Справа № 2а-1709/11
Суддя: Кузьмич С.М.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 року
Справа № 9104/164066/12

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого-судді Кузьмича
С. М.,

суддів Улицького
В. З., Гулида Р. М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у м.Львові апеляційну
скаргууправління Пенсійного фонду
України в Долинському районі
Івано-Франківської областіна
постанову Долинського районного суду
Івано-Франківської області від 15.03.2011р.
в адміністративній справі за позовом
ОСОБА_1до управління Пенсійного фонду
України в Долинському районі
Івано-Франківської областіпро
нарахування і виплату підвищення до
пенсії, -

В С Т А Н О В И Л А:

03.03.2011р. ОСОБА_1.(надалі - позивач)
звернувся до суду з адміністративним
позовом, у якому просив зобов'язати
управління Пенсійного фонду України в
Долинському районі Івано-Франківської
області(надалі - відповідач, пенсійний
орган) нарахувати та виплатити йому
підвищення до пенсії в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за
віком,за період з09.07.2007р. по 31.12.2007р. з
22.05.2008р.по час винесення рішення суду,
відповідно до ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», з
врахуванням ч.1 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та ч.2 ст.6 Закону України
«Про статус гірських населених пунктів
в Україні».

Постановою Долинського районного суду
Івано-Франківської області від
15.03.2011р.позов задоволено частково,
зобов'язано відповідача здійснити
нарахування і виплатити позивачу
підвищення до пенсії у розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком,
як дитині війни,за період з 03.09.2010р. по
15.03.2011р.,на підставі положень ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», із врахуванням ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», Закону
України «Про статус гірських населених
пунктів в Україні» та виплачених сум; в
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись із постановою суду, її
оскаржив пенсійний орган, який
покликаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, просить постанову суду першої
інстанції скасувати, прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що чинним
законодавством не встановлено розміру
мінімальної пенсії за віком, з якого
повинно обчислюватися підвищення
пенсії за віком дітям війни; приписами
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» не визначено, які органи
зобов'язані виплачувати спірне
підвищення, за рахунок яких коштів і
джерел, в якому порядку та яким чином
обчислювати вказаний розмір.

Крім того, встановлений ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
мінімальний розмір пенсії за віком
застосовується виключно для
визначення розміру пенсій, призначених
відповідно до зазначеного Закону, і не
може застосовуватися для обчислення
надбавок або підвищень інших пенсій.

Оскільки у справі відсутні клопотання
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю
суд розглядає справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами у відповідності до
статті 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга підлягає
до часткового задоволення, з наступних
підстав.

Безспірно встановлено, що позивач
відноситься до категорії громадян,
яким встановлено статус дитини війни,
відповідно до ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» (у
редакції, що була чинною на час
виникнення спірних правовідносин)
останній має право на отримання
підвищення виплачуваної йому пенсії за
віком.

В частині дотримання строку звернення
до суду колегія суддів приходить до
висновку про те, що позивачем пропущено
шестимісячний строк звернення до суду,
передбачений ст.99 КАС України, останнім
не наведено поважних причин його
пропуску, також обґрунтовані підстави
для поновлення вказаного строку не
наведені судом першої інстанції у
судовому рішенні.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи
до уваги приписи ст.100 КАС України,
колегія суддів приходить до висновку
про те, що позовні вимоги про визнання
дій протиправними, зобов'язання
пенсійного органу нарахувати та
виплатити підвищення до пенсії
підлягають задоволенню лише за період
з 03.09.2010р. до 15.03.2011р. включно; з
урахуванням проведених виплат за
вказаний період.

Стосовно підставності та
обгрунтованості заявлених вимог
колегія суддів враховує, що відповідно
до ст.70 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2010 рік» надано право
КМ України у 2010 році встановлювати
розміри соціальних виплат, які
відповідно до законодавства
визначаються залежно від розміру
мінімальної заробітної плати, в
абсолютних сумах у межах асигнувань,
передбачених за відповідними
бюджетними програмами.

Оскільки названа норма передбачає
встановлення в абсолютних сумах
розмірів лише тих виплат, вихідним
критерієм розрахунку яких є розмір
мінімальної заробітної плати, розмір
соціальних виплат згідно із Законом
України «Про соціальний захист дітей
війни» залежить від розміру
мінімальної пенсії за віком, тому її
дія не поширюється на спірні відносини.

Також будь-яких обмежень щодо виплати
спірного підвищення до пенсії за
наведений період 2011 року у
вищевказаних розмірах не передбачено
Законом України "Про Державний бюджет
України на 2011 рік" (в редакції на момент
виникнення спірних правовідносин).

Окрім цього, відповідно до ч.2 ст.6
Закону України «Про статус гірських
населених пунктів в Україні» розмір
державних пенсій, стипендій, всіх
передбачених чинним законодавством
видів державної матеріальної допомоги
громадянам, які одержали статус особи,
що працює, проживає або навчається на
території населеного пункту, якому
надано статус гірського, збільшується
на 20 відсотків.

За таких обставин позивач, будучи
особою, яка одержала статус особи, що
проживає на території гірського
населеного пункту, має право на виплату
спірного підвищення до пенсії, з
одночасним його збільшенням на 20
відсотків.

У зв'язку з тим, що функції з
призначення, нарахування та виплати
пенсії позивачу здійснює Пенсійний
фонд України в особі відповідача, а
також виходячи з вимог п.15 Положення
про Пенсійний фонду України, затв.
постановою КМ України № 1261 від 24.10.2007р.,
відповідний обов'язок слід покласти на
відповідача у справі.

В частині доводів апелянта колегія
суддів враховує, що питання
фінансування відповідних видатків з
державного бюджету не виступає
предметом даного спору; проблеми
надання бюджетних коштів пенсійному
органу для виконання покладених на
нього обов'язків у справах цієї
категорії виходять за межі заявлених
вимог; також суд першої інстанції не
ухвалював рішення про проведення
виплат з власних джерел фінансування
пенсійного органу, а тому покликання
останнього на можливість нецільового
використання коштів Пенсійного фонду
України є безпідставними.

Покликання апелянта про неправильне
застосування судом вимог ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
колегія суддів до уваги не приймає,
оскільки розмір мінімальної пенсії за
віком визначається за правилами лише
цього Закону, чинним законодавством
інший мінімальний розмір пенсії за
віком не визначений, тому слід
застосовувати цей розмір.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку про те, що
заявлений позов підлягає до часткового
задоволення, із залишенням частини
позовних вимог без розгляду.

З огляду на вищевикладене, доводи
апеляційної скарги є суттєвими і
складають підстави для висновку про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, через що постанова суду
підлягає скасуванню з прийняттям
нового рішення з вищевикладених
мотивів.

Керуючись ст.ст.99, 100, 160,195-197, п.п.3, 4 ч.1
ст.198, п.4 ч.1 ст.202, ч.1 ст.203, ч.2 ст.205,
ст.ст.207, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Долинському
районі Івано-Франківської області
задоволити частково.

Постанову Долинського районного суду
Івано-Франківської області від
15.03.2011р.скасувати та прийняти нову
постанову, якою позов ОСОБА_1задоволити
частково.

Позовні вимоги про зобов'язання
управління Пенсійного фонду України в
Долинському районі Івано-Франківської
області нарахувати та виплатити на
користь ОСОБА_1 недоплачене, як дитині
війни, підвищення до пенсії за період з
09.07.2007р. по 31.12.2007р. з 22.05.2008р. по 02.09.2010р.
включно, - залишити без розгляду.

Визнати бездіяльність управління
Пенсійного фонду України в Долинському
районі Івано-Франківської областіщодо
нездійснення нарахування та виплати на
користь ОСОБА_1підвищення до пенсії в
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком відповідно до ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» за період з 03.09.2010р. по 15.03.2011р.
включно, із урахуванням вимог ч.1 ст.28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», - протиправною.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Долинському районі
Івано-Франківської областіпровести
нарахування і виплату на користь
ОСОБА_1підвищення до пенсії в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком
відповідно до ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»за
періодз 03.09.2010р. по 15.03.2011р. включно, із
урахуванням вимог ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та
проведених виплат за вказаний період.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова апеляційного суду є
остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:
Кузьмич С. М.

Судді
Улицький В. З.

Гулид Р. М.