Справа № 761/19334/14-а
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2014-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Піхур О.В.
Суддя-доповідач: Горяйнов
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді - Горяйнова
А.М.,

суддів - Мамчура
Я.С. та Шостака О.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у м. Києві апеляційну
скаргу ОСОБА_2 та Управління Пенсійного
фонду України в Шевченківському районі
м. Києва на постанову та ухвалу
Шевченківського районного суду м.
Києва від 14 серпня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Києва про
зобов'язання здійснити перерахунок
пенсії та додаткової пенсії,
передбачених ст.ст. 50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом, в якому просила визнати
неправомірними дії Управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Києва та
зобов'язати провести перерахунок
пенсії, встановивши її розмір на рівні 8
мінімальних пенсій за віком, та
додаткової пенсії, встановивши її
розмір на рівні 75 % від мінімальної
пенсії за віком у відповідності до
ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 01 січня 2005 року.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 14 серпня 2014 року
адміністративний позов ОСОБА_2 був
залишений без розгляду в частині вимог
за період з 01 січня 2005 року по 31 грудня
2013 року.

Постановою Шевченківського районного
суду м. Києва від 14 серпня 2014 року
адміністративний позов був
задоволений у частині вимог за період з
01 січня 2014 року.

Управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Києва, не
погоджуючись із прийнятою постановою
подало апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нове рішення про
відмову в задоволенні позову. Свої
вимоги обґрунтовує тим, що судом першої
інстанції було порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. Зокрема апелянт вказує на те, що
пенсію та додаткову пенсію позивачу
було нараховано у повній відповідності
до постанови КМ України «Про
підвищення рівня соціального захисту
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 23
листопада 2011 року № 1210.

Позивач не погодилася із ухвалою суду
від 14 серпня 2014 року та просить суд її
скасувати та направити справу до суду
першої інстанції для продовження
розгляду. Свої вимоги обґрунтовує тим,
що суд першої інстанції неправомірно
обмежив період виплати пенсії, строк
звернення до суду з позовом про
відшкодування ядерної шкоди складає 30
років.

Особи, які беруть участь у справі, з
клопотаннями про розгляд справи за їх
участю - не зверталися. В матеріалах
справи достатньо письмових доказів для
вирішення апеляційної скарги, а
особиста участь сторін у розгляді
справи не обов'язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів
визнала можливим розглянути справу в
порядку письмового провадження, як це
передбачено ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
обставини, на які посилається
відповідач, колегія суддів вважає
необхідним апеляційні скарги ОСОБА_2 та
Управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Києва -
залишити без задоволення, а постанову
та ухвалу Шевченківського районного
суду м. Києва від 14 серпня 2014 року - без
змін виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог суд першої
інстанції правильно виходив з того, що
пенсію та додаткову пенсію з 01 січня 2014
року позивачу слід виплачувати у
розмірі, встановленому ст.ст. 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не постановою КМ України
«Про підвищення рівня соціального
захисту громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 23 листопада 2011 року № 1210.

Колегія суддів погоджується із
вказаним висновком суду першої
інстанції, оскільки він знайшов своє
підтвердження під час апеляційного
розгляду справи.

Позивач є особою, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи 1
категорії, інвалідом ІІ групи
захворювання, пов'язаного з впливом
аварії на ЧАЕС. Дані обставини
підтверджуються посвідченням серії
НОМЕР_1 та довідкою Серії МСЕ № 206783,
копії яких містяться в матеріалах
справи.

Згідно ст. 49 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» пенсії особам, віднесеним
до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у
вигляді державної пенсії та додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

У відповідності до ст. 14 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» позивача
віднесено до 1 категорії осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, який одержує пенсію по
інвалідності на підставі ст. 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, на підставі ст. 50 цього Закону.

Так, у ч. 4 ст. 54 цього Закону визначено,
що державна пенсія особам, віднесеним
до категорії 1, та у зв'язку із втратою
годувальника, в усіх випадках розміри
пенсій для інвалідів IІ групи, щодо яких
установлено зв'язок із Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими 8
мінімальних пенсій за віком.

Згідно зі ст. 50 зазначеного Закону
особам, віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
зокрема інвалідам IІ групи - у розмірі 75
% мінімальної пенсії за віком.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що позивач має
право на призначення пенсії в розмірі,
не нижчому 8 мінімальних пенсій за
віком, та щомісячної додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі
75 відсотків мінімальної пенсії за
віком.

Положення ст.ст. 50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» містять
пряму вказівку, що під час визначення
розміру таких пенсій за основу їх
обчислення як розрахункова величина
береться мінімальна пенсія за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком
визначений у абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», згідно
якої мінімальна пенсія за віком
дорівнює прожитковому мінімуму,
встановленому для осіб, що втратили
працездатність.

Проте, відповідач всупереч ст.ст. 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» виплачував позивачу
пенсії та додаткову пенсію у меншому
розмірі, який встановлений постановою
КМ України «Про підвищення рівня
соціального захисту громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 23 листопада 2011 року №
1210.

Колегія суддів вважає дії відповідача
щодо виплати позивачу підвищення до
пенсії, як дитині війни, у розмірі,
меншому ніж той, що встановлений ст.ст.
50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» неправомірними, а висновок
суду першої інстанції про необхідність
задоволення позовних вимог - законним і
обґрунтованим.

Так, судом першої інстанції було
зроблено вірний висновок про те, що
Закон України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
має вищу юридичну силу в порівняні з
постановою КМ України «Про підвищення
рівня соціального захисту громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 23
листопада 2011 року № 1210, та є
пріоритетним у застосуванні.

Також судом першої інстанції було
зроблено висновок про те, що будь-яким
іншим законом, крім Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», мінімальний розмір
пенсії не встановлений, у зв'язку з чим
відсутні підстави не застосовувати для
розрахунку пенсії та додаткової
пенсії, розмір мінімальної пенсії за
віком, встановлений абз. 1 ч. 1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Обґрунтовуючи свої вимоги про
скасування постанови суду від 14 серпня
2014 року відповідач послався на те, що
право встановлювати розміри
соціальних виплат Кабінету Міністрів
України було надане відповідними
законами про державний бюджет.

Разом з тим, Закон України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік»
було доповнено п. 67, згідно якого
виплата коштів, передбачених ст.ст. 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» у 2014 року проводиться у
порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України, виходячи
з наявних фінансових ресурсів бюджетів
усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду
України та бюджетів інших фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на 2014 рік лише
31 липня 2014 року.

У період з 01 січня по 30 липня 2014 року
правове регулювання правовідносин
щодо виплати пенсії та додаткової
пенсії особам, які мають статус осіб, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, іншими законами, крім
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» - не здійснювалося.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку про те, що у
зазначений період відповідач
зобов'язаний був виплачувати позивачу
пенсію та додаткову пенсію у розмірі,
встановленому ст.ст. 50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Таким чином, доводи апеляційної скарги
Управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Києва не
спростовують висновки суду першої
інстанції, викладені в постанові від 14
серпня 2014 року, та не можуть бути
підставами для її скасування.

Необґрунтованими колегія суддів
вважає також доводи апеляційної скарги
позивача.

Позивач в апеляційній скарзі
посилається на те, що строк звернення
до суду з позовом про виплату пенсії та
додаткової пенсії згідно Віденської
конвенції про цивільну
відповідальність за ядерну шкоду від 21
травня 1963 року складає 30 років.

Колегія суддів вважає, що посилання
позивача на Віденську конвенцію про
цивільну відповідальність за ядерну
шкоду від 21 травня 1963 року як
нормативно-правовий акт, який
встановлює інший строк звернення до
адміністративного суду, відмінний від
строку, встановленого ст. 99 КАС України,
- необґрунтованими.

З огляду на положення ст.ст. 21, 105, 162 КАС
України адміністративний позов може
містити вимоги щодо визнання
незаконними рішень, дії чи
бездіяльності відповідача,
зобов'язання його вчинити певні дії,
відшкодувати шкоду, заподіяну
незаконними рішенням, дією,
бездіяльністю.

Натомість розгляд та вирішення вимог
про відшкодування ядерної шкоди, не
належать до юрисдикції
адміністративного суду, в той час як
положеннями Віденської конвенції про
цивільну відповідальність за ядерну
шкоду від 21 травня 1963 року визначено
строк саме відшкодування ядерної
шкоди.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам та
прийнято законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права.
У зв'язку з цим судова колегія вважає
необхідним апеляційні скарги ОСОБА_2 та
Управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Києва -
залишити без задоволення, а постанову і
ухвалу Шевченківського районного суду
м. Києва від 14 серпня 2014 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Києва -
залишити без задоволення, а постанову
та ухвалу Шевченківського районного
суду м. Києва від 14 серпня 2014 року - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня її
складання в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
А.М. Горяйнов

Судді Я.С. Мамчур

О.О. Шостак

Головуючий суддя
Горяйнов А.М.

Судді:
Мамчур Я.С

Шостак О.О.