Справа № 2а-12461/12/2670
Суддя: Петрик І.Й.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Шрамко Ю.Т.
Суддя-доповідач: Петрик І.Й.
У Х В А Л А

Іменем України

15 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого суддіПетрика
І.Й.СуддівКлючковича В.Ю., Собківа
Я.М.,При секретарі судового
засіданняВаляєвій Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 25 липня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_5 до Державної виконавчої служби
України про зобов'язання вчинити дії,
відшкодувати моральну шкоду,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 16.04.2014 року у справі
№К/9991/33891/13 скасовано Постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 05.12.2012 року у справі
№2а-12461/12/2670 та Ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 30.05.2013 року у справі №2а-12461/12/2670 за
позовом ОСОБА_5 до Державної виконавчої
служби України про скасування
постанови та зобов'язання вчинити дії,
справу направлено на новий розгляд до
суду першої інстанції.

З урахуванням уточнень до позовних
вимог, позивач просила зобов'язати
відповідача вчинити дії по виконанню
виконавчих листів, виданих Печерським
районним судом міста Києва від 11.09.2007р.
по справі №2-а-229/07 та Окружним
адміністративним судом міста Києва по
справі №2а-1165/11/2670 від 14.07.2011р., а також,
зобов'язати відповідача відшкодувати
шкоду.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 25
липня 2014 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції позивач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нове рішення
яким позовні вимоги задовольнити. В
обґрунтування апеляційної скарги
апелянт вказує, що судом першої
інстанції неповно з'ясовано обставини,
що мають значення для справи, судове
рішення прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду - без змін з таких підстав.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 198, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову або
ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
чинного законодавства України та
матеріалів справи, суд першої
інстанції дійшов висновку про відмову
в задоволенні позовних вимог.

Із такою правовою позицією суду першої
інстанції колегія суддів погоджується
із огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справ та
встановлено судом першої інстанції, 16
липня 2007 року постановою Печерського
районного суду м. Києва від 16.07.2007р. у
справі № 2-а-229/07 визнано протиправними
дії МВС України щодо не розгляду
звернень ОСОБА_5 від 01.04.2005р. № 2844, № 2845
та № 2846 та зобов'язано розглянути заяви
ОСОБА_5 і прийняти відповідне рішення.

На виконання постанови Печерського
районного суду м. Києва від 16.07.2007р.,
11.09.2007р. ОСОБА_5 виданий виконавчий лист
№ 2-а-229/07 про зобов'язання МВС України
розглянути її звернення від 01.04.2005р.
№2844, № 2845 та № 2846.

03.10.2007р. на підставі вищезазначеного
листа державний виконавець відкрив
виконавче провадження №4945072 щодо
зобов'язання МВС України розглянути
заяви ОСОБА_5 від 01.04.2005р. № 2844, № 2845 та №
2846 та прийняти рішення.

Листом від 02.11.2007р. за №10/5-8102 МВС
України повідомило державного
виконавця про добровільне виконання
постанови Печерського районного суду
м. Києва від 16.07.2007р. з наданням
підтверджуючих документів.

24.12.2007р. державний виконавець виніс
постанову про закінчення виконавчого
провадження на підставі п.8 ст. 37 Закону
України "Про виконавче провадження", а
саме, у зв'язку з добровільним
виконанням судового рішення.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
25.02.2010р. по справі №2а-13046/09/2670 постанова
державного виконавця від 24.12.2007р.
скасована та зобов'язано Державну
виконавчу службу України вчинити дії з
виконання виконавчого листа №2-а-229/07,
виданого Печерським районним судом
міста Києва 11.09.2007р.

Постановою державного виконавця від
06.01.2011р. ВП № 4945072 відновлено виконавче
провадження з примусового виконання
постанови Печерського районного суду
м. Києва від 16.07.2007р.

Листом від 08.02.2011р. ОСОБА_5 повідомила
державного виконавця про виконання МВС
України судового рішення у неповному
обсязі у зв'язку з чим, державний
виконавець звернувся до Печерського
районного суду м. Києва щодо
роз'яснення судового рішення у справі
№ 2-а-229/07 від 16.07.2007р. та зупинив
виконавче провадження на підставі п. 1
ч. 1 ст. 38 Закону України «Про виконавче
провадження».

13.05.2011р. ухвалою Печерського районного
суду м. Києва заява державного
виконавця задоволена та надано
роз'яснення судового рішення від
16.07.2007р. у справі № 2-а-299/07. Дана ухвала
набрала законної сили 13.05.2011р.

20.07.2011р. державний виконавець виніс
постанову про зупинення виконавчого
провадження № 4945072 у зв'язку із
зверненням державного виконавця до
суду із заявою про роз'яснення рішення,
що підлягає виконанню.

Вказана постанова державного
виконавця скасована у зв'язку з тим, що
15.03.2012р. прийнята постанова про
відкриття виконавчого провадження №ВП
31737270 з виконання виконавчого листа
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 27.02.2012р. по справі
№2а-13046/09/2670 за позовом ОСОБА_5 до ДВС
України про зобов'язання ДВС України
вчинити дії з виконання виконавчого
листа №2-а-229/07, виданого Печерським
районним судом міста Києва 11.09.2007р.

09.09.2011р. постановою державного
виконавця Унгурян С.І. поновлено
виконавче провадження № 4945072 у зв'язку
з тим, що ухвалою Печерського районного
суду м. Києва від 13.05.2011р. №2-а-229/07,
роз'яснено постанову Печерського
районного суду м. Києва від 16.07.2007р. по
справі №2-а-229/07 за позовом ОСОБА_5 до МВС
України про зобов'язання розглянути
звернення наступним чином: заяви
ОСОБА_5 від 01.04.2005р. за вих. №2845, 2846
повинні бути вирішені МВС України в
порядку статті 97 КПК України, а саме
порушити кримінальну справу, направити
заяву або повідомлення за належністю з
наданням здійснення вказаних дій в
письмовому вигляді заява від 01.04.2005р.
вх. №2844 потребує письмової відповіді з
підтвердженням її отримання.

04.04.2012р. постановою державним
виконавцем на МВС України накладено
штраф у розмірі 680грн. за невиконання
рішення суду №2-а-229/07.

24.04.2012р. постановою державного
виконавця про накладення штрафу в
подвійному розмірі за невиконання
постанови суду від 16.07.2007р. № 2-а-229/07 на
МВС України накладено штраф.

Вказані постанови державного
виконавця від 04.04.2012р. та від 24.04.2012р.
скасовані постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
02.10.2012р. по справі №2а-5739/12/2670 за позовом
МВС України до Державної виконавчої
служби України про скасування постанов
про накладення штрафів за невиконання
рішення суду. Станом на день прийняття
рішення по справі №2а-12461/12/2670 постанова
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 02.10.2012р. набрала
законної сили та сторонами не
оскаржувалась.

14.06.2012р. за №12/6-1637 МВС України направило
відповідачу заяву про закінчення
виконавчого провадження №4945072 з
примусового виконання виконавчого
листа Печерського районного суду міста
Києва від 11.09.2007р. №2-а-299/07 у зв'язку з
повним його виконанням.

30.04.2013 р. відповідачем була прийнята
Постанова про закінчення виконавчого
провадження ВП №4945072 по примусовому
виконанню виконавчого листа №2-а-229/07,
виданого 11.09.2007 р. Печерським районним
судом м. Києва.

Частиною першою статті 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
передбачено, що державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною другою статті 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
передбачено, що державний виконавець,
зокрема, здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Відповідно до положень ч.1 ст.50 Закону
України «Про виконавче провадження» у
разі закінчення виконавчого
провадження (крім направлення
виконавчого документа за належністю
іншому органу державної виконавчої
служби, офіційного оприлюднення
повідомлення про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури, закінчення виконавчого
провадження за рішенням суду,
винесеним у порядку забезпечення
позову чи вжиття запобіжних заходів, а
також крім випадків нестягнення
виконавчого збору або витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій),
повернення виконавчого документа до
суду або іншого органу (посадовій
особі), який його видав, арешт,
накладений на майно боржника,
знімається, скасовуються інші вжиті
державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а також
провадяться інші дії, необхідні у
зв'язку із завершенням виконавчого
провадження. Завершене виконавче
провадження не може бути розпочате
знову, крім випадків, передбачених цим
Законом.

Враховуючи вищезазначене, а також
звертаючи увагу на те, що в матеріалах
справи відсутні докази оскарження
Постанови про закінчення виконавчого
провадження ВП №4945072 від 30.04.2013 р.,
колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції про
необґрунтованість позовної вимоги
щодо зобов'язання відповідача вчинити
дії по виконанню виконавчого листа,
виданого Печерським районним судом
міста Києва від 11.09.2007р. по справі
№2-а-229/07.

Крім того, 04.04.2011 р. постановою
Окружного адміністративного суду
міста Києва по справі №2а-1165/11/2670 за
позовом ОСОБА_5 до Міністра соціальної
політики України, начальника
Управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві у Житомирській
області, директора Держнаглядпраці -
головного державного інспектора праці
України,Управління виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві у Житомирській області, за
участю третьої особи: Міністерства
праці та соціальної політики України
про визнання дій неправомірними,
скасування рішень, зобов'язання
вчинити певні дії та стягнення шкоди,
позов ОСОБА_5 задоволений частково.

14.07.2011р. судом по справі №2а-1165/11/2670
видано виконавчий лист, відповідно до
якого судом скасований протокол №52 від
01.07.2008р. та протокол №3 від 05.12.2001р.
комісії з прийому особових справ
потерпілих і членів їх сімей та
призначення соціальних послуг
управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків та професійних захворювань на
виробництві в Житомирській області та
зобов'язано начальника управління
виконавчої директорії Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків та професійних захворювань на
виробництві в Житомирській області
забезпечити здійснення перерахунку
відшкодування шкоди ОСОБА_6 на підставі
акту виписки з огляду МСЕК № 005585 від
23.11.2001р. з дати прийняття особової
справи до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків та
професійних захворювань на
виробництві в Житомирській області у
Володарсько-Волинському районі від
підприємства "Граніт", тобто з 10 липня
2001 року.

29.09.2011р. до відповідача надійшла заява
ОСОБА_5 за вх. №Б-36769 про відкриття
виконавчого провадження згідно
виконавчого листа №2а-1165/11/2670.

Постановою державного виконавця від
06.10.2011р. №ВП 29112836 відмовлено у
відкритті виконавчого провадження на
тій підставі, що виконавчий документ,
пред'явлений не за підвідомчістю
виконання, оскільки у виконавчому
листі боржником вказаний начальник
Управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Житомирській
області, який не відноситься до
переліку, передбаченого п. 1, 2 частини
першої статті 21 Закону України «Про
виконавче провадження».

Колегія суддів зазначає, що в
матеріалах справи відсутні докази
оскарження позивачем зазначеної вище
Постанови від 06.10.2011 р. №ВП 29112836 про
відмову відкритті виконавчого
провадження.

Враховуючи вищезазначене, зокрема,
звертаючи увагу на те, що виконавче
провадження по примусовому виконанню
виконавчого листа, виданого Окружним
адміністративним судом міста Києва по
справі №2а-1165/11/2670 від 14.07.2011 р., не було
відкрито, колегія суддів погоджується
із висновком суду першої інстанції про
необґрунтованість позовної вимоги
щодо зобов'язання відповідача вчинити
дії по виконанню виконавчого листа,
виданого Окружним адміністративним
судом міста Києва по справі №2а-1165/11/2670
від 14.07.2011 р.

Що стосується позовних вимог в частині
відшкодування моральної шкоди в
розмірі 10 000 грн. колегія суддів
зазначає наступне.

У відповідності до статті 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають значення. При
визначенні розміру відшкодування
враховуються вимоги розумності і
справедливості.

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.

За приписами статті 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

У пункті 5 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» зазначено, що відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювана, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювана та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

При цьому, згідно пункту 9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди»: «Розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховується стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості».

За приписами статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна особа повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Отже, доведення факту завдання
моральної шкоди, її реальності
покладається на позивача, однак
останній не обґрунтував та не надав
належних доказів завдання йому
моральної шкоди діями посадових осіб
Державної виконавчої служби України, у
зв'язку з чим, колегія суддів приходить
до висновку, що позовна вимога про
відшкодування моральної шкоди також не
підлягає задоволенню.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, дослідив наявні докази, надав
їм належну оцінку та прийняв законне і
обґрунтоване рішення, з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права.

Оскільки, доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, то
колегія суддів апеляційної інстанції
підстав для його скасування не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 25 липня 2014 року залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 25 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
в порядку ст. 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
Петрик І.Й.

Судді:
Ключкович В.Ю.

Собків Я.М.

.

Головуючий суддя
Петрик І.Й.

Судді:
Ключкович В.Ю.

Собків Я.М.