Справа № 344/8063/14-а, 2а-344/493/14
Суддя: Качмар В.Я.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 року
Справа № 6827/14/876

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в м.Івано-Франківську
Івано-Франківської області на
постанову Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 13 червня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
м.Івано-Франківську Івано-Франківської
області про зобов'язання до вчинення
дій,

В С Т А Н О
В И В :

03.06.2014 ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в м.Івано-Франківську
Івано-Франківської області (далі - УПФ)
в якому просила зобов'язати
відповідача здійснити перерахунок та
виплату з 07.07.2009 її пенсії, як
державному службовцю з урахуванням до
заробітної плати з якої проводиться
нарахування пенсії суми матеріальної
допомоги на оздоровлення та на
соціально-побутові потреби,
донарахувати недоплачену їй пенсію з
07.07.2009.

В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що УПФ не враховано при
призначенні пенсії усіх складових
заробітної плати державного службовця.
Незважаючи на її звернення відповідач
відмовив їй у проведенні перерахунку
призначеної пенсії з врахуванням
поданої нею довідки та вказаних у ній
виплат, чим порушив її право на
отримання належної пенсії, гарантоване
Конституцією України.

Постановою Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 13 червня 2014 року в справі
№344/8063/14-а заявлений позов задоволено
частково.

Не погодившись із ухваленим рішенням,
його оскаржило УПФ, яке покликаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову суду першої
інстанції і прийняти нову постанову,
якою відмовити у задоволенні позову. У
поданій апеляційній скарзі вказує, що
матеріальна допомога для вирішення
соціально-побутових питань та на
оздоровлення не належать до інших
надбавок які передбачені ст.33 Закону
України «Про державну службу» (далі -
Закон №3723-ХІІ) та не включаються до
структури заробітної плати державного
службовця.

Згідно із ст.ст.183-2, 197 КАС України суд
апеляційної інстанції розглядає
справу в порядку письмового
провадження.

Перевіривши матеріали справи,
апеляційну скаргу, суд апеляційної
інстанції приходить до переконання, що
апеляційну скаргу належить
задовольнити частково.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив із того,
що усі отримані особою виплати з яких
були фактично нараховані та сплачені
страхові внески повинні враховуватись
в заробіток для обчислення пенсії.

Такі висновки суду першої інстанції
відповідають фактичним обставинам
справи та є вірними з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що
07.07.2009 ОСОБА_1 призначено пенсію за
віком у відповідності до ст.37 Закону
№3723-ХІІ.

Проте, при обчисленні пенсії позивачу,
Пенсійним органом не враховано до
заробітку інших виплат (зокрема,
матеріальні допомоги на оздоровлення
та вирішення соціально-побутових
питань), які вказані у довідці про
складові заробітної плати (а.с.15), та на
які було нараховано страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Незважаючи на звернення ОСОБА_1 від
16.05.2014 (а.с.16), УПФ листом від 19.05.2014 №116/Г-8
відмовило їй у врахуванні зазначених у
поданій нею довідці виплат, у зв'язку із
тим, що чинним законодавством не
передбачено визначення розмірів
заробітку для обчислення пенсії з
урахуванням таких сум матеріальної
допомоги (а.с.17).

Не погодившись із такою відмовою УПФ,
позивач звернулася до суду із цим
адміністративним позовом.

Відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин) пенсія державним
службовцям призначається в розмірі 80
відсотків суми їх заробітної плати, з
якої було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 01 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

У ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату
праці» встановлено, що заробітна плата
- це винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку за трудовим
договором власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

Статтею 2 цього ж Закону визначено
структуру заробітної плати, до якої
входить: основна та додаткова
заробітна плата, а також заохочувальні
та компенсаційні виплати.

Частиною 2 ст.33 Закону №3723-XII
передбачено, що заробітна плата
державних службовців складається з
посадових окладів, премій, доплати за
ранги, надбавки за вислугу років на
державній службі та інших надбавок.

Аналіз наведених положень дає підстави
для висновку, що матеріальна допомога
на оздоровлення та допомога для
вирішення соціально-побутових питань
входили до системи оплати праці
державного службовця.

Крім того, ст.66 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» (далі - Закон
№1788-ХІІ) врегульовано види оплати
праці, що враховуються при обчисленні
пенсій.

Відповідно до ч.1 ст.66 цього Закону до
заробітку для обчислення пенсії
включаються всі види оплати праці
(виплат, доходу), на які відповідно до
Закону України «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування»
нараховується збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування, в межах
максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих
працівників, оподатковуваного доходу
(прибутку), сукупного оподатковуваного
доходу (граничної суми заробітної
плати (доходу), з яких справляються
страхові внески (збори) до соціальних
фондів, що діяла на день одержання
зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі - Закон №1058-IV)
визначає виплати (доходи), що
враховуються в заробітну плату (дохід)
застрахованої особи для обчислення
пенсії. Так, зокрема, до такого доходу
(заробітної плати) враховуються: суми
виплат, отримуваних застрахованою
особою після набрання чинності цим
Законом, з яких згідно із зазначеним
Законом були фактично нараховані
(обчислені) та сплачені страхові
внески; суми виплат, отримуваних
застрахованою особою до набрання
чинності цим Законом, у межах сум, на
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, нараховувалися внески на
державне соціальне страхування або
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування.

За змістом наведених норм отримувані
застрахованою особою суми виплат, з
яких були фактично нараховані та
сплачені страхові внески або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, враховуються в заробіток
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії, незалежно від того,
чи входять вони до структури
заробітної плати.

Відтак, матеріальна допомога на
оздоровлення та вирішення
соціально-побутових питань, на які
нараховувався збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування та
сплачувалися страхові внески повинні
бути включені до заробітку державного
службовця для обчислення пенсії.

Вказана позиція апеляційного суду
узгоджується з рішеннями Верховного
Суду України, зокрема, з постановами
від 04 березня 2014 року в справах
№№21-14а14, 21-3а14, постановою від 06
листопада 2013 року в справі №21-350а13 та
постановою від 28 травня 2013 року в
справі №21-97а13.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України.

Однак, слід зазначити, що оскільки
стосовно не нарахованих пенсій ніякими
нормативно-правовими актами, крім КАС
України, не визначено строк звернення
до суду, то під час вирішення спорів,
які виникають із вказаних
правовідносин слід застосовувати
річний строк звернення до суду
визначений ст.99 КАС України (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
відносин).

Судом першої інстанції вірно враховано
ті обставини, що позивач пропустила
строк звернення до суду, оскільки
звернулася з позовом лише 03.06.2014 та не
надала доказів того, що нею був
пропущений строк для звернення до суду
з поважних причин, тому, з огляду на
наведене, позовні вимоги за період з
07.07.2009 по 02.12.2013 включно слід залишити
без розгляду у відповідності до
положень ст.100 КАС України.

Апеляційний суд також вважає за
необхідне звернути увагу на те, що
пенсія є періодичним платежем, виплата
якої, за загальним правилом, не
обмежена у часі. Отже, вирішуючи
питання про зобов'язання нарахувати та
виплатити таку, у разі відсутності
спору про право особи на отримання
пенсії або встановлення такого права в
судовому порядку, не можна обмежувати
орган, відповідальний за здійснення їх
нарахування і виплати, певним часовим
проміжком, якщо не відбулося змін у
законодавстві.

Тобто, органи Пенсійного фонду України
зобов'язані проводити нарахування та
виплату пенсії відповідній особі до
втрати нею такого права.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції приходить до переконання про
підставність позовних вимог ОСОБА_1
щодо зобов'язання УПФ перерахувати та
виплатити з 03.12.2013 призначену їй
відповідно до ст.37 Закону №3723-XII пенсію
із врахуванням до заробітку державного
службовця для обчислення пенсії інших
виплат (матеріальної допомоги на
оздоровлення та матеріальної допомоги
для вирішення соціально-побутових
питань) зазначених у довідці Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області від 16.05.2014
№09-19-05-35/24, та з урахуванням виплачених
сум.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції
звертає увагу на те, що помилковим є
висновок суду першої інстанції, щодо
подальшого здійснення перерахування
пенсії позивачу, оскільки дане
стосується правовідносин, що
виникатимуть в майбутньому, щодо
обставин, які фактично не настали, та не
засвідчують про порушення права
позивача, а регулювання цих
правовідносин здійснюватиметься
діючими на той час нормативними актами.

Відповідно до ст.201 КАС України
підставами для зміни постанови або
ухвали суду першої інстанції є: 1)
правильне по суті вирішення справи чи
питання, але із помилковим
застосуванням норм матеріального чи
процесуального права; 2) вирішення не
всіх позовних вимог або питань.

Оскільки суд першої інстанції
правильно по суті вирішив спір, однак
при цьому помилково вирішив питання
щодо подальшого перерахунку пенсії
позивача, враховуючи нечіткість
резолютивної частини судового рішення,
апеляційний суд визнає можливим
змінити постанову.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, а тому
підстав для скасування постанови
апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 200, 201, 205, 207, 254
КАС України, суд,

П О С Т А
Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
м.Івано-Франківську Івано-Франківської
області задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 13 червня 2014 року змінити,
виклавши абзац третій резолютивної
частини постанови в наступній
редакції:

«Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в м.Івано-Франківську
Івано-Франківської області
перерахувати та виплатити з 03 грудня 2013
року ОСОБА_1 призначену їй відповідно
до ст.37 Закону України «Про державну
службу» пенсію із врахуванням до
заробітку державного службовця для
обчислення пенсії інших виплат
(матеріальної допомоги на оздоровлення
та матеріальної допомоги для вирішення
соціально-побутових питань) зазначених
у довідці Головного управління
Міндоходів в Івано-Франківській
області від 16 травня 2014 року №09-19-05-35/24,
та з урахуванням виплачених сум».

В решті постанову Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 13 червня 2014 року залишити
без змін.

Постанова апеляційного
адміністративного суду є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
В.Я. Качмар

Суддя
О.М. Гінда

Суддя
В.В. Ніколін