Справа № 826/16184/14
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1 УХВАЛА
23 жовтня 2014 року м.
Суддя Окружного адміністративного
суду міста Києва Катющенко В.П.,
розглянувши позовну заяву Управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Києва до
ОСОБА_1 про відшкодування переплати
Управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Києва
звернулось до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до ОСОБА_1 про
відшкодування в повному обсязі шкоди,
завданої переплатою пенсії за період з
01.06.2011 по 30.06.2011 у сумі 875,27 грн.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті
107 Кодексу адміністративного
судочинства України суддя після
одержання позовної заяви з'ясовує, чи
немає інших підстав для повернення
позовної заяви, залишення її без
розгляду або відмови у відкритті
провадження в адміністративній справі,
встановлених цим Кодексом.
З позовної заяви вбачається, що позивач
звернувся до суду з вимогою про
стягнення з ОСОБА_1 отриманої пенсії
за період з 01.06.2011 по 30.06.2011 у сумі 875,27
грн. на підставі частини 1 статті 50
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», згідно якої суми пенсій,
виплачені надміру внаслідок
зловживань з боку пенсіонера або
подання страхувальником недостовірних
даних, можуть бути повернуті
пенсіонером добровільно або
стягуються на підставі рішень
територіальних органів Пенсійного
фонду чи в судовому порядку.
В обґрунтування позову позивач
зазначив, що ОСОБА_1, як довірена особа
ОСОБА_2, отримала за дорученням після
смерті ОСОБА_2 пенсію за період з 01.06.2011
по 30.06.2011 у сумі 875,27 грн.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.
Частиною 2 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що до адміністративних
судів можуть бути оскаржені будь-які
рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів
владних повноважень, крім випадків,
коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження.

Згідно частини 2 статті 4 Кодексу
адміністративного судочинства України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на всі публічно-правові
спори, крім спорів, для яких законом
встановлений інший порядок судового
вирішення.

Приписам наведених норм кореспондують
положення частини 2 статті 21 Кодексу
адміністративного судочинства
України, згідно з якими вимоги про
відшкодування шкоди, заподіяної
протиправними рішеннями, діями чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень або іншим порушенням прав,
свобод та інтересів суб'єктів
публічно-правових відносин,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір. Інакше вимоги
про відшкодування шкоди вирішуються
судами в порядку цивільного або
господарського судочинства.

Аналіз наведеної норми дає підстави
для однозначного висновку про те, що
адміністративними судами можуть
розглядатися вимоги про відшкодування
шкоди, яка була завдана лише суб'єктом
владних повноважень, а також такі
вимоги мають бути поєднанні з вимогою
про визнання протиправними рішення,
дій чи бездіяльності останнього.

У пункті 5 частини 2 статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
зазначено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори за зверненням
суб'єкта владних повноважень у
випадках, встановлених Конституцією та
законами України.

Згідно частини 4 статті 50 Кодексу
адміністративного судочинства України
громадяни України, іноземці чи особи
без громадянства, їх об'єднання,
юридичні особи, які не є суб'єктами
владних повноважень, можуть бути
відповідачами лише за
адміністративним позовом суб'єкта
владних повноважень: 1) про тимчасову
заборону (зупинення) окремих видів або
всієї діяльності об'єднання громадян; 2)
про примусовий розпуск (ліквідацію)
об'єднання громадян; 3) про примусове
видворення іноземця чи особи без
громадянства з України; 4) про обмеження
щодо реалізації права на мирні
зібрання (збори, мітинги, походи,
демонстрації тощо); 5) в інших випадках,
встановлених законом.

Відповідно до вимог статті 15
Цивільного процесуального кодексу
України суди розглядають у порядку
цивільного судочинства справи щодо
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин.

Спори з приводу стягнення безпідставно
сплачених (без достатньої правової
підстави) грошових сум не є
публічно-правовими, тому вказана заява
має розглядатися в порядку цивільного
судочинства.

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що позивач звернувся до суду з приводу
повернення надмірно сплачених
відповідачу сум пенсії, й відповідач
при цьому не є одержувачем пенсії, суд
приходить до висновку, що за суб'єктним
складом сторін, змістом заявлених
позивачем вимог та предметом спору
дана справа підлягає розгляду місцевим
загальним судом у порядку цивільного
судочинства.

Крім того, постановою Пленуму Вищого
адміністративного суду України «Про
внесення змін до постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду України
№ 8 від 20 травня 2013 року «Про окремі
питання юрисдикції адміністративних
судів» від 14.02.2014 №2 пункт 16.2 постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України «Про окремі питання юрисдикції
адміністративних судів» від 20 травня
2013 року № 8, що передбачав право
управління Пенсійного фонду України на
звернення до суду з позовами про
стягнення надміру виплачених коштів в
порядку адміністративного
судочинства, яке випливало зі
здійснення суб'єктом владних
повноважень владних управлінських
функцій, виключено, як такий, що не
належить до юрисдикції
адміністративних судів.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
109 Кодексу адміністративного
судочинства України суддя відмовляє у
відкритті провадження в
адміністративній справі, якщо заяву не
належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Згідно частини 5 статті 109 Кодексу
адміністративного судочинства України
повторне звернення тієї ж особи до
адміністративного суду з таким самим
адміністративним позовом, щодо якого
постановлено ухвалу про відмову у
відкритті провадження, не
допускається.

Відповідно до частини шостої статті 109
Кодексу адміністративного судочинства
України суд роз'яснює позивачеві, що
даний спір відноситься до юрисдикції
місцевого загального суду в порядку
цивільного судочинства.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 109, 160, 165 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити Управлінню Пенсійного фонду
України в Шевченківському районі м.
Києва у відкритті провадження в
адміністративній справі.

Копію ухвали про відмову у відкритті
провадження в адміністративній справі
невідкладно надіслати особі, яка
подала позовну заяву.

Попередити позивача, що позовна заява
та додані до неї матеріали будуть
повернуті йому після закінчення строку
для апеляційного оскарження.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Ухвала може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції у порядку та
строки, встановлені ст. ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
В.П.
Катющенко