Справа № 2а-17378/11/2670
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/13214/13

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у письмовому провадженні
касаційну скаргу Львівської митниці

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
26.09.2012

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 14.02.2013

у справі № 2а-17378/11/2670

за позовом ОСОБА_1

до Львівської митниці,

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору,
товариства з обмеженою
відповідальністю "Богдан" (далі - ТОВ
«Богдан»),

про визнання неправомірними та
скасування податкових
повідомлень-рішень.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
26.09.2012, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 14.02.2013,
позов задоволено; визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення від 11.11.2009 № 66 та
№ 67.

У прийнятті цих судових актів суди обох
попередніх інстанцій виходили з того,
що приймаючи вантажні митні декларації
та пропускаючи товар на митну
територію України, відповідач
погодився з відомостями про код
товарної номенклатури, зазначений
імпортером (позивачем у справі), у
зв'язку з чим правові підстави для
прийняття податкових повідомлень про
нарахування податкових зобов'язань з
причин помилкового визначення коду
відсутні.

Посилаючись на невідповідність
висновків судів вимогам чинного
законодавства та дійсним обставинам
справи, Львівська митниця звернулася
до Вищого адміністративного суду
України з касаційною скаргою, в якій
просить скасувати ухвалені у справі
судові акти та відмовити у позові.
Зокрема, на обґрунтування касаційних
вимог скаржник зазначає, що пропуск
товару на митну територію України у
випадку невірного визначення
платником коду товарної номенклатури
не може слугувати перешкодою для
донарахування митних платежів. У
додаткових поясненнях до касаційної
скарги відповідач наголошує також на
тому, що під час митного оформлення
товару позивач не було подано його
повний опис та не зазначено усі
технічні характеристики, які є
істотними для визначення коду товарної
номенклатури.

Перевіривши повноту встановлення
судовими інстанціями фактичних
обставин справи та правильність
застосування ними норм матеріального і
процесуального права, обговоривши
доводи касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України вважає за
необхідне частково задовольнити
подану касаційну скаргу з урахуванням
такого.

Попередніми судовими інстанціями у
розгляді справи встановлено, що
Львівською митницею було проведено
камеральну перевірку на предмет
правильності класифікації товару
«монітори кристалічні» та «плазмові
панелі», імпортованого ОСОБА_1 за
вантажними митними деклараціями від
09.07.2008 № 209090429/8/002715 та від 12.07.2008 №
209090429/8/002821.

Під час цієї перевірки митним органом
виявлено, що зазначений товар було
віднесено до коду УКТ ЗЕД за
описом «пристрої введення або пристрої
виведення для машин автоматичного
оброблення інформації, для яких ставка
мита складає 0%; згідно з інформацією,
отриманою від офіційного імпортера
такої продукції, до складу моделей
рідкокристалічних моніторів (які
ввозилися позивачем) входить
телевізійний тюнер, здатний приймати
та обробляти ефірний телевізійний
сигнал звичайного формату (СЕКАМ, ПАЛ),
у зв'язку з чим пристрій може
використовуватися як звичайний
телевізійний приймач, а тому належить
до коду товарної номенклатури . За
наслідками здійснення Львівською
митницею аналізу цінової інформації,
що міститься у ціновій базі даних,
відповідачем було встановлено, що
рівень заявленої імпортером митної
вартості товару є значно нижчим
мінімального рівня цін на аналогічний
товар.

Наведені обставини стали підставою для
прийняття Львівською митницею
податкових повідомлень-рішень форми
«Р»:

від 30.11.2009 № 66, згідно з яким ОСОБА_1
визначено податкове зобов'язання з
ввізного мита у сумі 116 734,37 грн. (у тому
числі 111 175,59 грн. за основним платежем
та 5558,78 грн. за штрафними санкціями);

від 30.11.2009 № 67, за яким позивача
зобов'язано сплатити ПДВ у сумі 135 380,19
грн. (у тому числі 128 933,51 грн. за основним
платежем та 6446,68 грн. за штрафними
санкціями).

Пропуск товарів і транспортних засобів
через митний кордон України - це дозвіл
митного органу на переміщення товарів
і транспортних засобів через митний
кордон України з урахуванням заявленої
мети такого переміщення після
проведення митних процедур (пункт 35
статті 1 Митного кодексу України, який
діяв на час виникнення спірних
правовідносин, далі - МК).

У пункті 19 цієї ж статті МК міститься
визначення терміну «митні процедури»
як операцій, пов'язаних зі здійсненням
митного контролю за переміщенням
товарів і транспортних засобів через
митний кордон України, митного
оформлення цих товарів і транспортних
засобів, а також із справлянням
передбачених законом податків і
зборів.

За змістом пунктом 10.3 статті 10 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (який діяв на час виникнення
спірних правовідносин) платники
податку, які імпортують товари (супутні
послуги) на митну територію України для
їх використання або споживання на
митній території України, відповідають
за дотримання правил надання
інформації для розрахунку бази
оподаткування (суми податку, належного
до сплати) митним органам.

Відповідно до підпункту 4.2.1 пункту 4.2
статті 4 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державним
цільовими фондами» якщо згідно з
нормами цього пункту сума податкового
зобов'язання розраховується
контролюючим органом, платник податків
не несе відповідальності за
своєчасність, достовірність та повноту
нарахування такої суми, проте несе
відповідальність за своєчасне і повне
погашення нарахованого податкового
зобов'язання та має право на оскарження
цієї суми в порядку, встановленому
зазначеним Законом.

За змістом статті 313 Митного кодексу
України від 11.07.2002 № 92-ІV класифікація
товарів, тобто віднесення товарів до
класифікаційних групувань, зазначених
в Українській класифікації товарів
зовнішньоекономічної діяльності, є
виключною компетенцією митних органів.

Незалежно від закінчення операцій
митного контролю, оформлення та
пропуску товарів і транспортних
засобів митний контроль за ними може
здійснюватися, якщо є достатні
підстави вважати, що мають місце
порушення законодавства України чи
міжнародного договору України,
укладеного в установленому законом
порядку, контроль за виконанням яких
покладено законом на митні органи.
Такий контроль здійснюється на
підставі письмового розпорядження
керівника митного органу або особи, яка
його заміщує (стаття 69 МК).

Аналіз наведених положень Закону
свідчить про можливість митного
контролю після завершення митного
оформлення за умови існування
обґрунтованої підозри, що під час
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України
було допущено порушення законодавства
України.

А відтак судам з урахуванням доводів
Львівської митниці щодо подання
позивачем неповного опису про істотні
технічні характеристики імпортованого
товару необхідно було перевірити, які
саме документи подавалися позивачем
під час митного оформлення товару,
з'ясувати, чи було подано ОСОБА_2 повну,
достовірну, правдиву інформацію
митному органові при декларуванні
спірних товарів та на підставі цього
з'ясувати, чи не було невірне
визначення коду товарної номенклатури
імпортованих позивачем пристроїв
наслідком протиправних дій імпортера.

Встановлення ж факту подання
декларантом неповної, недостовірної
інформації про товар під час його
митного оформлення (що вплинуло на його
класифікацію_під час пропуску на митну
територію України) та об'єктивності
визначеного коду за рішенням відділу
номенклатури та класифікації товарів
Львівської митниці було б свідченням і
законності донарахувань за
оспорюваними податковими
повідомленнями-рішеннями.

Допущені судами попередніх інстанцій
порушення норм процесуального права
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, а отже
відповідно до частини другої статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС) є підставою для
скасування ухвалених у справі судових
рішень та направлення справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду
слід взяти до уваги викладені в цій
ухвалі обставини, для чого в разі
необхідності зобов'язати сторони
надати докази, яких не буде вистачати
для з'ясування цих обставин, або ж
витребувати такі докази у інших осіб, в
яких вони можуть знаходитися; дати
правильну юридичну оцінку
встановленим обставинам та
постановити рішення відповідно до
вимог статті 159 КАС.

За таких обставин, керуючись статтями
220, 222, 221, 223, 227, 231 КАС, Вищий
адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Львівської
митниці задовольнити частково.

2. Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
26.09.2012 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 14.02.2013 у справі № 2а-17378/11/2670
скасувати.

3. Справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько