Справа № 817/1403/14
Суддя: Зозуля Д.П.
Дата ухвалення: 2014-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1403/14

13 жовтня 2014 року 16год. 55хв. м.
РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Зозулі Д.П. за участю
секретаря судового засідання Минько
Н.З. та сторін і інших осіб, які беруть
участь у справі:

позивача: представники ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача: представник Старійчук
Андрій Ігорович,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Приватного підприємця ОСОБА_5 до
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення та
визнання протиправною та скасування
вимоги, ВСТАНОВИВ:

Приватний підприємець ОСОБА_5
звернувся до Рівненського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області про визнання
протиправними та скасування
податкового повідомлення-рішення
форми "Р" № від 13.06. 2012 року та
вимоги № Ф-15 від 05.05. 2014 року.

До початку розгляду судом справи по
суті позивач подав клопотання про
зміну предмету позову відповідно до
якого зазначив позовні вимоги у
редакції:

«- визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення форми
"Р" № від 13.06. 2012 року;

- визнати протиправною та
скасувати вимогу № Ф-15 від 05.05. 2014 року;

- визнати протиправним та
скасувати рішення про застосування
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску №
від 16.05. 2014 року».

У судовому засіданні представники
позивача позовні вимоги підтримали та
пояснили, що на підставі Акту
№51//17-16-17-01-19 від 05.05.2014 р. Державною
податковою інспекцією у м. Рівне 05.05.2014
року була прийнята вимога про сплату
боргу (недоїмки) зі сплати ОСОБА_5
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування № Ф-15.
Крім того, вказали, що 2014 р.
відповідачем прийнято рішення про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску, яким до ОСОБА_5 застосовано
штрафні санкції в розмірі 82841,38 грн.
Зазначили, що донарахування єдиного
внеску та застосування штрафної
санкції за його донарахування органом
доходів і зборів, відбулося у зв'язку із
виявленим у акті перевірки
відповідачем порушення, а саме
заниження оподаткованого доходу
позивачем за 2011 рік на суму 21665,20 грн., за
2012 рік на суму 27872,84 грн. та за 2013 рік на
суму 33303,34 грн., що стало наслідком
завищення позивачем витрат за вказані
періоди на відповідні суми. Вказані
висновки акту позивач заперечує з
огляду на наступне. Так, Актом
перевірки №142/17-117/НОМЕР_3 від 30.05.2011 року
встановлено, що позивач неправомірно
відніс до складу витрат вартість
придбаних основних засобів на загальну
суму 36 085,83 грн. (без ПДВ), вартість
будівельних матеріалів на загальну
суму 21 350,00 грн. (без ПДВ) та витрати на
придбання юридичних послуг на суму 5000
грн. Податковий орган вважає це
порушенням податкового законодавства,
оскільки фізичні особи-підприємці не
можуть включати до складу витрат
витрати на придбання, виготовлення,
будівництво, реконструкцію,
модернізацію та інше поліпшення
основних засобів. За наслідком
вказаного акту перевірки було прийнято
податкове повідомлення-рішення №
від 13.06.2012 року, згідно якого
збільшено суму грошового зобов'язання
позивачу по податку з доходів фізичних
осіб від підприємницької діяльності за
основним платежем в сумі 9365,37 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями в
сумі 2341,34 грн. Позивач вважає висновки
акту перевірки безпідставними, а
податкове повідомлення-рішення
протиправним та таким, що підлягає
скасуванню оскільки вказані витрати не
є поліпшенням основних засобів, а є
лише ремонтом необоротних активів
загальновиробничого призначення, що
включаються до собівартості наданих
послуг та є витратами операційної
діяльності. Таким чином, витрати у 2011
році позивачем сформовано належним
чином, а висновки податкового органу
про завищення витрат є безпідставними.

Також, позивач вважає безпідставними
висновки акту перевірки №
51//17-16-17-01-19 від 05.05.2014 року в
частині завищення платником податків
чистого оподатковуваного доходу за 2012
рік в сумі 80 325,2 грн. та за 2013 рік в сумі 95
975,03 грн.

Разом з тим, представники позивача
вказали, що Постановою Рівненського
окружного адміністративного суду від
16.07. 2014 року визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області № від 16.05.2014
року, яким було збільшено грошове
зобов'язання за платежем податок з
доходів фізичних осіб у зв'язку із
завищенням позивачем витрат та
заниженням чистого оподатковуваного
доходу у 2012 році та у 2013 році.

Таким чином, враховуючи необґрунтоване
збільшення відповідачем
оподаткованого доходу позивача за
2011-2013 роки, донарахування, на його
основі, єдиного внеску та застосування
штрафної санкції за донарахування
податковим органом вказаного єдиного
внеску є безпідставним. Враховуючи
зазначене, просили позов задовольнити
повністю.

Представник відповідача позовні
вимоги заперечив, та з мотивів,
викладених у письмових запереченнях,
просила у задоволенні
адміністративного позову відмовити
повністю.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні пояснення представників
сторін, дослідивши подані письмові
докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтуються на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
дійшов висновку, що позов підлягає до
часткового задоволення з огляду на
наступне.

Судом встановлено, що ДПІ у м. Рівному
була проведена документальна планова
виїзна перевірка приватного
підприємця ОСОБА_5 щодо дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства фізичної особи за період
з 01.04. 2009 р. по 31.12. 2011 р. За наслідками
перевірки був складений акт №
142/17-117/НОМЕР_3 від 30.05. 2011 року (а.с. 20-32).

На підставі вказаного акту перевірки
відповідачем було прийняте податкове
повідомлення-рішення № від 13.06.
2012 року, яким, із посиланням на п. 54.3 ст.
54, п. 123.1 ст. 123, ст. 164, п. 167.1 ст.167, п. 177.1, п.
177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу
України, збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок з
доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності на
загальну суму 11706 грн. 71 коп., з яких 9365
грн. 37 коп. - основного платежу та 2341
грн. 34 коп. - штрафні (фінансові) санкції
(а.с. 33).

В період з 10.04.2014 року по 24.04.2014 року
Державною податковою інспекцією у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
проведено документальну планову
виїзну перевірку ФОП ОСОБА_5 щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013
року, дотримання законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, виконання вимог
валютного та іншого законодавства,
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з
01.01.2011 року по 31.12.2013 року, результати
якої оформлено актом від 05.05.2014 року за
№ 51//17-16-17-01-19 (а.с. 8-18).

За наслідками перевірки прийнято:

- вимогу № Ф-15 від 05.05. 2014 року про
сплату боргу (недоїмки) зі сплати
єдиного внеску на суму 82841,38 грн.;

- рішення № від 16.05.2014 року про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску у сумі 7702,23 грн. (а.с. 19, 60).

Щодо позовних вимог в частині визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
форми "Р" № від 13.06.2012 року суду
слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 Податкового
кодексу України, об'єктом
оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи
-підприємця.

Пунктом 177.4 статті 177 Податкового
кодексу України передбачено, що до
переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 розділу III
Податкового кодексу України, витрати,
які враховуються при обчисленні
об'єкта оподаткування, складаються із
витрат операційної діяльності, інших
витрат, крім витрат, визначених у
пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139
цього Кодексу.

Згідно з пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 розділу III
Податкового кодексу України, витрати
операційної діяльності включають
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку та витрати
банківських установ.

Пунктом 138.2 статті 138 розділу III
Податкового кодексу України
встановлено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

В силу вимог пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 розділу
III Податкового кодексу України до
складу витрат не включаються витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

В свою чергу, відповідно до абз.абз. 1-2 п.
44.1 ст. 44 розділу ІІ Податкового кодексу
України, для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 року
№996-ХІV, первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на доходи фізичних осіб, мають
бути фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування даних
податкового обліку платника податків.

У податковій декларації майновий стан
та доходи за 2011 рік позивачем
відображено доходи від здійснення
господарської діяльності на рівні
895452,00 грн., витрати - на рівні 854097,00 грн.

За наслідками перевірки податкової
декларації про майновий стан та доходи
за 2011 рік не підтверджено витрати на
суму 62435,83 грн., зокрема:

36085,83 грн. - витрати, які відповідачем не
прийнято до складу валових витрат
позивача за 2011 рік, як такі, що пов'язані
із придбанням позивачем основних
засобів (котел твердопаливний);

21350,00 грн. - розбіжність за рахунок
віднесення до складу валових витрат
позивача на думку відповідача не
пов'язаних з отриманням доходу
(будівельні матеріали);

5000,00 грн. завищення валових витрат на
придбання юридичних послуг отриманих
від платника єдиного податку.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 розділу III
Податкового кодексу України, витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших
витрат, визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Згідно з пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 розділу III
Податкового кодексу України, витрати
операційної діяльності включають
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів
140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

Пунктом 138.8 статті 138 розділу III
Податкового кодексу України
передбачено, що собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
складається з витрат, прямо пов'язаних
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг, а
саме: прямих матеріальних витрат;
прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну).

Пунктом г) пп. 138.8.5 п. 138.8 статті 138
розділу III Податкового кодексу України
встановлено, що до складу
загальновиробничих витрат включаються
витрати на утримання, експлуатацію та
ремонт, страхування, оперативну оренду
основних засобів, інших необоротних
активів загальновиробничого
призначення.

Представником відповідача не
заперечується наявність первинних
документів на підтвердження понесення
позивачем загальновиробничих витрат.

Разом з тим, відповідно до витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб підприємців
станом на 19.06. 2012 року основним видом
діяльності ФОП ОСОБА_5 є 45.20 Технічне
обслуговування та ремонт
автотранспортних засобів (а.с. 110).

З матеріалів судової справи
вбачається, що у власності ФОП ОСОБА_5
на час проведення перевірки були
гаражі з адміністративно-побутовими
приміщеннями, прохідна з навісом та
ангар для ремонту автомобілів, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 111,
112-117).

Вказані об'єкти нерухомості позивач
використовує у підприємницькій
діяльності, що підтверджується його
основним видом діяльності.

Так, відповідно до наказу ФОП ОСОБА_5 №
11 від 30.09. 2011 року у зв'язку із
незадовільним станом споруд, що
використовуються у господарській
діяльності та для забезпечення
нормальних умов праці працівників
станції технічного обслуговування до
сталої роботи в осінньо-зимовий період
було проведено їх поточний ремонт (а.с.
103).

При вказаному ремонті було використано
придбані будівельні матеріали на суму
21350,00 грн. (без ПДВ) та котел вартістю
36085,83 грн. (без ПДВ).

Вказані обставини підтверджено актами
списання матеріалів від 30.11. 2011 року,
30.12. 2011 року та актом про виконання
ремонтних робіт від 30.12. 2011 року (а.с. 104,
105, 106).

Первинні бухгалтерські документи щодо
придбання вказаних
товарно-матеріальних цінностей
зазначені досліджувалися податковим
органом в акті перевірки та не
ставляться ним під сумнів.

Таким чином, вказані витрати пов'язані
із ремонтом основних засобів, що
відповідно до п. г) пп. 138.8.5 п. 138.8 ст. 138
Податкового кодексу України
правомірно віднесено позивачем до
загальновиробничих витрат, які
включаються у собівартість наданих
послуг та є витратами операційної
діяльності.

Враховуючи наведене суд дійшов
висновку щодо безпідставного
зменшення витрат та збільшення
оподаткованого доходу позивача на суму
57435,83 грн.

Оскільки судом встановлено
безпідставне збільшення податковим
органом оподаткованого доходу ФОП
ОСОБА_5, то податкове
повідомлення-рішення форми "Р" №
від 13.06. 2012 року слід визнати
протиправним та скасувати в частині
збільшення суми грошового зобов'язання
за платежем податок з доходів фізичних
осіб від підприємницької діяльності на
суму 10769 грн. 22 коп., з яких 8615 грн. 37 коп.
за основним платежем та 2153 грн. 85 коп. за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Щодо витрат ФОП ОСОБА_5 на суму 5000,00 грн.,
що виникли у зв'язку з придбанням
юридичних послуг, то суду слід
зазначити наступне.

Так, відповідно до договору від 01.08. 2010
року ФОП ОСОБА_6 було надано у 2011 році
для ФОП ОСОБА_5 юридичні послуги на суму
5000,00 грн.

Згідно бази даних ДПІ у м. Рівному ФОП
ОСОБА_6 у 2011 році перебував на спрощеній
системі оподаткування обліку та
звітності, свідоцтво платника єдиного
податку НОМЕР_4 від 07.12. 2010 року видане
на підставі заяви від 10.12. 2010 року, вид
діяльності - надання юридичних послуг.

Як зазначалося судом, відповідно до п.
177.2 ст. 177 Податкового кодексу України,
об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи
-підприємця.

Згідно з п. 177.4 ст. 177 Податкового
кодексу України передбачено, що до
переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 розділу III
Податкового кодексу України, витрати,
які враховуються при обчисленні
об'єкта оподаткування, складаються із
витрат операційної діяльності, інших
витрат, крім витрат, визначених у
пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139
цього Кодексу.

Разом з тим, відповідно до пп. 139.1.12 п. 139.1
ст. 139 розділу III Податкового кодексу
України (у редакції на момент
виникнення спірних правовідносин) не
включаються до складу витрат витрати,
понесені у зв'язку із придбанням
товарів (робіт, послуг) та інших
матеріальних і нематеріальних активів
у фізичної особи-підприємця, що сплачує
єдиний податок (крім витрат, понесених
у зв'язку із придбанням робіт, послуг у
фізичної особи - платника єдиного
податку, яка здійснює діяльність у
сфері інформатизації).

Таким чином, позивачем безпідставно
включено у 2011 році до витрат 5000,00 грн. у
зв'язку з придбанням юридичних послуг у
фізичної особи-підприємця, що сплачує
єдиний податок.

Твердження представників позивача, що
ФОП ОСОБА_5 не віднесено вказані суми до
витрат оскільки вони не зазначені у
Книзі обліку доходів і витрат позивача
відхиляються судом так, як пунктом 138.2
статті 138 розділу III Податкового
кодексу України встановлено, що
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, а ведення даної книги не є
обов'язковим, тобто безконтрольне та її
ведення підприємцем здійснюється для
полегшення власного бухгалтерського
обліку.

Враховуючи наведене суд дійшов
висновку, що податковий орган
збільшуючи позивачу оподаткований
дохід на суму 5000,00 грн. та відповідно
збільшуючи грошове зобов'язання за
платежем податок з доходів фізичних
осіб від підприємницької діяльності на
суму 937 грн. 50 коп., з яких 750 грн. 00 коп. за
основним платежем та 187 грн. 50 коп. за
штрафними (фінансовими) санкціями діяв
у межах чинного законодавства, що є
підставою для відмови позивачу у
вказаній частині позовних вимог.

Щодо позовних вимог про визнання
протиправними та скасування вимоги №
Ф-15 від 05.05. 2014 року про сплату боргу
(недоїмки) в частині визначення боргу
на суму 82841,38 грн. та рішення № від
16.05. 2014 року про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску ДПІ у м.
Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській
області в частині нарахованих
штрафних санкцій на суму 7702,23 грн. суд
зазначає наступне.

В основу прийняття вказаних рішень
покладено висновки відповідача про
порушення позивачем вимог п. 2, ч. 1, ст.. 7,
ч. 11 ст.8 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
страхування" від 08.07.2010 року №2464-VI
внаслідок заниження єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
страхування на загальну суму 82841,38 грн..,
в тому числі за 2011 рік на 21665,20 грн., за 2012
рік на 27872,84 грн., за 2013 рік на 33303,34 грн.,
що призвело до застосування штрафних
санкцій у розмірі, передбаченому п. 3 ч.
11 ст. 25 Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне страхування" від 08.07. 2010 року №
2464-VI, що склало 7702,23 грн. в тому числі за
2011 рік - 3249,78 грн., за 2012 рік - 2787,28 грн., за
2013 рік - 1665,17 грн.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
страхування" від 08.07.2010 року №2464-VI
(надалі - Закон України №2464-VI),
платниками єдиного внеску є фізичні
особи-підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України
№2464-VI, єдиний внесок для платників,
зазначених у пункті 4 (крім фізичних
осіб-підприємців, які обрали спрощену
систему оподаткування) та 5 частини
першої статті 4 цього Закону
нараховується на суму доходу
(прибутку), отриманого від їх
діяльності, що підлягає обкладенню
податком на доходи фізичних осіб, та на
суму доходу, що розподіляється між
членами сім'ї фізичних осіб -
підприємців, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності. При цьому сума єдиного
внеску не може бути меншою за розмір
мінімального страхового внеску за
кожну особу за місяць, у якому отримано
дохід (прибуток).

Частиною 11 статті 8 Закону України
№2464-VI передбачено, що єдиний внесок для
платників, зазначених у пунктах 4 та 5
частини першої статті 4 цього Закону,
встановлюється у розмірі 34,7 відсотка
визначеної пунктами 2 та 3 частини
першої статті 7 цього Закону бази
нарахування єдиного внеску.

Пунктом 3 частини 11 статті 25 Закону
України №2464-VI визначено, що орган
доходів і зборів застосовує до
платника єдиного внеску такі штрафні
санкції - за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску
накладається штраф у розмірі 5
відсотків зазначеної суми за кожний
повний або неповний звітний період, за
який донараховано таку суму, але не
більш як 50 відсотків суми
донарахованого єдиного внеску.

Як вбачається з матеріалів справи,
підставою для донарахування
позивачеві єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
страхування на суму 82248,38 грн. стало
збільшення фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_5 значення чистого
оподаткованого доходу за 2011 рік на суму
62435,83 грн., що відображено в акті
перевірки від 30.05. 2011 року за №
142/17-117/НОМЕР_3, за 2012 рік на суму 80325,20 грн.
та за 2013 рік на суму 95975,03 грн., що
відображено в акті перевірки від 05.05. 2014
року за № 51//17-16-17-01-19.

Враховуючи висновки суду, що зроблені
під час дослідження обставин прийняття
податкового повідомлення-рішення
форми "Р" № від 13.06.2012 року, щодо
правомірності формування позивачем
витрат за 2011 рік у сумі 57435,83 грн.,
вимога № Ф-15 від 05.05.2014 року про сплату
боргу (недоїмки) в частині визначення
боргу на суму 19930,20 грн. та рішення №
від 16.05. 2014 року про застосування
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску ДПІ у м.
Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській
області в частині нарахованих
штрафних санкцій на суму 2989,53 грн. є
також протиправними та підлягають
скасуванню, а позовні вимоги в даній
частині підлягають до задоволення.

Разом з тим, враховуючи, що судом
відмовлено у задоволенні частини
позовних вимог щодо правомірності
формування позивачем витрат за 2011 рік у
сумі 5000,00 грн., вимога № Ф-15 від 05.05. 2014
року про сплату боргу (недоїмки) в
частині визначення боргу на суму 1735,00
грн. та рішення № від 16.05.2014 року
про застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у
Рівненській області в частині
нарахованих штрафних санкцій на суму
260,25 грн. є правомірними та до
скасування не підлягають, а в
задоволенні позовних вимог в цій
частині слід відмовити.

Щодо позовних вимог про визнання
протиправними та скасування вимоги №
Ф-15 від 05.05. 2014 року та рішення №
від 16.05. 2014 року у частині що пов'язані з
правомірністю формування позивачем
витрат за 2012 рік у сумі 80325,20 грн. та за
2013 рік на суму 95975,03 грн., то суду слід
зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що постановою
Рівненського окружного
адміністративного суду від 16.07. 2014 року
в адміністративній справі № 8171510/14, яка
набрала законної сили згідно ухвали
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 26.08. 2014 року,
визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області №
від 16.05.2014 року, яким позивачу
було збільшено грошове зобов'язання за
платежем податок з доходів фізичних
осіб від підприємницької діяльності на
суму 31091,1 грн., в т.ч. за основним
платежем - 20727,4 грн. та штрафними
(фінансовими) санкціями - 10363,7 грн.

Зі змісту вказаної постанови,
вбачається, що податкове
повідомлення-рішення № від 16.05.
2014 року базується на висновках
податкового органу про завищення
позивачем сум витрат по видам
діяльності, які враховуються при
визначенні об'єкту оподаткування
податком на доходи фізичних осіб за 2012
рік на суму 80325,2 грн. та за 2013 рік на суму
95979,03 грн. на оплату праці працівників
станції СТО та витрати на придбання
автозапчастин на технічне
обслуговування і ремонт автомобілів,
та у зв'язку з цим заниженням чистого
оподатковуваного доходу у відповідних
періодах.

Постановою суду від 16.07. 2014 року
констатовано, що «висновки відповідача
щодо неправомірності включення до
валових витрат позивачем в 2012-1013 році
витрат як такі, що не пов'язані з
отриманням доходу від надання в оренду
й експлуатацію власного нерухомого
майна, оскільки такі витрати є
витратами іншого виду господарської
діяльності і вони не можуть
перевищувати суму доходів, отриманих
від надання послуг по технічному
обслуговуванню і ремонту автомобілів
не відповідають вимогам законодавства.
Відтак, податкове повідомлення-рішення
№ від 16.05.2014 року про збільшення
суми грошового зобов'язання за
платежем податок з доходів фізичних
осіб від підприємницької діяльності на
суму 31091,10грн. в тому числі за основним
платежем 20727,40 грн. та штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) у
сумі 10363,70 грн. є протиправним та
належить до скасування».

Таким чином, враховуючи те, що судом
визнано протиправним зменшення витрат
позивачу податковим органом у 2012 році
на суму 80325,2 грн., у 2013 році на суму 95979,03
грн. та скасовано податкове
повідомлення-рішення № від 16.05.
2014 року, яким позивачу було збільшено
грошове зобов'язання за платежем
податок з доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності на
загальну суму 31091,1 грн., вимога № Ф-15 від
05.05. 2014 року про сплату боргу (недоїмки)
в частині визначення боргу на загальну
суму 61176,18 грн. та рішення № від
16.05.2014 року про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску ДПІ у м.
Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській
області в частині нарахованих
штрафних санкцій на загальну суму 4452,45
грн. є необґрунтованими,
безпідставними та такими, що
підлягають скасуванню, а тому позовні
вимоги в цій частині слід задовольнити.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії),
безсторонньо (неупереджено),
добросовісно, розсудливо, з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія), з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім того, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову, а суд згідно
ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Таким чином, у ході судового засідання
позивач частково довів суду
обґрунтованість позовних вимог, а
відповідач частково підтвердив
правомірність своїх дій.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено,
що завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Оскільки факт наявності у позивача
порушеного права знайшов своє часткове
підтвердження в ході судового
розгляду, то поданий позов належить
задовольнити частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачу відмовлено. Враховуючи
викладене та те, що позов задоволено
частково на користь сторони, яка не є
суб'єктом владних повноважень,
позивачу слід присудити з Державного
бюджету України 198 грн. 63 коп. судового
збору, сплаченого згідно з платіжними
дорученнями № 643 від 08.05. 2014 року, № 650
від 23.05. 2014 року та № 653 від 24 червня 2014
року (а.с. 2, 40, 67).

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області форми
"Р" № від 13.06. 2012 року в частині
збільшення суми грошового зобов'язання
за платежем податок з доходів фізичних
осіб від підприємницької діяльності на
суму 10769 грн. 22 коп., з яких 8615 грн. 37 коп.
за основним платежем та 2153 грн. 85 коп. за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу Державної податкової інспекції
у м. Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області № Ф-15
від 05.05. 2014 року в частині сплати
недоїмки зі сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 81106 грн. 38
коп.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Державної податкової
інспекції у м. Рівному Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску №
від 16.05. 2014 року в частині застосування
штрафних санкції на суму 7441 грн. 98 коп.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Присудити на користь позивача
Приватного підприємця ОСОБА_5 із
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 198 (сто дев'яносто вісім)
грн. 63 коп.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Зозуля
Д.П.