Справа № 2а-12450/11/1370
Суддя: Яворський І.О.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року Справа № 9104/3226/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Яворського І.О.,

суддів:
Кухтея Р.В., Клюби В.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Західного оперативного командування
Міністерства оборони України на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 06 грудня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Західного оперативного командування
Міністерства оборони України про
визнання протиправними дій, стягнення
невиплачених відрядних коштів та
компенсації за не отримане речове
майно,-

В С Т А
Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 в жовтні 2011 року
звернувся з позовом в суд до Західного
оперативного командування
Міністерства оборони України та просив
визнати неправомірними дії
відповідача невиплати заборгованості
по відрядних коштах та компенсації за
не отримане речове майно; зобов'язати
відповідача сплатити заборгованість
по невиплачених відрадних коштах в
сумі 3 108,02 грн. та компенсацію за не
отримане речове майно в сумі 5 650,88 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач
вказує на те, що відповідач в порушення
вимог Закону України «Про соціальний
та правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей» не виплатив грошову компенсацію
за невикористане речове майно та кошти
на відрядження.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 06 грудня 2011
року в справі №2а-12450/11/1370
адміністративний позов було
задоволено.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням Західним оперативним
командуванням Міністерства оборони
України подано апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 06 грудня 2011
року в справі №2а-12450/11/1370 та прийняти
нову постанову, якою в задоволенні
адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт зазначає, що чинним
законодавством не передбачено
отримання військовослужбовцями
грошової компенсації замість речового
майна.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час і місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступило, а тому, колегія суддів, у
відповідності до пп. 1,2, ч.1 ст. 197 КАС
України, вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними матеріалами
справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційну скаргу Західного
оперативного командування
Міністерства оборони України
необхідно задовольнити частково,
оскаржувану постанову в частині
стягнення грошової компенсації за
невикористане речове майно скасувати
та прийняти нову постанову, якою
відмовити в задоволенні позовних вимог
в цій частині. В решті постанову суду
першої інстанції залишити без змін При
цьому колегія суддів виходить з
наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
наказом Міністра оборони України від
01.08.2011 року №766 ОСОБА_1 був звільнений з
військової служби в запас за станом
здоров'я. На дійсній службі перебував з
01.08.1987 року по 22.08.2011 року. Позивач
вважає, що на момент звільнення з
військової служби йому не виплачена
грошова компенсація взамін речового
майна недоотриманого за період служби
на суму 5 650,88 грн. та відрядні кошти в
сумі 3 108,02 грн.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції, виходив з того, що позивач
має право на отримання грошової
компенсації за не отримане речове
майно відповідно до вимог частини 1
статті 9 Закону України «Про соціальний
і правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей» та Положення про
порядок речового забезпечення
військовослужбовців Збройних Сил та
інших військових формувань у мирний
час, затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 28 жовтня 2004 року N
1444.

Проте, з таким висновком суду першої
інстанції не можна погодитись з огляду
на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону
України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ
«Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей» (в редакції, яка діяла до 11
березня 2000 року) військовослужбовці
одержують за рахунок держави грошове
забезпечення, а також речове майно і
продовольчі пайки або за бажанням
військовослужбовця грошову
компенсацію замість них.

Згідно з пунктом 28 Положення про
порядок речового забезпечення
військовослужбовців Збройних Сил та
інших військових формувань у мирний
час, затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 28 жовтня 2004 року
№ 1444, військовослужбовці, які
звільняються у запас або відставку без
права носіння військової форми одягу,
виплачується грошова компенсація за
неотримане речове майно або за їх
згодою видається речове майно на суму
грошової компенсації пропорційно часу,
що минув з дня виникнення права на
отримання речового майна до дати
підписання наказу про звільнення або
закінчення контракту.

Статтею 2 Закону України від 17 лютого 2000
року № 1459-ІІІ «Про деякі заходи щодо
економії бюджетних коштів», що набрав
чинності 11 березня 2000 року, призупинено
дію частини 2 статті 9 Закону України
від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей» в частині одержання
військовослужбовцями речового майна
або за їх бажанням грошової
компенсації замість нього.

Законом України від 3 листопада 2006 року
№ 328-V «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України з питань
соціального захисту
військовослужбовців,
військовозобов'язаних та резервістів,
які призвані на навчальні (або
перевірочні) та спеціальні збори, і
деяких інших осіб» статтю 9 Закону
України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ
«Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей» викладено в новій редакції, а
також доповнено статтею 9-1 (у редакції,
чинній до 1 січня 2008 року), якою було
передбачено, зокрема, що продовольче та
речове забезпечення
військовослужбовців здійснюється за
нормами і в терміни, що встановлюються
Кабінетом Міністрів України.
Військовослужбовці, які проходять
військову службу за контрактом або
перебувають на кадровій військовій
службі, мають право на отримання
замість належних їм за нормами
забезпечення предметів речового майна
грошової компенсації в розмірі
вартості зазначених предметів.

При цьому положення частини 2 статті 9-1
Закону України від 20 грудня 1991 року №
2011-ХІІ «Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів
їх сімей» регулюють порядок виплати
компенсації замість речового майна
військовослужбовцям, які проходять
військову службу за контрактом або
перебувають на кадровій військовій
службі, і не поширюються на
військовослужбовців, звільнених з
військової служби.

Враховуючи викладене, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що на момент
звернення ОСОБА_1 для отримання
грошової компенсації замість речового
майна Закон України від 20 грудня 1991
року № 2011-ХІІ «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей» не передбачав
такого права для військовослужбовців,
звільнених у запас або відставку, а
пункт 28 Положення про порядок речового
забезпечення військовослужбовців
Збройних Сил та інших військових
формувань у мирний час, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 28 жовтня 2004 року № 1444, не підлягає
застосуванню, оскільки суперечить
нормам Закону України від 20 грудня 1991
року № 2011-ХІІ «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей».

Отже, підстави для задоволення
позовних вимог про виплату грошової
компенсації за невикористане речове
майно ОСОБА_1 відсутні.

Натомість Інструкцією про порядок
відшкодування військовослужбовцям
Збройних Сил України витрат на
службові відрядження в межах України
затвердженою наказом Міноборони від
29.08.2011 року №530, передбачено
відшкодування сум витрат до місця
відрядження та назад. Згідно п. 2.1 цієї
Інструкції військовослужбовцям,
відрядженим в межах України, витрати на
проїзд до місця відрядження та назад
відшкодовуються в розмірі вартості
проїзду повітряним, залізничним,
водним і автомобільним транспортом
загального користування (крім таксі) з
урахуванням усіх витрат, пов'язаних з
придбання проїзних квитків і
користуванням постільними речами в
поїздах, та страхових платежів на
транспорті.

Відповідач визнає заборгованість із
суми коштів на відрядження, яка виникла
з березня 2009 року в сумі 3 108,02, а тому
така підлягає стягненню.

Узагальнюючи викладене, колегія суддів
вважає, що постанова суду першої
інстанції ґрунтується на неповно, не
об'єктивно і не всебічно з'ясованих
обставинах, прийнята з порушенням норм
матеріального права, доводи
апеляційної скарги її частково
спростовують.

Керуючись ст.195, ст.197, п.3 ч.1 ст.198, ст.202,
ч.2 ст.205, ст.207, ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А
Н О В И В:

Апеляційну скаргу Західного
оперативного командування
Міністерства оборони України
задовольнити частково, постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 06 грудня 2011
року в справі №2а-12450/11/1370 в частині
задоволення вимог про визнання
протиправними дій Західного
оперативного командування
Міністерства оборони України щодо
невиплати компенсації за
невикористане речове майно та
стягнення на користь ОСОБА_1
заборгованості за не отримане речове
майно в розмірі 5 650,88 грн. - скасувати та
прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позовних вимог в цій
частині відмовити. В решті постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 06 грудня 2011
року в справі №2а-12450/11/1370 залишити без
змін.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
І.О. Яворський

Судді
Р.В. Кухтей

В.В. Клюба