Справа № 2а-1003/11
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2014 р.
Справа № 37083/12/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Запотічного І.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Сокальського районного суду
Львівської області від 05 грудня 2011 року
у справі за позовом Сокальської
міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
управління Держкомзему в Сокальському
районі про скасування державної
реєстрації та договору дарування та
витребування земельної ділянки із
чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О
В И Л А:

08.07.2011 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідачів про скасування державної
реєстрації та договору дарування та
витребування земельної ділянки із
чужого незаконного володіння.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що при
виготовленні проекту землеустрою та
Державного Акту на вказану земельну
ділянку не було проведено процедури по
зміні цільового призначення земельної
ділянки, а тому просить відмінити
рішення сесії Сокальської міської ради
№164 від 22.04.2005 року; визнати недійсним
та скасувати Державний Акт на право
власності на земельну ділянку за
адресою АДРЕСА_1 від 14.07.2005 року;
скасувати державну реєстрацію
Державного Акту на право власності на
зазначену земельну ділянку від 14.07.2005
року, зареєстрований в Книзі записів
реєстрації Державних Актів на право
власності за № 99; визнати
недійсним та скасувати договір
дарування земельної ділянки за адресою
АДРЕСА_1 від 15.08.2007 року укладений між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 посвідченого
приватним нотаріусом Сокальського
районного нотаріального округу ОСОБА_4
та витребувати у ОСОБА_1 земельну
ділянку площею 202 м. кв. у власність
територіальної громади міста Сокаля.

Ухвалою Сокальського районного суду
Львівської області від 05 грудня 2011 року
позовні вимоги Сокальської міської
ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та управління
Держкомзему в Сокальському районі про
відміну рішення міської ради №164 від
22.04.2011 року; про визнання недійсним та
скасування державного Акту на право
власності на земельну ділянку за
адресою АДРЕСА_1 від 14.07.2005 року; про
скасування державної реєстрації
Державного Акту на право власності на
земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1
від 14.07.2005 року зареєстрованого в Книзі
записів реєстрації Державних Актів на
право власності за №99 залишено
без розгляду відповідно до п.4 ч.1 ст.155
КАС України.

Постановою Сокальського районного
суду Львівської області від 05 грудня 2011
року адміністративний позов
задоволено частково. Витребувати у
ОСОБА_1 земельну ділянку площею 202 м. кв.
у власність територіальної громади
міста Сокаля. В решті позовних вимог
відмовлено.

ОСОБА_1 постанову оскаржила, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подала апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та є незаконною, просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою відмовити в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що рішення позивача №164 від 22.04.2005
року є одноразове, дане рішення
реалізоване - земельна ділянка
передана у приватну власність, видано
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯА №730838,
проведена державна реєстрація
державного акту, витрачено значні
кошти. Рішення вичерпало свою дію
фактом його виконання, тому воно не
може бути скасоване чи змінене.

В разі відсутності клопотань від усіх
осіб, які беруть участь у справі, про
розгляд справи за їх участю, суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із
змінами і доповненнями, внесеними
згідно із Законом України від 07.07.2010
року N 2453-VI).

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити з наступних
підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції виходив з того, що
згідно ст.21 Земельного Кодексу України
порушення порядку встановлення та
зміни цільового призначення земель є
підставою для визнання недійсним
рішень органів державної влади,
Верховної Ради АР Крим, Ради Міністрів
АР Крим та органів місцевого
самоврядування про надання (передачу)
земельних ділянок громадянам та
юридичним особам.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Правильність вирішення справи
відповідно до вимог ст.13 КАС України
забезпечується системою: апеляційною
та касаційною. Можливість апеляційного
та касаційного оскарження судових
рішень є принципом адміністративного
судочинства, що спрямований на
забезпечення прав осудності
(законності та обґрунтованості)
судових рішень.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що згідно рішення
18 сесії 4 скликання Сокальської міської
ради №164 від 22.04.2005 року передано у
власність земельну ділянку площею 202
м.кв. для ведення індивідуального
садівництва по АДРЕСА_1 ОСОБА_2

На підставі даного рішення виготовлено
Державний акт на право власності на
земельну ділянку від 14.07.2005 року,
зареєстрований в Книзі записів
реєстрації Державних Актів на право
власності 15.08.2007 року за № 99.
ОСОБА_2 оформила договір дарування
вказаної земельної ділянки на ОСОБА_1

Відповідно до довідки №5/5 від 24.06.2011
року виданої Сокальською міською радою
земельна ділянка площею 202 м.кв. по
АДРЕСА_1 в м.Сокалі згідно генерального
плану, який діяв до 12.03.2008 року,
відносилась до земель житлової та
громадської забудови.

На підставі ст. 20 Земельного Кодексу
України віднесення земель до тієї чи
іншої категорії здійснюється на
підставі рішень органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування відповідно до їх
повноважень. Зміна цільового
призначення земель проводиться
органами виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування, які
приймають рішення про передачу цих
земель у власність або надання у
користування, вилучення (викуп) земель
і затверджують проекти землеустрою або
приймають рішення про створення
об'єктів природоохоронного та
історико-культурного призначення.

В свою чергу, згідно ст. 21 даного
Кодексу порушення порядку
встановлення та зміни цільового
призначення земель є підставою для
визнання недійсним рішень органів
державної влади, Верховної Ради АР
Крим, Ради Міністрів АР Крим та органів
місцевого самоврядування про надання
(передачу) земельних ділянок
громадянам та юридичним особам.

Відповідно до п.15 ч.1 ст.26 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
питання щодо скасування актів органів
виконавчої влади, які не відповідають
Конституції чи законам України, іншим
актам законодавства, рішенням ради,
прийнятим у межах її повноважень,
вирішуються виключно на пленарних
засіданнях сільської, селищної,
міської ради.

Системний аналіз наведених положень
законів України дає підстави вважати,
що за органами місцевого врядування
законодавець закріпив право на зміну
та скасування власних рішень. Таке
право випливає із конституційного
повноваження органів місцевого
самоврядування самостійно вирішувати
питання місцевого значення шляхом
прийняття рішень, що є обов'язковими до
виконання на відповідній території,
оскільки вони є суб'єктами
правотворчості, яка передбачає право
формування приписів, їх зміну чи
скасування.

У той же час у ст.3 Конституції України
закріплено принцип, за яким права і
свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави, яка відповідає
перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення
у ст.74 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», згідно з
якою органи місцевого самоврядування є
відповідальними за свою діяльність
перед юридичними і фізичними особами.

Таким чином, органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення.

Проте згідно з ч.10 ст. 59 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування з мотивів
їхньої невідповідності Конституції
або законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Рішенням Сокальського районного суду
Львівської області від 21.06.2011 року
визнано недійсним рішення Сокальської
міської ради від 22.04.2005 року №164 «Про
передачу у приватну власність
земельної ділянки площею 202 кв.м. для
ведення індивідуального садівництва
по АДРЕСА_1 ОСОБА_2» та визнано
недійсним Державний акт на право
власності на земельну ділянку серія ЯА
№730838, виданий ОСОБА_2 на земельну
ділянку площею 0,0202 га в м. Сокалі по
АДРЕСА_1, для ведення садівництва.

Дана позиція викладена в рішенні
Верховного Суду України від 04.06.2013 року
у справі за №21-64а13.

Згідно до ч.1 ст.244-2 КАС України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Керуючись вищенаведеним колегія
суддів погоджується з думкою суду
першої інстанції про те, що позовна
вимога про витребування у ОСОБА_1
земельної ділянки площею 202 м. кв. у
власність територіальної громади
міста Сокаля підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно з
статтею 86 КАС України оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Мотивація та докази, наведені у
апеляційній скарзі, не дають
адміністративному суду апеляційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію суду першої інстанції.

За таких обставин справи колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку вирішуючи даний
публічно-правовий спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
надав їм у оскаржуваному судовому
рішенні належну правову оцінку, відтак
подана апеляційна скарга задоволенню
не підлягає.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи і
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги не являються
суттєвими і не складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198 п.1, 200, 205,
206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Сокальського
районного суду Львівської області від
05 грудня 2011 року у справі №2а-1003/11 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, може
бути оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
А.М.Ліщинський

Судді
О.І.Довга

І.І.Запотічний