Справа № 2а-8655/09/1570
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/9089/12

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу державної
податкової інспекції у Приморському
районі м.Одеси (далі -ДПІ)

на постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 26.10.2011

у справі № 2а-8655/09/1570

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (далі - СПД ОСОБА_1)

до ДПІ

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

У червні 2009 року СПД ОСОБА_1 звернулася
до Одеського окружного
адміністративного суду з позовом, в
якому просила визнати нечинними
податкові повідомлення-рішення: від
13.03.2009 № /0, за яким позивачеві
визначено податкове зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб у сумі
24197,10 грн., та від 13.03.2009 № 001921701/0 про
донарахування СПД ОСОБА_1 ПДВ у розмірі
52050 грн. (у тому числі 34360 грн. за
основним платежем та 17690 грн. за
штрафними санкціями).

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 24.03.2011 позов
задоволено частково; визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення від 13.03.2009 №
001921701/0, а також податкове
повідомлення-рішення від 13.03.2009 №
/0 в частині нарахування 15079,89 грн.
з податку з доходів фізичних осіб; в
решті позову відмовлено.

За наслідками перегляду цього судового
рішення в апеляційному порядку
постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 26.10.2011
названу постанову суду першої
інстанції скасовано; визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення від 13.03.2009 №
001921701/0, а також податкове
повідомлення-рішення від 13.03.2009 №
000931701/0 в частині зобов'язання позивача
сплатити податок з доходів фізичних
осіб у сумі 6049,27 грн.; в решті позову
відмовлено.

Не погоджуючись з висновками
апеляційного суду, ДПІ звернулася до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову суду
апеляційної інстанції та повністю
відмовити у задоволенні позову СПД
ОСОБА_1

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України не вбачає
підстав для задоволення розглядуваних
касаційних вимог виходячи з такого.

Попередніми судовими інстанціями у
розгляді справи встановлено, що
податковою інспекцією було проведено
планову виїзну документальну
перевірку СПД ОСОБА_1 з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2006 по 31.12.2008, оформлену
актом від 03.03.2009 № 3561/17-1//57. Під час
цієї перевірки було виявлено, що за 1-3
квартали 2008 року у період перебування
СПД ОСОБА_1 на спрощеній системі
оподаткування нею було отримано
виручку від здійснення
підприємницької діяльності із
здавання в оренду нежилих приміщень у
загальному розмірі 634 892 грн. (з
урахуванням ПДВ). На підставі висновку
про необхідність оподаткування суми
перевищення гранично допустимого
розміру виручки для суб'єктів малого
підприємництва за загальними
правилами оподаткування, а також про
заниження позивачем суми фактично
отриманого доходу у 4 кварталі 2008 року
ДПІ було донараховано СПД ОСОБА_1
податкове зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб у сумі 24197,10 грн.
за податковим повідомленням-рішенням
від 13.03.2009 № /0.

В основу донарахування оспорюваної
суми ПДВ за податковим
повідомленням-рішенням від 13.03.2009 №
001921701/0 відповідачем покладено висновок
про невиконання позивачем обов'язку з
реєстрації платником цього податку та
з визначення та сплати до бюджету
відповідної суми ПДВ за наслідками
виконання операцій з поставки орендних
послуг.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення цього позову, апеляційний
суд цілком об'єктивно виходив з такого.

Положеннями статті 1 Указу України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» (далі - Указ)
передбачено, що спрощена система
оподаткування, обліку та звітності
запроваджується, у тому числі, для
фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів
їхніх сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 тис.
гривень.

Отже, реалізація права суб'єкта малого
підприємництва на запровадження
спрощеної системи оподаткування,
обліку та звітності залежить від
виконання таким суб'єктом установлених
Указом вимог.

При цьому єдиний податок сплачується
виключно з доходів, одержаних фізичною
особою - суб'єктом підприємницької
діяльності з додержанням вимог цього
Указу, зокрема, якщо виручка платника
єдиного податку за рік не перевищує 500
тис. гривень.

Відповідно до пункту 1 Указу виручкою
від реалізації продукції (товарів,
робіт, послуг) вважається сума,
фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок або (та) в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

Згідно зі статтею 5 Указу в разі
порушення вимог, установлених статтею 1
цього Указу, платник єдиного податку
повинен перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності
починаючи з наступного звітного
періоду (кварталу).

У той же час зазначений Указ не містить
положень, які б регулювали питання
оподаткування сум, що перевищують
граничний обсяг виручки, встановлений
законодавцем.

А відтак оподаткування доходів,
отриманих платником єдиного податку з
порушенням умов перебування на
спрощеній системі оподаткування,
повинно здійснюватися із
застосуванням правил загальної
системи оподаткування.

У зв'язку з цим ДПІ цілком об'єктивно
оподатковувала отриману позивачем у 1-3
кварталі 2008 року виручку понад 500
тис.грн., застосовуючи правила,
визначені Декретом Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з
громадян» для оподаткування доходів,
отриманих від підприємницької
діяльності.

У той же час, як встановили суди, при
визначенні оподатковуваного доходу
СПД ОСОБА_1 у 1-3 кварталах 2008 року ДПІ не
було враховано норми витрат, що
застосовуються при оподаткуванні
доходів громадян за відсутності у
платника підтверджувальних документів
щодо суми таких витрат.

Так, згідно з абзацом другим статті 13
названого Декрету оподатковуваним
доходом вважається сукупний чистий
доход, тобто різниця між валовим
доходом (виручки у грошовій та
натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

У додатку 6 до Інструкції про
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю, затвердженої наказом
Головної державної податкової
інспекції України від 21.04.1993 № 12, норми
витрат, що враховуються при
оподаткуванні доходів громадян, які
займаються підприємницькою діяльністю
у сфері здавання в найми (в піднайм)
житла, встановлено на рівні 25
відсотків.

На підставі цього апеляційний суд
дійшов об'єктивного висновку, що з
урахуванням наведених норм витрат сума
податку з доходів фізичних осіб, яка
підлягає сплаті позивачем за
перевірений період, становить 18147,82 грн.

Також, на думку Вищого
адміністративного суду України,
відсутні правові підстави і для
виникнення у позивача обов'язку
зареєструватися платником ПДВ у
періоді, охопленому перевіркою.

Так, відповідно до підпункту 2.3.1 пункту
2.3 статті 2 Закону України «Про податок
на додану вартість» (який діяв на час
виникнення спірних правовідносин)
особа підлягає обов'язковій
реєстрації як платник податку у разі,
коли загальна сума від здійснення
операцій з поставки товарів (послуг),
у тому числі з використанням
локальної або глобальної комп'ютерної
мережі, що підлягають оподаткуванню
згідно з цим Законом, нарахована
(сплачена, надана) такій особі або в
рахунок зобов'язань третім особам,
протягом останніх дванадцяти
календарних місяців сукупно
перевищує 300 000 гривень (без
урахування податку на додану вартість).

У той же час за правилами пункту 6 Указу
суб'єкт малого підприємництва, який
сплачує єдиний податок, не є платником
таких видів податків і зборів
(обов'язкових платежів), як-от - податку
на додану вартість, крім випадку, коли
юридична особа обрала спосіб
оподаткування доходів за єдиним
податком за ставкою 6 відсотків.

Таким чином, виручка платника єдиного
податку, яка підлягає оподаткуванню за
правилами Указу, не впливає на
виникнення у особи обов'язку
зареєструвати платником ПДВ; такий
обов'язок виникає у суб'єкта малого
підприємництва у разі перевищення
протягом послідовних дванадцяти
календарних місяців суми його
оподатковуваних операцій 300 000
гривень, без урахування 500 тис. грн.,
отриманих у рамках провадження
діяльності на умовах сплати єдиного
податку.

З урахуванням викладеного апеляційний
суд цілком правомірно визнав
протиправним податкове
повідомлення-рішення від 13.03.2009 №
/0.

Оскільки висновки апеляційного суду
відповідають нормам чинного
законодавства та фактичним обставинам
спору, установленим на підставі
повного та об'єктивного дослідження
доказів у справі, то процесуальних
підстав для скасування оскаржуваної
постанови суду апеляційної інстанції
зі спору не вбачається.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу державної
податкової інспекції у Приморському
районі м. Одеси відхилити.

2. Постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 26.10.2011 у
справі № 2а-8655/09/1570 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку
статей 236-238 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько