Справа № К/9991/73353/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/73353/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до Управління праці та
соціального захисту населення
Торезької міської ради про визнання
дій протиправними та зобов'язання
вчинити певні дії, за касаційною
скаргою Управління праці та
соціального захисту населення
Торезької міської ради на постанову
Торезького міського суду Донецької
області від 20 липня 2011 року та ухвалу
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 15 вересня
2011 року,-

у с т а н о в и л а :

У червні 2011 року ОСОБА_4 звернулась із
зазначеним позовом в якому просила
визнати неправомірними дії та
зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок та виплату одноразової
компенсації сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, у розмірі, передбаченому
статтею 48 Закону України від 28 лютого
1991 року № 796-ХІІ «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (далі Закон № 796-ХІІ).

В обґрунтування позову посилалась на
те, що розмір виплаченої їй спірної
компенсації не відповідає вимогам
статті 48 Закону № 796-ХІІ, а у
задоволенні заяви про перерахунок
такої відповідач відмовив.

Вважаючи це порушенням своїх прав,
позивач просила про задоволення
позову.

Постановою Торезького міського суду
Донецької області від 20 липня 2011 року,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 15 вересня 2011 року, позов задоволено,
визнано неправомірними дії та
зобов'язано відповідача здійснити
перерахунок та виплату позивачу
одноразової компенсації, у розмірі,
передбаченому статтею 48 Закону України
від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить ухвалені
ними рішення скасувати та відмовити у
задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, в межах
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, матеріали справи,
колегія суддів дійшла висновку про
відхилення скарги з таких підстав.

Задовольняючи позов, суди на підставі
наявних у справі даних встановили і
правильно виходили з того, що
відповідач, здійснюючи нарахування та
виплату спірної компенсації згідно
вимог постанови Кабінету Міністрів
України від 20 квітня 2007 року № 649 «Про
встановлення розмірів виплат деяким
категоріям громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
(далі Постанова КМУ № 649), діяв всупереч
вимог законодавства, а тому позов
підлягає задоволенню.

Як встановлено судами, ОСОБА_4 є вдовою
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ліквідатора
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
1-ї категорії, 1-ї групи інвалідності,
внаслідок захворювання, яке пов'язане з
ліквідацією наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, а тому має право на
виплату одноразової компенсації
сім'ям, які втратили годувальника із
числа осіб, віднесених до учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та смерть яких
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, відповідно до статті 48
Закону № 796-ХІІ.

19 січня 2011 року відповідач виплатив
таку компенсацію у розмірі,
передбаченому Постановою КМУ № 649, а не
у розмірі, встановленому статтею 48
Закону № 796-ХІІ.

Так, за приписами статті 48 Закону 796-ХІІ
(в редакції до внесення змін Законом
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року № 107-VI (далі Закон №
107-VI) одноразова компенсація учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, виплачується у розмірі,
зокрема, інвалідам I групи 60
мінімальних заробітних плат.

А частиною 3 цієї статті встановлено, що
виплата здійснюється з мінімальної
заробітної плати, яка склалася на
момент встановлення інвалідності чи
втрати годувальника.

У відповідності до змін, внесених
Законом № 107-VI статтю 48 Закону № 796-ХІІ
викладено в такій редакції: одноразова
компенсація учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та сім'ям,
які втратили годувальника із числа
осіб, віднесених до учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та смерть яких
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України.

Однак, Рішенням Конституційного Суду
України від 22 травня 2008 року №
10-рп/2008 зміни, внесені підпунктом 11
пункту 28 розділу II Закону № 107-VI,
визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними).

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Отже, з 22 травня 2008 року відновила свою
дію попередня редакція статті 48 Закону
№ 796-ХІІ.

Зміни до вищезазначеної статті, у
період з 22 травня 2008 року по день
спірної виплати, не вносились, а її
положення неконституційними не
визнавались.

Постановою КМУ № 649, у відповідності до
якої позивачу здійснювалась спірна
виплата, установлено фіксований розмір
одноразової компенсації, а не кратний
до мінімальної заробітної плати, як це
передбачено статтею 48 Закону № 796-ХІІ.

Частиною 4 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Вирішуючи цей спір, суди попередніх
інстанцій, з огляду на загальні засади
пріоритету законів над підзаконними
нормативними актами, обґрунтовано
виходили з того, що при визначенні
розміру одноразової компенсації
застосуванню підлягає саме стаття 48
Закону № 796-ХІІ, а не положення
постанови Кабінету Міністрів України,
якою керувався відповідач, оскільки
така істотно звужує обсяг установлених
законом прав позивача, та правильно
поклали обов'язок щодо такої виплати на
УПФ.

Окрім цього, посилання відповідача на
статтю 70 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2010 рік» від 27 квітня
2010 року № 2154-VІ, якою установлено право
Кабінету Міністрів встановлювати
розміри соціальних виплат, які
пов'язуються з мінімальною заробітною
платою, колегією суддів не приймаються
до уваги з огляду на те, що на
виконання такого повноваження,
наданого цим Законом, Кабінетом
Міністрів України не приймався
нормативний акт про встановлення
розмірів цих виплат.

Враховуючи викладене, рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
відповідають дійсним обставинам
справи та нормам матеріального і
процесуального права, доводи
касаційної скарги їх висновків не
спростовують, а тому підстав для
скасування таких колегія суддів не
вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Не може бути скасовано судове рішення з
мотивів порушення судом норм
процесуального права, якщо це не
призвело і не могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Торезької міської ради відхилити, а
постанову Торезького міського суду
Донецької області від 20 липня 2011 року
та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 15 вересня
2011 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало