Справа № 2а/465/204/13
Суддя: Мікула О.І.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року
Справа №
876/9589/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого - судді -
Мікули О.І.,

суддів -
Гінди О.М., Курильця А.Р.,

з участю секретаря судового засідання -
Рак Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові в залі суду
апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України у
Львівській області на постанову
Франківського районного суду м.Львова
від 24 квітня 2013 року у справі за позовом
Головного управління Пенсійного фонду
України у Львівській області до
Головного управління юстиції у
Львівській області, управління
Державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області, відділу примусового виконання
рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області про визнання протиправними дій
державного виконавця, скасування
постанови від 26 жовтня 2012 року ВП №34891940
про відкриття виконавчого провадження,
-

в с т а н
о в и в :

12 листопада 2012 року позивач - Головне
управління Пенсійного фонду України у
Львівській області звернулося в суд з
позовом до відповідачів- Головного
управління юстиції у Львівській
області, управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області, відділу примусового виконання
рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області, в якому просило визнати
протиправними дії державного
виконавця, скасувати постанову від 26
жовтня 2012 року ВП №34891940 про відкриття
виконавчого провадження, в якому
стороною є ОСОБА_1

Постановою Франківського
районного суду м.Львова від 24 квітня 2013
року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним
рішенням суду, Головне управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області оскаржило його в апеляційному
порядку. Вважає, що оскаржувана
постанова прийнята з неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи, з порушенням норм
матеріального і процесуального права
та підлягає скасуванню, покликаючись
на те, що судом першої інстанції не
надано належної правової оцінки тому
факту, що виконавче провадження №29727873
за виконавчим листом №2а-1243/09 виданим 18
жовтня 2011 року Франківським районним
судом м.Львова закінчене, про що
прийнята державним виконавцем
відповідна постанова про закінчення
виконавчого провадження від 30 грудня
2011 року. В силу вимог ч.1 ст.50 Закону
України «Про виконавче провадження»
завершене виконавче провадження не
може бути розпочате, знову, крім
випадків, передбачених законом. Дана
постанова не скасована начальником,
керівником вищестоящого органу
державної виконавчої служби, не
визнана судом незаконною, тому
відсутні підстави для відкриття
виконавчого провадження щодо
виконавчого листа №2а-1243/09 виданого 18
жовтня 2011 року Франківським районним
судом м.Львова. Крім того, даний
виконавчий лист подано з пропущеним
строком для пред'явлення виконавчого
листа до виконання, а також такий не
відповідає вимогам до виконавчого
документа. Просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою позов задовольнити.

Представник апелянта - Дяків Л.В. у
судовому засіданні підтримала доводи,
викладені в апеляційній скарзі, вважає
висновки суду першої інстанції
неправильними та необгрунтованими,
просить скасувати оскаржувану
постанову та ухвалити нове судове
рішення про задоволення позову.

Відповідачі в судове засідання не
прибули, про дату, час і місце
апеляційного розгляду повідомлені
належним чином, тому суд вважає
можливим проведення розгляду справи в
їхній відсутності за наявними у справі
матеріалами та на основі наявних у ній
доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та
пояснення представника апелянта,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги в їх сукупності, суд
дійшов висновку, що апеляційну скаргу
необхідно залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову - без змін з
наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що дії
державного виконавця відповідають
вимогам чинного законодавства,
провадження за виконавчим листом
відкрито за заявою стягувача ОСОБА_1
про його пред'явлення до виконання в
межах одного року. Крім того, постанови
та ухвали суду в адміністративних
справах, що набрали законної сили, є
обов'язковими до виконання на всій
території України, а невиконання
судових рішень тягне за собою
відповідальність, встановлену законом.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
вважає, що такий відповідає нормам
матеріального права та фактичним
обставинам справи, виходячи з
наступного.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що Франківським районним
судом м.Львова видано 18 жовтня 2011 року
виконавчий лист у справі №2а-1243/09 про
зобов'язання Головного управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області провести ОСОБА_1 нарахування та
виплату підвищення до пенсії в розмірі
30% мінімальної пенсії за віком
відповідно до ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», з
врахуванням ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», починаючи з 09 липня 2007
року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008
року, з врахуванням виплачених сум.

Строк пред'явлення до виконання даного
виконавчого листа згідно з вимогами
ст.22 Закону України «Про виконавче
провадження» один рік - до 19 жовтня 2012
року.

30 грудня 2011 року державним виконавцем
було закінчено виконавче провадження
№ 29727873 за виконавчим листом №2а-1243/09
виданим 18 жовтня 2011 року Франківським
районним судом м.Львова з підстав п.11 ч.1
ст.49 Закону України «Про виконавче
провадження», оскільки боржником
безпідставно не виконувалося судове
рішення, державним виковацем
застосовано до боржника штрафні
санкції та скеровано подання в
прокуратуру Львівської області. Після
чого виконавчий лист скеровано на
адресу Франківського районного суду
м.Львова.

18 жовтня 2012 року стягувач- Салій М.Є.
подав заяву до відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області про відкриття виконавчого
провадження за виконавчим листом
№2а-1243/09 (а.с.80).

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Крім того, ст.26 вищезгаданого Закону
передбачає чіткий перелік підстав,
коли державний виконавець відмовляє у
відкритті виконавчого провадження.

26 жовтня 2012 року головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження №
34891940 за виконавчим листом №2а-1243/09
виданим Франківським районним судом
м.Львова 18 жовтня 2011 року.

Колегія суддів вважає безпідставними
покликання апелянта на відсутність
підстав для відкриття 26 жовтня 2012 року
виконавчого провадження № 34891940 за
виконавчим листом №2а-1243/09 у зв'язку з
тим, що 30 грудня 2011 року винесена
постанова про закінчення виконавчого
провадження №29727873 за виконавчим
листом №2а-1243/09 виданим 18 жовтня 2011 року
Франківським районним судом м.Львова,
таке не може бути розпочате, знову, крім
випадків, передбачених законом, а дана
постанова не скасована начальником,
керівником вищестоящого органу
державної виконавчої служби, не
визнана судом незаконною, крім того,
строк для пред'явлення виконавчого
листа до виконання пропущено, оскільки
даний виконавчий лист був пред'явлений
стягувачем за його заявою до виконання
18 жовтня 2012 року, так як рішення, що
набрало законної сили, не виконане, в
межах строку, і державним виконавцем за
поданим виконавчим документом було
відкрито нове виконавче провадження за
іншим номером- № 34891940, а положення ст.50
Закону України «Про виконавче
провадження», на які покликається
апелянт, у даному випадку не
застосовуються.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі
приписи та фактичні обставини справи,
колегія суддів прийшла до переконання,
що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те, що
державний виконавець діяв у
передбачений законом спосіб та в межах
повноважень, виходячи також з принципу,
що постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України, а
невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
Європейський суд з прав людини
зазначає, що право на судовий розгляд,
гарантований ст.6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод,
захищає також виконання остаточних та
обов'язкових судових рішень, які в
країні, що поважає верховенство права,
не можуть залишатися невиконаними,
завдаючи при цьому шкоди одній зі
сторін.

Зокрема, у п. 40 Рішення Європейського
суду з прав людини від 19 березня 1997
року у справі «Горнсбі проти Греції», п.
19 Рішення Європейського суду з прав
людини від 30 листопада 2004 року у справі
"Михайленки та інші проти України", Суд
наголошує, що п.1 ст.6 Конвенції гарантує
кожному право порушити в суді чи
трибуналі будь-який позов, який
стосується його цивільних прав та
обов'язків. Таким чином, пункт
передбачає "право на суд", одним з
аспектів якого є право доступу до суду,
тобто право порушувати в судах позов
для вирішення цивільного спору. Однак
це право було б ілюзорним, якби
національна правова система Високої
Договірної Сторони дозволяла, щоб
остаточне, обов'язкове для виконання
судове рішення залишалося невиконаним
на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити,
щоб п.1 ст.6 Конвенції детально описував
процедурні гарантії, які надано
сторонам, - справедливість, відкритість
і оперативність проваджень, - і не
передбачав би гарантій виконання
судових рішень. Тлумачення ст.6 як
положення, що лише гарантує право на
звернення до суду та проведення
судового розгляду, могло б призвести до
ситуації, несумісної з принципом
верховенства права, який Високі
Договірні Сторони зобов'язалися
поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже,
виконання судового рішення має
розглядатися як невід'ємна частина
"судового процесу" для цілей ст.6 (див.
також рішення у справі "Бурдов проти
Росії", заява № 589498/00, п. 34).

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини, а ст.17
Закону України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" передбачає, що суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику Суду як джерело
права.

Таким чином, доводи апелянта є
безпідставними та не спростовують
висновків суду першої інстанції.

З врахуванням вищенаведеного колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
безпідставність позову, правильно і
повно встановив обставини справи та
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, тому відповідно до ч.1 ст.200 КАС
України апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, суд,-

у х в а л
и в :

Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України у
Львівській області залишити без
задоволення, а постанову Франківського
районного суду м.Львова від 24 квітня 2013
року у справі № 2а/465/204/13 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
О.І. Мікула

Судді
О.М. Гінда

А.Р. Курилець

Повний текст ухвали виготовлено 16
жовтня 2014 року.