Справа № 826/12133/14
Суддя: Дегтярьова О.В.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 жовтня 2014 року 08 год. 35 хв.
Окружний адміністративний суд
міста Києва у складі: Головуючого -
судді Дегтярьової О.В., розглянувши в
порядку письмового провадження
адміністративну справу за
позовомОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві про визнання протиправним
і скасування податкового
повідомлення-рішення від 19 червня 2014
року № 1512-15, - В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) заявлені
позовні вимоги до Державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві (далі - відповідач, ДПІ) про
визнання протиправним і скасування
податкового повідомлення-рішення від 19
червня 2014 року № 1512-15.
В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на протиправність
винесення відповідачем спірного
податкового повідомлення-рішення від
19.06.2014р. № 1512-15, оскільки, на думку
позивача, ДПІ не врахувало наступні
обставини. Протягом перевіряємого
періоду ОСОБА_1, маючи статус фізичної
особи-підприємця, перебувала на
спрощеній системі оподаткування,
сплачувала єдиний податок у
відповідності до Свідоцтва про сплату
єдиного податку від 01.01.2012р. серії
НОМЕР_2, яке видане ДПІ у Печерському
районі м. Києва. Зазначене Свідоцтво
про сплату єдиного податку було видано
на здійснення такого виду діяльності
як надання в оренду й експлуатацію
власного чи орендованого нерухомого
майна (КВЕД 68.20). Починаючи з 2012 року та
понині ОСОБА_1 здійснювала вказаний вид
підприємницької діяльності які
фізична особа-підприємець з
використанням належного їй на праві
приватної власності нерухомого майна
(а саме - нежитлове приміщення, що
розташоване в будинку № 3 на вул.
Ковпака у м. Києві). Однак податківцями
безпідставно не була врахована норма
пп. 297.1.4 п. 297.1 ст. 297 Податкового кодексу
України, в силу якої платники єдиного
податку звільняються від обов'язку
нарахування, сплати та подання
податкової звітності із земельного
податку за земельні ділянки, що
використовуються ними безпосередньо
для провадження господарської
Відповідач проти позову заперечував,
подавши 25 вересня 2014 року до канцелярії
суду письмові заперечення на позовну
заяву б/н і б/д. В обґрунтування своїх
заперечень відповідач зазначає про те,
що у відповідності до наданого
розрахунку ДПІ керуючись нормами ст. 206
Земельного кодексу України, пп. 14.1.147 п.
14.1 ст. 14, ст. 269, п. 271.1 ст. 271 п. 286.1 ст. 286
Податкового кодексу України визначила
ОСОБА_1 до сплати суму земельного
податку на 2014 рік у розмірі 1 570, 53 грн.
При цьому, на переконання відповідача,
пільги щодо несплати земельного
податку, передбачені пп. 297.1.4 п. 297.1 ст. 297
Податкового кодексу України, не
застосовується до позивача в силу норм
п. 286.6 ст. 286, п. 287.6 і п. 287.8 ст. 287 цього ж
Кодексу. Зокрема, відповідач вважає, що
ОСОБА_1 як власник нежитлового
приміщення зобов'язана сплачувати
земельний податок за площі під таким
приміщенням (а саме в розмірі 28,38 кв.м.) з
урахуванням пропорційної частки
прибудинкової території з дати
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно. На обґрунтування
правомірності своєї позиції
відповідач надав суду розрахунок
земельного податку в сумі 1 570, 53 грн.,
копію витягу з технічної документації
оцінку частини земельної ділянки
(кадастровий № 79:065:009), виданого ОСОБА_1,
копію договору купівлі-продажу
нежилого підвального приміщення від
26.04.2004р. реєстр. № 874.
В судовому засіданні, призначеному у
даній справі, на 18 вересня 2014 року,
представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги в повному
обсязі та просив їх задовольнити.
Представник відповідача у призначене
судове засідання не з'явився, належним
чином повідомлений про дату, час і
місце судового засідання.
18 вересня 2014 року в судовому засіданні
судом було ухвалено перейти до
письмового провадження на підставі ч. 6
ст. 128 Кодексу адміністративного
судочинства України.
Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з огляду на таке.
З наявних матеріалів справи (а саме:
копії нотаріально посвідченого
договору купівлі-продажу нежилого
підвального приміщення від 26.04.2004р.,
номер в реєстрі нотаріальних дій № 874,
Реєстраційного напису на
правовстановлюючому документі
Комунального підприємства «Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна» від 05.05.2004р.
за реєстр. № 858-П) вбачається, що ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
являється власником нежилого
підвального приміщення загальною
площею 30,90 кв.м. в літ. «А» в будинку
АДРЕСА_2. Відомості про загальну площу
зазначеного будинку в наданих
сторонами до суду документів відсутні.
При цьому ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) зареєстрована як фізична
особа-підприємець 01 листопада 2002 року,
про що відповідним органом державної
003553), та наразі перебуває на
податковому обліку в ДПІ у Печерському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві.
Відповідно до Свідоцтва платника
єдиного податку серії НОМЕР_2 (в
редакції від 16 жовтня 2012 року), виданого
суб'єкту підприємницької
діяльності-фізичній особі ОСОБА_1 ДПІ у
Печерському районі м. Києва ДПС
(правонаступником якої наразі є ДПІ у
Печерському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві), позивач був зареєстрований як
платник єдиного податку з періоду 01
січня 2012 року за видом діяльності - 68.20
надання в оренду й експлуатацію
власного чи орендованого нерухомого
майна, ставка єдиного податку - 5%,
місцем здійснення господарської
діяльності вказані адреси: АДРЕСА_1;
АДРЕСА_2, та АДРЕСА_3.
Жодних доказів анулювання даного
Свідоцтва платника єдиного
податку-позивача суду не надано.
Відповідно до письмових пояснень
позивача, наведених в тексті поданого
позову, належне ОСОБА_1 на праві
приватної власності нежиле приміщення,
що розташоване в будинку за адресою:
АДРЕСА_2, використовувався (-ться нині)
нею виключно у своїй підприємницькій
діяльності, а саме: для здавання в
оренду цього нежилого приміщення на
платній основі, що підтверджується
наявними матеріалами справи (копія
договору оренди нежитлового
приміщення від 01.01.2012р., укладеного між
ФОП ОСОБА_1, як Орендодавцем, і ПП
«Едельвейс», як Орендарем, щодо
платного строкового користування
нежитловим приміщенням, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_2. Термін
оренди складає 3 роки з моменту набуття
чинності таким Договором, тобто з
моменту підписання цього Договору
При цьому відповідачем не
заперечується як факти здійснення
позивачем підприємницької діяльності
з використанням власного нежилого
приміщення, яке знаходяться за адресою:
АДРЕСА_2, так і факт правомірності,
повноти і своєчасності сплати нею
відповідних сум єдиного податку до
відповідного бюджету протягом 2012-2013
років і 1-го півріччя 2014 року.
Разом з тим, 19 червня 2014 року ДПІ у
Печерському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві відповідно до п. 286.5 ст. 286 ПК
України визначила ОСОБА_1 до сплати
грошове зобов'язання по земельному
податку за 2014 рік в сумі 1 570, 53 грн., та
згідно із п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 зазначеного
Кодексу прийняла спірне у даній справі
податкове повідомлення-рішення від
19.06.2014р. за № 1512-15 на зазначену вище
Згідно наданого до відповідачем до
матеріалів справи письмового
розрахунку нарахування позивачу сум
земельного податку на 2014 рік був
проведений наступним чином: 157 053,38 * 1% = 1
- 157 053,38 грн. за 28,38 кв.м. - грошова оцінка
земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2;
- 1% - відповідно до п. 286.1 ст. 286 ПК України
ставка податку за земельні ділянки,
нормативну грошову оцінку яких
проведено, встановлюється у розмірі 1
відсотка від їх нормативної грошової
На думку контролюючого органу ОСОБА_1
як власник нежилого приміщення в
будинку за вказаною адресою є
одночасно користувачем земельної
ділянки, що знаходиться під такими
нежилими приміщеннями, нормативна
грошова оцінка якої становить 157 053,38
При цьому з наданих відповідачем до
матеріалів справи документів не
можливо встановити розмір загальної
площі всієї будівлі АДРЕСА_2 (в цілому
та/або окремих її приміщень) і
відповідно розмір земельної ділянки,
що знаходиться під зазначеною
Також відповідач не надав суду жодних
документів в яких безпосередньо наявні
відомості про набуття ОСОБА_1 права
власності на земельну ділянку,
відомості з державного земельного
кадастру про зареєстровану за нею
земельну ділянку загальною площею 28,38
кв.м. за адресою: АДРЕСА_2.
При вирішення даного спору суд
виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного
кодексу України до особи, яка набула
право власності на жилий будинок,
будівлю або споруду, розміщені на
земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.
У пункті 287.6 ст. 286 Податкового кодексу
України (далі - ПК України) визначено, що
при переході права власності на
будівлю, споруду (їх частину) податок за
земельні ділянки, на яких розташовані
такі будівлі, споруди (їх частини), з
урахуванням прибудинкової території
сплачується на загальних підставах з
дати державної реєстрації права
власності на нерухоме майно.
Також нормою п. 287.8 ст. 287 ПК України
передбачено, що власник нежилого
приміщення (його частини) у
багатоквартирному жилому будинку
сплачує до бюджету податок за площі під
такими приміщеннями (їх частинами) з
урахуванням пропорційної частки
прибудинкової території з дати
державної реєстрації права власності
За змістом викладених норм, земельний
податок за земельні ділянки, на яких
розташовані будівлі, споруди (їх
частини), з урахуванням прибудинкової
території, сплачується власниками
останніх на загальних підставах.
Згідно п. 286.1 ст. 286 ПК України підставою
для нарахування земельного податку є
дані державного земельного кадастру.
Відповідні органи виконавчої влади з
питань земельних ресурсів за запитом
відповідного органу державної
податкової служби за
місцезнаходженням земельної ділянки
подають інформацію, необхідну для
обчислення і справляння плати за землю,
у порядку, встановленому Кабінетом
Статтею 289 цього Кодексу встановлено,
що для визначення розміру податку
використовується нормативна грошова
оцінка земельних ділянок. Центральний
орган виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері земельних
відносин, здійснює управління у сфері
оцінки земель та земельних ділянок.
Базовим податковим (звітним) періодом
для плати за землю є календарний рік (п.
285.1 ст. 285 зазначеного Кодексу).
Пунктом 286.5 вказаної статті ПК України
визначено, що нарахування фізичним
особам сум податку проводиться
органами державної податкової служби,
які видають платникові до 1 липня
поточного року податкове
повідомлення-рішення про внесення
податку за формою, встановленою у
порядку визначеному ст. 58 цього
При цьому відповідно до п. 286.6 ст. 286 ПК
України за земельну ділянку, на якій
розташована будівля, що перебуває у
спільній власності кількох юридичних
або фізичних осіб, податок
нараховується з урахуванням
прибудинкової території кожному з
таких осіб: 1) у рівних частинах - якщо
будівля перебуває у спільній сумісній
власності кількох осіб, але не поділена
в натурі, або одній з таких
осіб-власників, визначеній за їх
згодою, якщо інше не встановлено судом;
2) пропорційно належній
частці кожної особи - якщо будівля
перебуває у спільній частковій
власності; 3) пропорційно належній
частці кожної особи - якщо будівля
перебуває у спільній сумісній
власності і поділена в натурі.
За земельну ділянку, на якій
розташована будівля, що перебуває у
користуванні кількох юридичних або
фізичних осіб, податок нараховується
кожному з них пропорційно тій частині
площі будівлі, що знаходиться в їх
користуванні, з урахуванням
прибудинкової території.
Пунктом 287.5 ст. 287 цього Кодексу
передбачено, що податок фізичними
особами сплачується протягом 60 днів з
дня вручення податкового
повідомлення-рішення.
З наведених правових приписів ПК
України вбачається, що обов'язок по
нарахуванню сум земельного податку
фізичним особам покладено саме на
контролюючі органи, зокрема, органи
державної податкової служби, яким для
визначення розміру вказаного податку
необхідно встановити базу
оподаткування, наявність грошової
оцінки землі, інші відомості для
визначення суми податкового
На підтвердження виконання
зазначеного обов'язку та проведення
нарахування суми грошового
зобов'язання, зазначеної у спірному
податковому повідомленні-рішенні, із
дотриманнями положень ПК України,
відповідачем надано копію довідки про
грошову оцінку частки земельної
ділянки від 27.08.2004р. № 533, виданої
ОСОБА_1, в якій зазначена грошова оцінка
частки земельної ділянки площею 28,38
Однак, суд критично ставиться до
наданої довідки, оскільки зі змісту
зазначеного документа не уявляється за
можливе встановити правильність
визначення площі земельної ділянки, з
якої проведено розрахунок грошових
зобов'язань у відповідному розмірі.
Зокрема, немає даних щодо площі всієї
земельної ділянки, на якій
розташований будинок, немає даних щодо
площі приміщень зазначеного будинку,
що не дає можливості перевірити
дотримання відповідачем вимог п. 286.6
ст. 286 ПК України, та відповідно, у
свою чергу, унеможливлює перевірку
правильності визначення позивачу суми
грошового зобов'язання, зазначеної у
податковому повідомленні-рішенні від
19.06.2014р. № 1512-15.
Також відповідачем не надано
документального підтвердження, що
інформація, яка використана під час
розрахунку, відповідає даним, які
містяться в державному земельному
З огляду на викладене, суд приходить до
висновку про ненадання відповідачем
належних доказів на підтвердження
правильності розрахунку суми
грошового зобов'язання, визначеного у
спірному податковому
повідомленні-рішенні.
Крім того, при розгляді даної справи
суд зважає на положення норм гл. 1 розд.
XIV «Спеціальні податкові режими»
Податкового кодексу України, якими
починаючи з 1 січня 2012 року регулюються
правові засади застосування спрощеної
системи оподаткування, обліку та
звітності, а також справляння єдиного
Зокрема, у п. 291.2 ст. 291 ПК України під
«спрощеною системою оподаткування,
обліку та звітності» розуміється
особливий механізм справляння
податків і зборів, що встановлює заміну
сплати окремих податків і зборів,
встановлених пунктом 297.1 статті 297
цього Кодексу, на сплату єдиного
податку в порядку та на умовах,
визначених цією главою, з одночасним
веденням спрощеного обліку та
Згідно п. 291.3 ст. 291 вказаного Кодексу
юридична особа чи фізична особа -
підприємець може самостійно обрати
спрощену систему оподаткування, якщо
така особа відповідає вимогам,
встановленим цією главою, та
реєструється платником єдиного
податку в порядку, визначеному цією
Для обрання або переходу на спрощену
систему оподаткування суб'єкт
господарювання подає до органу
державної податкової служби заяву (пп.
298.1.1 п. 298.1 ст. 298 ПК України).
У відповідності до п. 299.1 і 299.5 ст. 299
цього Кодексу Свідоцтво платника
єдиного податку видається безоплатно
суб'єкту господарювання, який подав до
органу державної податкової служби
заяву щодо обрання або переходу на
спрощену систему оподаткування,
протягом 10 календарних днів з дня
подання суб'єктом господарювання
При цьому у відповідності до п. 299.11 ст.
299 ПК України у свідоцтві платника
єдиного податку зазначаються такі
відомості: 1) найменування суб'єкта
господарювання, код за ЄДРПОУ (для
юридичної особи) або прізвище, ім'я, по
батькові фізичної особи - підприємця,
реєстраційний номер облікової картки
платника податків (ідентифікаційний
номер) або серія та номер паспорта (для
фізичних осіб, які через свої релігійні
переконання в установленому порядку
відмовилися від прийняття
реєстраційного номера облікової
картки платника податків); 2) дані
документа, що підтверджує державну
реєстрацію юридичної особи або
фізичної особи - підприємця відповідно
до закону; 3) податкова адреса суб'єкта
господарювання; 4) місце провадження
господарської діяльності; 5) обрані
фізичною особою - підприємцем першої та
другої груп види господарської
діяльності згідно з КВЕД ДК 009:2010; 6) дата
(період) обрання або переходу на
спрощену систему оподаткування; 7)
ставка єдиного податку (3 або 5
відсотків); 8) дата виписки свідоцтва.
Пунктом 297.1 ст. 297 ПК України чітко
встановлено, що платники єдиного
податку звільняються від обов'язку
нарахування, сплати та подання
податкової звітності з таких податків
і зборів: 1) податку на прибуток
підприємств; 2) податку на доходи
фізичних осіб у частині доходів
(об'єкта оподаткування), що отримані в
результаті господарської діяльності
фізичної особи та оподатковані згідно
з цією главою; 3) податку на додану
вартість з операцій з постачання
товарів, робіт та послуг, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, крім податку на
додану вартість, що сплачується
фізичними особами та юридичними
особами, які обрали ставку єдиного
податку, визначену підпунктом 1
підпункту 293.3.1 пункту 293.3 або
підпунктом 1 підпункту 293.3.2 пункту 293.3
статті 293 цього Кодексу; 4) земельного
податку, крім земельного податку за
земельні ділянки, що не
використовуються ними для провадження
господарської діяльності; 5) збору за
провадження деяких видів
підприємницької діяльності; 6) збору на
розвиток виноградарства, садівництва і
В силу норми ч. 1 ст. 325 Цивільного
кодексу України суб'єктами права
приватної власності є фізичні та
юридичні особи. При цьому в даній нормі
законодавець безпосередньо не виділяє
окремого статусу фізичної особи - як
громадянина та фізичної
особи-підприємця, що з урахуванням
принципу, закріпленого в ч. 1 ст. 19
Конституції України, на думку суду,
нормативно спростовує висновки
Відповідно до ст. 320 Цивільного кодексу
України власник має право
використовувати своє майно для
здійснення підприємницької
діяльності, крім випадків,
встановлених законом.
Законом можуть бути встановлені умови
використання власником свого майна для
здійснення підприємницької
Як вбачається з наявних матеріалів
справи, та не спростовано
відповідачами, позивачем здійснюється
підприємницька діяльність
безпосередньо з використанням
власного нерухомого майна (нежилого
приміщення загальною площею 30,90 кв.м.)
шляхом здавання в оренду такого
приміщення на спрощеній системі
З огляду вищевикладене суд приходить
до висновку, ФОП ОСОБА_1, як платник
єдиного податку, не є платником
земельного податку за земельну
ділянку, що знаходиться під об'єктом
оренди, що також підтверджується
практикою, зокрема Постановою
Верховного Суду України від 22 червня 2004
року по справі № 28/506.
Також, оскільки відповідач в ході
судового розгляду даної справи
відповідач не підтвердив правильність
та обґрунтованість розрахунку
земельного податку належними
документальними доказами, суд дійшов
висновку про протиправність
донарахування позивачу грошового
зобов'язання по земельному податку на
2014 рік в сумі 1 570, 53 грн.
Доказами в адміністративному
судочинстві, за визначенням ч. 1 ст. 69
Кодексу адміністративного судочинства
України, є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
Відповідно до ч. 4 ст. 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
Частиною 1 ст. 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмету
доказування. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмету
В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову (ч. 2 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
За таких обставин, виходячи з
системного аналізу положень
законодавства України та наданих
сторонами доказів, суд дійшов висновку
про часткову обґрунтованість позовних
вимог та вважає за необхідне на
підставі ч. 2 ст. 11, п. 1 ч. 2 ст. 162 Кодексу
адміністративного судочинства України
визнати протиправним та скасувати
спірне по справі податкове
повідомлення-рішення від 19.0.2014р. № 1512-15.
Керуючись ст. 2, ст. 9, ст. 11, ст. ст. 69 - 71,
ст. 94, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 186, ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -
П О С Т А Н О В И В:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити повністю.
2. Визнати протиправним і скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
від 19 червня 2014 року № 1512-15.
Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена за
правилами, встановленими в ст. ст. 185 - 187
Кодексу адміністративного судочинства
України відповідно.

Суддя
О.В. Дегтярьова