановлення
фактів порушення платниками податків
норм цивільного або господарського
законодавства. Зазначені
нормативно-правові акти не містять
норм, які б наділяли відповідача
повноваженнями на визнання правочинів
нікчемними або такими, що не
відповідають вимогам законодавства та
повноваженнями на оцінку
відповідності будь-якого правочину
вимогам положень Цивільного кодексу
України. Повноваження на встановлення
законності правочинів, вчинених
позивачем за тими критеріями ознак, що
містяться в складеному відповідачем
акті перевірки, належать виключно до
компетенції суду.

При вирішенні спору судом першої
інстанції зазначені обставини не були
враховані.

Крім того, як слідує з матеріалів
справи підставою для проведення
перевірки позивача слугувала
постанова про призначення
позапланової перевірки старшого
слідчого СВ ПМ ДПІ у Солом'янському
районі м. Києва старшого лейтенанта
Рожкова Ю.О. від 06.01.2012 в рамках
кримінальної справи № 79-00227 порушеної,
в тому числі, відносно директора ТОВ
«Прайм Аутдор», за ознаками скоєння
злочинів передбачених частиною другою
статті 205 та частиною третьою статті 212
Кримінального кодексу України.

Згідно з підпунктом 78.1.11 пункту 78.1
статті 78 Податкового кодексу України (в
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), документальна
позапланова виїзна перевірка
здійснюється, зокрема, у разі отримання
постанови слідчого, винесеної ним
відповідно до закону у кримінальних
справах, що перебувають у його
провадженні.

Відповідно до пункту 86.9 статті 86
Податкового кодексу України (в
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), у разі якщо
грошове зобов'язання розраховується
органом державної податкової служби за
результатами перевірки, призначеної
відповідно до
кримінально-процесуального закону
або закону про оперативно-розшукову
діяльність, податкове
повідомлення-рішення за результатами
такої перевірки не приймається до
дня набрання законної сили
відповідним рішенням суду. Матеріали
перевірки разом з висновками органу
державної податкової служби
передаються правоохоронному органу,
що призначив перевірку. Статус таких
матеріалів перевірки та висновків
органу державної податкової служби
визначається
кримінально-процесуальним законом або
законом про оперативно-розшукову
діяльність.

Отже, оскільки оскаржувані податкові
повідомлення-рішення прийняті за
результатами перевірки, призначеної
відповідно до
кримінально-процесуального закону, та
враховуючи, що відповідачем не надано
доказів прийняття та набрання законної
сили відповідного рішення по
кримінальній справі, то лише цей факт
свідчить про неправомірність
прийняття відповідачем таких
податкових повідомлень-рішень.

З урахуванням викладеного, постанова
суду апеляційної інстанції підлягає
залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 55, 160, 167, 220, 223, 230, 231, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Здійснити заміну Окружної державної
податкової служби - Центрального офісу
з обслуговування великих платників
Державної податкової служби на її
правонаступника - Міжрегіональне
головне управління Міндоходів -
Центральний офіс з обслуговування
великих платників.

Здійснити заміну дочірнього
підприємства «Мережа-Трейд» на його
правонаступника - дочірнє підприємство
«Траверс Маркет».

Касаційну скаргу Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників залишити без
задоволення.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 24.10.2012 р. у
справі № 2а-8629/12/2670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки, що встановлені статтями 236-238
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя(підпис) І.В.
Приходько Судді: (підпис) І.О.
Бухтіярова (підпис) М.І. Костенко