Справа № 2а-11406/09/1570
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/33249/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої
Г.К., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Іллічівську
на постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 15.03.2010 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 17.05.2011 у
справі № 2а-11406/09/1570

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Судохідно-буксирна
компанія "Новофлот"

до Державної податкової
інспекції у м. Іллічівську

третя особа Відкрите акціонерне
товариство "Морський транспортний
банк"

про визнання нечинним
податкового повідомлення рішення та
першої податкової вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2009 року Товариством до суду
оскаржено податкове
повідомлення-рішення від 14.09.2009 №
/0, яким до позивача державним
податковим органом застосовано
фінансові санкції за порушення
граничних строків сплати узгоджених
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість (далі - ПДВ) у розмірі 38
319,50 грн., та першу податкову вимогу від
06.09.2009 № 1/55 про сплату пені у розмірі 88,58
грн., нарахованої на суму податкового
боргу.

Позовні вимоги обґрунтовані
відсутністю з боку позивача порушень
вимог Закону України "Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами".

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, позовні вимоги
задоволено, визнано нечинними та
скасовано оскаржуване податкове
повідомлення-рішення та першу
податкову вимогу.

Не погодившись із судовими рішеннями,
відповідач до Вищого
адміністративного суду України подав
касаційну скаргу, де посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
зазначені судові рішення скасувати та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог Товариства
відмовити. При цьому державний
податковий орган обґрунтовує
касаційну скаргу тим, що позивачем було
несвоєчасно сплачено податкові
зобов'язання з ПДВ до бюджету, а відтак
у разі несвоєчасного надходження
відповідних сум на бюджетний рахунок,
контролюючий орган у відповідності до
положень Закону України "Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами", нараховує пеню та
штрафні санкції за несвоєчасну сплату
таких податкових зобов'язань.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді, перевіривши
повноту встановлених обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки
судами, Вищий адміністративний суд
України не вбачає підстав для
задоволення касаційної скарги.

Судами першої і апеляційної інстанцій
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що Державною
податковою інспекцією проведено
невиїзну документальну перевірку
Товариства щодо сплати ПДВ за червень
2009 року, за підсумками якої складено
акт від 07.09.2009. У ході вказаної
перевірки встановлено порушення
позивачем граничного строку сплати
узгодженого податкового зобов'язання з
ПДВ (1 день), передбаченого пп. 5.3.1 п. 5.3
ст. 5 Закону України від 21.12.2000 № 2181-ІІІ
"Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" (далі -
Закон № 2181-III).

На підставі вищезазначеного акту
Державна податкова інспекція прийняла
оспорюване податкове
повідомлення-рішення.

Крім того, 06.09.2009 контролюючим органом
на адресу позивача було направлено
першу податкову вимогу № 1/155 про сплату
пені у розмірі 88,58 грн., нарахованої на
суму податкового боргу.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлених судами обставин,
позивачем до банківської установи ВАТ
"Морський транспортний банк" 30.07.2009 було
подано платіжне доручення № 197 на
сплату самостійно нарахованих
податкових зобов'язань з ПДВ. Вказане
платіжне доручення банківська
установа прийняла до виконання, що
підтверджується наявним в матеріалах
справи платіжним дорученням з
відміткою банку від 30.07.2009, проте, кошти
за вказаним платіжним дорученнями до
бюджету було проведено 31.07.2009, що
призвело до порушення граничного
строку сплати податкового зобов'язання
на 1 день.

Згідно ст. 1 Закону України "Про
платіжні системи та переказ грошей в
Україні" в редакції, що діяла на момент
виникнення спірних правовідносин,
переказ грошей - це рух певної суми
грошей з метою її зарахування на
рахунок отримувача або видачі йому в
готівковій формі.

Відповідно до п. 22.4 ст. 22 зазначеного
Закону ініціювання переказу
вважається завершеним з моменту
прийняття банком платника
розрахункового документа на виконання.
При цьому банк має забезпечити
фіксування дати прийняття
розрахункового документа на виконання.
Що ж до проведення самого переказу
грошей, то це є обов'язковою функцією,
яку має виконувати платіжна система (п.
1.29 ст. 1 даного Закону).

Положення п. 22.4 ст.22 Закону України "Про
платіжні системи та переказ грошей в
Україні" кореспондуються з приписами
пп. 16.5.2 п. 16.5 ст. 16 Закону № 2181-ІІІ,
відповідно до якого днем подачі до
установ банків платіжного доручення за
всіма видами податкових платежів
вважається день його реєстрації. Слід
зазначити, що саме з поданням платником
податків платіжного доручення до банку
вказаний Закон пов'язує настання
певних правових наслідків.

Згідно з преамбулою Закону № 2181-ІІІ цей
Закон є спеціальним законом з питань
оподаткування, який установлює порядок
погашення зобов'язань юридичних або
фізичних осіб перед бюджетами та
державними цільовими фондами з
податків і зборів (обов'язкових
платежів), включаючи збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування та внески на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, нарахування і
сплати пені та штрафних санкцій, що
застосовуються до платників податків
контролюючими органами, у тому числі за
порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності, та
визначає процедуру оскарження дій
органів стягнення.

Так, відповідно до пп. 16.3.1 п. 16.3 ст. 16
вказаного Закону нарахування пені на
суму податкового боргу закінчується у
день прийняття банком, що обслуговує
платника податків, платіжного
доручення на сплату суми податкового
боргу. Оскільки момент закінчення
нарахування пені визначено датою
подачі платіжного документа до банку, є
підстави для висновку, що саме з цим
моментом, а не з датою фактичного
зарахування суми до бюджету, наведена
норма пов'язує погашення (сплату)
податкового боргу платником податків.

Відповідно до пп. 16.5.1 п. 16.5 ст. 16 Закону
№ 2181-III за порушення строків
зарахування податків, зборів
(обов'язкових платежів) до бюджетів або
державних цільових фондів,
встановлених законодавством, з вини
банку такий банк сплачує пеню за кожний
день прострочення, включаючи день
сплати, у розмірах, встановлених для
відповідного податку, збору
(обов'язкового платежу), а також несе
іншу відповідальність, встановлену цим
Законом, за порушення порядку
своєчасного та повного внесення
податку, збору (обов'язкового платежу)
до бюджету або державного цільового
фонду. При цьому платник податків,
зборів (обов'язкових платежів)
звільняється від відповідальності за
несвоєчасне або неповне зарахування
таких платежів до бюджетів та
державних цільових фондів, включаючи
нараховану пеню або штрафні санкції.

Визначальним у змісті даної норми є те,
з чиєї вини відбулося невнесення чи
неповне внесення податку, збору
(обов'язкового платежу) до бюджету або
державного цільового фонду.

Отже, якщо несвоєчасне перерахування
податку або збору не є наслідком винних
дій платника податку, то до нього не
можуть бути застосовані штрафні
санкції чи пеня.

Таким чином, враховуючи що позивачем
своєчасно, в межах встановлених
законодавством термінів сплати
податкових зобов'язань, направлено
платіжне доручення на перерахування
коштів до бюджету, яке в свою чергу було
прийняте банком, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується із висновком попередніх
судових інстанцій щодо
безпідставності визначення позивачеві
штрафу за порушення граничного строку
сплати самостійно узгодженого
податкового зобов'язання з ПДВ згідно
оскаржуваного податкового
повідомлення - рішення, зважаючи на те,
що вказані вище законодавчі приписи
визначають, що після прийняття банком
розрахункового документу про
перерахування податків до бюджету
податкові зобов'язання вважаються
виконаними і покладення на платника
податків відповідальності за
неперерахування чи несвоєчасне
перерахування банком до бюджету
податків, зборів (обов'язкових
платежів) є таким, що не ґрунтується на
положеннях законодавства.

З огляду на зазначене у суду відсутні
правові підстави для висновку про
законність оскарженого податкового
повідомлення-рішення, а відповідно, є
також безпідставним і направлення
позивачеві першої податкової вимоги
№1/155 про сплату суми пені, нарахованої
на суму податкового боргу, якого
фактично у позивача не було.

Враховуючи вищезазначене, переглянуті
судові рішення першої та апеляційної
інстанцій у справі відповідають
приписам чинного законодавства, а
доводи касаційної скарги визнаються
непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Іллічівську відхилити.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 15.03.2010 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 17.05.2011 у
справі № 2а-11406/09/1570 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К. Голубєва

А.О. Рибченко