Справа № 816/2407/14
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 р.Справа № 816/2407/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.

суддів - Бартош Н.С., Донець Л.О.

за участю секретаря судового засідання
- Співак О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Харкові справу за
апеляційною скаргою відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в Глобинському районі
Полтавської області на постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 21 серпня 2014
року по справі за позовом управління
Пенсійного фонду України в
Глобинському районі Полтавської
області до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в Глобинському районі
Полтавської області про відшкодування
витрат на виплату і доставку пенсій по
інвалідності, -

В с т а н о в и л а:

У червні 2014 року управління
Пенсійного фонду України в
Глобинському районі Полтавської
області (далі по тексту - УПФУ в
Глобинському районі, УПФУ відповідно)
звернулося до суду з адміністративним
позовом про стягнення з відповідача -
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань в Глобинському районі
Полтавської області (далі - відділення
Фонду, Фонд відповідно) витрати на
виплату пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві, виплаченої за період з
грудня 2013 року по травень 2014 року
(включно) в загальній сумі 914грн. 04 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю
у відповідача обов'язку відшкодовувати
органам Пенсійного фонду витрати на
виплату і доставку пенсії по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва.

Постановою Полтавського
окружного адміністративного суду від 21
серпня 2014 року адміністративний позов
УПФУ в Глобинському районі задоволено
у повному обсязі, стягнуто з відділення
Фонду на користь УПФУ суму витрат на
виплату і доставку пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві, виплачених за
період з грудня 2013 року по травень 2014
року, у розмірі 914 грн. 04 коп.

Судове рішення вмотивоване тим,
що страховиком, який має виплачувати
пенсію по інвалідності особі, яка стала
інвалідом від нещасного випадку на
виробництві на території колишніх
республік СРСР є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків. У
разі виплати органами ПФУ пенсії такій
особі, Фонд має відшкодувати ПФУ
понесені витрати, у зв'язку з чим
позовні вимоги щодо відшкодування
витрат на виплату і доставку пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві ОСОБА_2, як
особі, яка отримали каліцтво у державі
СНД, за грудень 2013 року по травень 2014
року у розмірі 914 грн. 04 коп. підлягають
задоволенню.

В апеляційній скарзі, відповідач,
посилаючись на неповне з'ясування
судом першої інстанції обставин
справи, на невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, просить скасувати зазначену
постанову та прийняти нове судове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог УПФУ в Глобинському районі
відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт, посилаючись на положення
Угоди про взаємне визнання прав на
відшкодування шкоди заподіяної
працівнику каліцтвом, професійним
захворюванням , або іншим ушкодженням
здоров'я, які пов'язані з виконанням ним
трудових обов'язків, що укладена 09.09.1994
року між державами СНД, зазначає про те,
що пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання громадян
країн-учасниць СНД у галузі пенсійного
забезпечення та членів їх сімей, які
здійснюються за законодавством
держави, на території якої вони
проживають, не повинні враховуватися
при призначенні, проведенні
перерахування сум щомісячних
страхових виплат, а також
відшкодовуватися Фондом - УПФУ.

Апелянт зазначає, що особи, які
потерпіли внаслідок нещасного випадку
на виробництві на підприємствах держав
СНД не мають статусу застрахованої
особи, що, в свою чергу, позбавляє їх
права на отримання соціальних послуг
та матеріального забезпечення згідно
із Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Крім того, звертає увагу на те, що
діючим законодавством не передбачено
порядок відшкодування виплачених
пенсій потерпілим Пенсійним Фондом
України за рахунок відділень Фонду.
Тому спільною Постановою правління
пенсійного Фонду України і правління
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України від
04.03.2003 року № 5-4-4, зареєстровано в
міністерстві юстиції України 16.05.2003
року за № 396-6597, передбачено здійснення
розрахунків на централізованому рівні
за відсутністю спору.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судом норм матеріального
і процесуального права, правової
оцінки обставин у справі, колегія
суддів, враховуючи межі апеляційної
скарги, дійшла висновку, що апеляційна
скарга відповідно до положень ст. 200
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України)
задоволенню не підлягає, з наступних
підстав.

Судом встановлено, що УПФУ в
Глобинському районі здійснено витрати
на виплату та доставку пенсії по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва, отриманого за межами України,
особі яка отримала каліцтво на
території держав учасниць СНД та
переїхала на постійне місце проживання
в Україну, а саме ОСОБА_2 за період з
грудня 2013 року по травень 2014 року в
розмірі 914 грн. 04 коп. (а.с. 29-31, 34-36, 39-41,
44-46, 49-51, 54-56).

Згідно наявних у матеріалах справи
документів встановлено, що ОСОБА_2
отримав травму на виробництві на
території держави учасниці СНД (в
Республіці Саха (Якутія) 25 лютого 1992
року, про що складено акт про нещасний
випадок на виробництві (а.с. 16-18).

Рішенням Мирнінської міської ради
соціального забезпечення колгоспників
Республіки Саха(протокол № 327) ОСОБА_2
призначено пенсію по інвалідності в
зв'язку з трудовим каліцтвом на
виробництві (а.с. 21).

В зв'язку з переїздом ОСОБА_2 на
постійне місце проживання до України,
його пенсійна справа Мирнінським
міським управлінням Департаменту
пенсійної служби Республіки Саха 31
серпня 1999 року за вих. № 16/1653
відправлена до України (а.с. 26).

ОСОБА_2 має посвідку на постійне
проживання (а.с. 25) та згідно
розпорядження про призначення пенсії
№1128 від 26 лютого 2009 року (а.с. 28) з 01
березня 2009 року отримує пенсію по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва в УПФУ в Глобинському районі.

Відповідно до актів щомісячної звірки
та таблиць розбіжностей, підписаних
представниками обох фондів, за період з
грудня 2013 року по травень 2014 року (а.с.
32-33, 37-38, 42-43, 47-48, 52-53, 57-58) Відділенням
виконавчої дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у Глобинському районі
Полтавської області не були враховані
суми витрат на виплату та доставку
пенсій громадянам держав - учасників
СНД, які отримали каліцтво в державах
СНД і переїхали на постійне місце
проживання в Україну у загальному
розмірі 914 грн. 04 коп.

Погоджуючись з висновком суду першої
інстанції, колегія суддів зазначає
наступне.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 1998
року № 16/98-ВР (далі - Основи)
встановлено, що загальнообов'язкове
державне соціальне страхування - це
система прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Залежно від страхового випадку є такі
види загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття.
Відносини, що виникають за зазначеними
у частині першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до Основ (стаття 4 Основ у
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин).

Відповідно до пункту 4 частини першої
статті 25 Основ за страхуванням від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання надаються
такі види соціальних послуг і
матеріального забезпечення:
профілактичні заходи по запобіганню
нещасним випадкам на виробництві та
професійним захворюванням;
відновлення здоров'я та працездатності
потерпілого; допомога по тимчасовій
непрацездатності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання;
відшкодування збитків, заподіяних
працівникові каліцтвом чи іншим
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Ураховуючи те, що пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсія у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, є наслідком страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, належним
страховиком відповідно до статті 25
Основ є Фонд, що також передбачено
статтею 21 Закону України від 23 вересня
1999 року № 1105 XIV «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (далі - Закон № 1105 XIV),
яка визначає перелік соціальних послуг
та виплат, які здійснюються та
відшкодовуються Фондом.

Згідно з частиною четвертою статті 26
Основ якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між страховиками виник спір щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право
звернутися до належного страховика
щодо відшкодування понесених ним
витрат.

Аналогічне правило закріплене абзацом
другим пункту 5 частини першої статті 24
Закону № 1105 XIV, відповідно до якого якщо
після призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом і
страховиками з інших видів соціального
страхування виникають спори щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернувся
застрахований. При цьому страховик, до
якого звернувся застрахований, має
право звернутися до відповідного
страховика з інших видів соціального
страхування щодо відшкодування
понесених ним витрат.

За змістом статті 21 Закону № 1105-XIV у
разі настання страхового випадку Фонд
зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні: допомогу у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю до
відновлення працездатності або
встановлення інвалідності; одноразову
допомогу в разі стійкої втрати
професійної працездатності або смерті
потерпілого; щомісяця грошову суму в
разі часткової чи повної втрати
працездатності, що компенсує
відповідну частину втраченого
заробітку потерпілого; пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання; пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, тощо. Усі види соціальних
послуг та виплат, передбачені цією
статтею, надаються застрахованому та
особам, які перебувають на його
утриманні, незалежно від того,
перебуває на обліку підприємство, на
якому стався страховий випадок, як
платник страхових внесків чи ні.

13 березня 1992 року між державами -
учасницями Співдружності Незалежних
Держав (в тому числі Російською
Федерацією і Україною) підписано Угоду
про гарантії прав громадян у сфері
пенсійного забезпечення, в преамбулі
якої визначено, що держави-учасниці
Співдружності мають зобов'язання щодо
непрацездатних осіб, які отримали
право на пенсійне забезпечення на
їхній території або на території інших
республік за період їх входження до
складу СРСР і реалізують це право на
території держав - учасниць Угоди.

Відповідно до умов Угоди пенсійне
забезпечення громадян держав-учасниць
даної Угоди та членів їх сімей
здійснюється за законодавством
держави, на території якої вони
проживають (стаття 1); всі витрати,
пов'язані із здійсненням пенсійного
забезпечення за цією Угодою, несе
держава, що надає забезпечення (стаття
3); призначення пенсій громадянам
держав-учасниць Угоди проводиться за
місцем проживання; для встановлення
права на пенсію, в тому числі пенсію на
пільгових умовах і за вислугу років,
громадянам держав-учасниць Угоди
враховується трудовий стаж, набутий на
території будь-якої з цих держав, а
також на території колишнього СРСР за
час до набуття чинності цією Угодою
(стаття 6); при переселенні пенсіонера в
межах держав-учасниць Угоди виплата
пенсії за попереднім місцем проживання
припиняється, якщо пенсія того ж виду
передбачена законодавством держави за
новим місцем проживання пенсіонера
(стаття 7).

Таким чином, пенсія особі, що втратила
працездатність внаслідок нещасного
випадку на виробництві на території
будь-якої з держав-учасниць СНД або на
території інших республік за період їх
входження до складу СРСР, виплачується
за законодавством тієї
держави-учасниці Співдружності, на
території якої вони проживають, а всі
витрати, пов'язані зі здійсненням
пенсійного забезпечення за цією
Угодою, несе держава, яка надає
забезпечення.

16 травня 2003 року Міністерством юстиції
України зареєстрована постанова
правління Пенсійного фонду України та
правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 04 березня 2003
року № 5-4/4, якою затверджено «Порядок
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання» (далі - Порядок).

Згідно п. 2 вказаного Порядку останній
визначає механізм відшкодування на
централізованому рівні Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків Пенсійному фонду витрат,
пов'язаних з виплатою відповідних
пенсій.

Пунктом 4 Порядку передбачено, що
відшкодуванню підлягають суми, що
виплачуються відповідно до Законів
України «Про пенсійне забезпечення»,
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» та інших
нормативно-правових актів, а саме:

- сума основного розміру пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання;

- щомісячна цільова грошова допомога на
прожиття, якщо така надавалася
пенсіонеру, який одержував
вищезазначену пенсію;

- допомога на поховання сім'ї померлого
або особі, яка здійснила поховання
особи, яка отримувала вищезазначену
пенсію;

- сума витрат Пенсійного фонду з
виплати і доставки вищезазначених
пенсій.

Таким чином, витрати, понесені УПФУ у
зв'язку із виплатою та доставкою пенсії
по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання (у тому числі й пенсії
особам, які стали інвалідами від
нещасного випадку на виробництві на
території колишніх республік СРСР, або
пенсії у зв'язку із втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві на
території колишніх республік СРСР),
підлягають відшкодуванню за рахунок
Фонду як належного страховика від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання.

Такий висновок щодо застосування норм
матеріального права міститься у
постановах Верховного Суду України від
20 березня 2007 року № 21-1087во06 та від 12
червня 2012 року № 21-165а12.

Статтею 16 Закону № 1105-XIV визначено, що
безпосереднє управлінням Фондом
здійснюють його правління та виконавча
дирекція. За змістом статті 18 цього
Закону виконавча дирекція Фонду є
постійно діючим виконавчим органом
правління Фонду, проводить свою
діяльність від імені Фонду у межах та в
порядку, що визначаються його статутом
і Положенням про виконавчу дирекцію
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків, організовує та
забезпечує виконання рішень правління
Фонду. Робочими органами виконавчої
дирекції Фонду є її управління в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі,
відділення в районах і містах
обласного значення. Робочі органи
виконавчої дирекції Фонду є юридичними
особами, мають самостійні кошториси,
печатку із зображенням Державного
Герба України та своїм найменуванням.

Згідно із пунктом 7 Положення про
Пенсійний фонд України, затвердженого
Указом Президента України від 06 квітня
2011 року № 384/2011 (чинного на час
виникнення спірних правовідносин)
Пенсійний фонд України здійснює свої
повноваження безпосередньо та через
утворені в установленому порядку
територіальні органи.

З огляду на викладене вимоги УПФУ про
відшкодування відділенням Фонду
витрат, пов'язаних із виплатою та
доставкою пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві, відповідають змісту прав
позивача, як робочого органу ПФУ щодо
відшкодування понесених ним витрат та
узгоджуються із компетенцією
відділення виконавчої дирекції Фонду.

Колегія суддів зазначає, що пункт 7
Порядку, якому, на думку апелянта,
суперечать вимоги УПФУ про
відшкодування витрат, не врегульовує
спірні відносини, які виникли у цій
справі, оскільки встановлене ним
правило та механізм взаєморозрахунків
на централізованому рівні між Фондом
та ПФУ розраховані на відсутність
спору та реалізовуються за наслідками
попередньо здійснених згідно із п.п. 5, 6
Порядку звірок витрат за особовими
справами потерпілих, складання актів
таких звірок, узгодження й подання
відповідних довідок.

Згідно статті 2 Угоди «Про взаємне
визнання прав на відшкодування шкоди,
завданої працівникам каліцтвом,
професійним захворюванням або іншим
ушкодженням здоров'я, пов'язані з
виконанням ними трудових обов'язків»,
підписаної 09 вересня 1994 року між
частиною держав колишнього СРСР, в тому
числі Україною та Російською
Федерацією, передбачено, що
відшкодування шкоди, завданої
працівнику внаслідок трудового
каліцтва, іншого ушкодження здоров'я (у
тому числі при настанні втрати
працездатності в результаті нещасного
випадку на виробництві, пов'язаного з
виконанням працівниками трудових
обов'язків, після переїзду потерпілого
на територію іншої Сторони), смерті
здійснюється роботодавцем Сторони,
законодавство якої поширювалось на
працівника в момент одержання
каліцтва, іншого ушкодження здоров'я,
смерті. Роботодавець, відповідальний
за завдання шкоди, здійснює її
відшкодування відповідно до свого
національного законодавства.

14 січня 1993 року між Урядом України і
Урядом Російської Федерації укладено
Угоду про трудову діяльність і
соціальний захист громадян України і
Росії, які працюють за межами кордонів
своїх країн.

Колегія суддів вважає помилковим
посилання апелянта на Угоду про
взаємне визнання прав на відшкодування
шкоди, заподіяної працівникам
каліцтвом, професійним захворюванням
або іншим ушкодженням здоров'я, які
пов'язані з виконанням ними трудових
обов'язків від 09 вересня 1994 року,
оскільки дана угода не регулює питань
пенсійного забезпечення (про це прямо
зазначено в статті 7 Угоди від 14 січня
1993 року), а стосуються порядку
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, складові якої наведені в
статті 1195 Цивільного кодексу України,
статтях 28 і 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (втрачений внаслідок
втрати чи зменшення професійної
працездатності заробіток, одноразова
допомога, відшкодування моральної
шкоди, додаткові витрати, викликані
необхідністю посиленого харчування,
санаторно-курортного лікування,
придбання ліків, протезування,
стороннього догляду тощо).

З огляду на викладене, висновок суду
про те, що понесені УПФУ витрати,
пов'язані з виплатою і доставкою пенсії
по інвалідності, призначеної ОСОБА_2 у
зв'язку із втратою працездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві, що мав місце у 1992 році на
території Російської Федерації -
держави-учасниці СНД, підлягають
відшкодуванню за рахунок Фонду є
правомірним. Доводи апеляційної скарги
зазначений висновок суду не
спростовують.

Відтак, колегія суддів не вбачає
підстав, визначених ст. 202 КАС України
для задоволення апеляційної скарги
Фонду і залишає оскаржуване судове
рішення, відповідно до положень ст. 200
КАС України, без змін.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Належним чином повідомлені про дату,
час місце апеляційного розгляду
сторони в адміністративному процесі до
засідання суду апеляційної інстанції
не прибули.

В порядку, передбаченому ст. 41, ч. 4 ст. 196
Кодексу адміністративного судочинства
України, розгляд справи відбувся за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі, фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалося.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 41 ч. 1, 185, 195, 196, 198 ч. 1 п. 1, 200, 205, 206, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в Глобинському районі
Полтавської області залишити без
задоволення, а постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від 21
серпня 2014 року - без змін.

Ухвала Харківського апеляційного
адміністративного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня складання ухвали у повному
обсязі шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
(підпис) Л.В. Мельнікова

Судді
(підпис) Н.С. Бартош

(підпис) Л.О.
Донець

Повний текст ухвали виготовлено та
підписано 20 жовтня 2014 року