Справа № К/9991/95600/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/95600/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л.,
Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

провівши попередній розгляд справи за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України в
Олевському районі Житомирської
області, Управління праці та
соціального захисту населення
Олевської райдержадміністрації
Житомирської області про стягнення
державної соціальної допомоги та
перерахунок пенсії, за касаційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Олевському районі
Житомирської області на постанову
Олевського районного суду
Житомирської області від 7 липня 2010
року та постанову Апеляційного суду
Житомирської області від 14 листопада
2011 року, -

у с т а н о в и л а :

У лютому 2010 року позивач звернулася з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Олевському районі
Житомирської області (далі УПФ) та
Управління праці та соціального
захисту населення Олевської
райдержадміністрації Житомирської
області (далі УПСЗН) про стягнення
коштів, виплата яких передбачена
статтями 37, 39 Закону України від 28
лютого 1991 року №796-ХІІ «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (далі Закон №796-ХІІ).

В обґрунтування позову зазначала, що є
особою потерпілою внаслідок
Чорнобильської катастрофи 3 категорії,
непрацюючим пенсіонером, що проживає в
населеному пункті віднесеному до зони
гарантованого добровільного
відселення, а тому має право на
щомісячну грошову допомогу у зв'язку з
обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства, а
також доплати до пенсії, передбачені
Законом №796-ХІІ.

Посилаючись на те, що всупереч
згаданому Закону спірні доплати
провадились без застосування
кратності до встановленого розміру
мінімальної заробітної плати та
прожиткового мінімуму, а в твердій
сумі, просив стягнути з відповідачів
заборгованість за 2009-2010 роки.

.

Постановою Олевського районного суду
Житомирської області від 7 липня 2010
року позов задоволено частково.

Постановою Апеляційного суду
Житомирської області від 14 листопада
2011 року постанову суду першої
інстанції частково скасовано, ухвалено
нову постанову, якою позовні вимоги
задоволено частково, зобов'язано УПСЗН
провести перерахунок та виплату
позивачу допомоги у зв'язку із
обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства,
передбачену статтею 37 Закону №796-ХІІ, а
УПФ провести перерахунок і виплату
позивачу доплати до пенсії,
передбачену статтею 39 Закону №796-ХІІ,
за період з 8 лютого 2009 року по 1 січня 2010
року. В решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі УПФ, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
судів скасувати та в задоволенні
позову відмовити у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи колегія суддів, в межах статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, дійшла висновку про
відхилення скарги з таких підстав.

Судами встановлено, що позивач є
непрацюючим пенсіонером, потерпілою
внаслідок Чорнобильської катастрофи 3
категорії, проживає в
смт. Новобілокоровичі
Житомирської області, яке віднесено до
зони гарантованого добровільного
відселення згідно з постановою
Кабінету Міністрів України від 23
липня 1991 року № 106.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судами попередніх
інстанції, позивачу щомісяця
виплачувалася передбачена статтею 39
Закону № 796-ХІІ виплата в розмірах,
визначених постановою Кабінету
Міністрів України від 26 липня 1996 року
№ 836 «Про компенсаційні виплати особам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Суди дійшли правильного висновку, що
виходячи із загальних засад пріоритету
законів над підзаконними нормативними
актами, при визначенні розміру спірної
виплати застосуванню підлягає саме 39
Закону № 796-ХІІ, а не постанова Кабінету
Міністрів України № 836 від 26 липня 1996
року «Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», яка
істотно звужує обсяг установлених
законом прав.

Частиною 1 статті 39 Закону №796-ХІІ
встановлено, що непрацюючим
пенсіонерам провадиться доплата,
розмір якої у зоні посиленого
радіологічного контролю становить
одну мінімальну заробітну плату
щомісяця.

Суди правильно виходили також з того,
що норми Закону України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України», в частині змін до
Закону №796-ХІІ, не підлягають
застосуванню до даного спору, оскільки
рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року вони визнані
неконституційними.

Крім цього, Законами України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік» та
«Про Державний бюджет України на 2010
рік» хоч і надано право Кабінету
Міністрів України встановлювати
розміри соціальних виплат, які
відповідно до законодавства
визначаються залежно від розміру
мінімальної заробітної плати, в
абсолютних сумах у межах асигнувань,
передбачених за відповідними
бюджетними програмами, проте Кабінетом
Міністрів України у ці роки таке право
використано не було, а тому вказані
норми не підлягають застосуванню під
час визначення розміру виплати,
передбаченої статтею 39 Закону №796-ХІІ.

Отже, висновок судів щодо нарахування
спірних виплат, передбачених статтями
37, 39 Закону №796-ХІІ у спірний період
відповідає нормам матеріального і
процесуального права.

Таким чином, доводи касаційної скарги
щодо неправильного застосування норм
матеріального права висновків судів не
спростовують, оскільки ґрунтуються на
помилковому трактуванні наведених
правових норм, а тому підстав для
скасування судових рішень колегія
суддів не вбачає.

За правилами частини першої 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо суди не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
оскаржуваних судових рішень, то суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Олевському
районі Житомирської області відхилити,
а постанову Олевського районного суду
Житомирської області від 7 липня 2010
року та постанову Апеляційного суду
Житомирської області від 14 листопада
2011 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало