Справа № 819/1486/14-а
Суддя: Дерех Н.В.
Дата ухвалення: 2014-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/1486/14-a

"17" жовтня 2014 р. , Тернопільський
окружний адміністративний суд в
складі:

головуючої судді
Дерех Н.В.

секретаря
Хребетко І.І.

за участю:

представника позивача
Гуриш В.Т.

представника відповідача
Матієк Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Тернополі
адміністративну справу за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Сільгоспздравниця» до Прокуратури
Козівського району Тернопільської
області про визнання протиправною та
скасування Постанови Прокуратури
Козівського району Тернопільської
області «Про проведення перевірки у
порядку нагляду за додержанням і
застосуванням законів» від 08.07.2014 року,-

в с т
а н о в и в:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Сільгоспздравниця»
(надалі позивач, ТзОВ
«Сільгоспздравниця») звернулося до
суду з адміністративним позовом до
Прокуратури Козівського району
Тернопільської області (надалі
відповідач, прокуратура) про визнання
протиправною та скасування Постанови
Прокуратури Козівського району
Тернопільської області «Про
проведення перевірки у порядку нагляду
за додержанням і застосуванням
законів» від 08.07.2014 року.

В судовому засіданні представник
позивача Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сільгоспздравниця»
позов підтримав та просив його
задовольнити повністю, пояснив, що
винесену Постанову Прокуратури
Козівського району Тернопільської
області «Про проведення перевірки у
порядку нагляду за додержанням і
застосуванням законів» від 08.07.2014 року
вважає протиправною, оскільки
Прокуратура таким чином втручається в
господарську діяльність товариства,
чим створює перешкоди для його
нормального функціонування, що не
відповідає функції нагляду та контролю
за додержанням законодавства, яка
визначена Законом України « Про
прокуратуру».

Представник відповідача
Прокуратури Козівського району
Тернопільської області в судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечила з мотивів викладених
в письмовому запереченні, додатково
зазначила, що Прокуратура Козівського
району Тернопільської області при
винесенні оскаржуваної постанови
діяла на підставі, в межах повноважень
та в порядку визначеному Законом
України "Про прокуратуру" (надалі -
Закону). Також пояснила, що ч. 3 ст. 20
Законом України «Про прокуратуру»
встановлено, що при виявленні порушень
закону, прокурор у межах своєї
компетенції має право у встановленому
законом порядку починати досудове
розслідування. З огляду на викладене,
прокуратурою району 08.07.2014 року
відомості по даному факту внесено до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань. Вважає, що Постанова про
проведення перевірки є актом
одноразового застосування і вичерпує
свою дію фактом її виконання.
Враховуючи, що фактом виконання
постанови прокуратури Козівського
району від 08.07.2014 року слід вважати
внесення відомостей про кримінальне
правопорушення до Єдиного реєстру
досудових розслідувань, тому просить в
задоволенні позову відмовити повністю.

Суд, заслухавши у судовому
засіданні представника позивача,
представника відповідача, дослідивши
представлені докази по справі у їх
сукупності, приходить до висновку, що
вимоги позивача є обґрунтованими,
відповідають дійсним обставинам та
матеріалам справи, ґрунтуються на
вимогах чинного законодавства, а отже,
підлягають до задоволення, виходячи з
наступних підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
( надалі КАС України) у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
зокрема: на підставі, у межах
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безстороннього
(неупередженого); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
прийняття рішення; своєчасно, тобто
протягом розумного строку.

Для здійснення перевірки прокурор
у відповідності до ч.3 ст. 21 Закону
України « Про прокуратуру» приймає
постанову, в якій зазначає підстави, що
свідчать про можливі порушення
законності, та обґрунтовує
необхідність вчинення дій,
передбачених пунктами 3, 4 та 5 частини
першої статті 20 цього Закону.

08 липня 2014 р. прокурором
Козівського району прийнята Постанова
«Про проведення перевірки у порядку
нагляду за додержанням і застосуванням
законів», якою постановлено провести
перевірку в порядку нагляду за
додержанням та застосуванням законів в
діяльності TOB «Сільгоспздравниця» що в
м. Тернопіль по вул. Живова, 11, а саме в
частині правомірності відступлення
фізичній особі ОСОБА_6 права вимоги
виконання боргових зобов'язань
санаторієм «Десна» перед товариством
та правомірності передачі останньому
майна санаторію.

Дана постанова прийнята на підставі
вивчення судових рішень, прийнятих
Козівським районним судом, які на день
прийняття вказаної постанови 08.07.2014
року набрали законної сили. Підстава
проведення перевірки позивача ТзОВ «
Сільгоспздравниця» є неналежною,
оскільки фактично прокурор висловив
незгоду із ухвалою Козівського
районного суду від 11 березня 2014 року у
справі за позовом санаторію « Десна»
до ОСОБА_6 про визнання договору
недійсним, зустрічним позовом ОСОБА_6
до санаторію « Десна» про стягнення
коштів, а тому міг захистити порушене
на його думку право шляхом оскарження
даної ухвали, а не винесення постанови
про проведення перевірки у порядку
нагляду за додержанням і застосуванням
законів ТзОВ « Сільгоспздравниця», яке
у даному спорі виступало третьою
стороною.

Зі змісту вказаної постанови
прокурора вбачається, що у ній відсутні
будь-які приводи, які б могли свідчити
про порушення законності з боку ТзОВ «
Сільгоспздравниця». При цьому суд
наголошує, що ТзОВ «
Сільгоспздравниця» не є стороною у
справі за позовом санаторію « Десна»
до ОСОБА_6 про визнання договору
недійсним, зустрічним позовом ОСОБА_6
до санаторію « Десна» про стягнення
коштів, а сам ОСОБА_6 виступає у даній
справі як фізична особа, а не посадова
особа ТзОВ « Сільгоспздравниця».

Відповідно до пункту 2.4 Положення
про порядок проведення органами
прокуратури перевірок при здійсненні
нагляду за додержанням і застосуванням
законів, затвердженого наказом
Генерального прокурора України від 12
листопада 2012 року № 111 (далі - Положення)
підставами для проведення перевірки
прокурором за власною ініціативою є
дані, що свідчать про можливі порушення
законності.

Судом встановлено, що Козівським
районним судом 11 березня 2014 року у
справі №600/260/14-ц прийнято ухвалу про
затвердження мирової угоди між
санаторієм «Десна» та фізичною особою
ОСОБА_6, за умовами якої припинено
грошове зобов'язання санаторію перед
ОСОБА_6 шляхом передачі йому комплексу
будівель і споруд та іншого рухомого та
нерухомого майна санаторію загальною
вартістю 8353424,7 грн. та визнано за ним
право власності на відповідні об'єкти.
Дана Ухвала суду не оскаржувалась і
вступила в законну силу 17 березня 2014
року. Доказів її скасування, визнання
не чинною на день розгляду справи суду
не надано.

Рішенням Господарського суду
Чернігівської області у справі №8/165/16
від 02.06.2008 р. яке було залишене без змін
Постановою Київського апеляційного
господарського суду у справі №8/165/16
від 03.09.2008 р. та Постановою Вищого
господарського суду від 03.03.2009 р. у
справі № 8/165/16 не визнано за державою
частки в майні санаторію «Десна».

У відповідності до ч.1 ст. 72 КАС
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Основні засади функціонування та
діяльності Прокуратури України
регулюються Розділом VII Конституції
України та Законом України "Про
прокуратуру".

Так, згідно положень ст. 121
Конституції України Прокуратура
України становить єдину систему, на яку
покладаються: 1) підтримання державного
обвинувачення в суді; 2) представництво
інтересів громадянина або держави в
суді у випадках, визначених законом; 3)
нагляд за додержанням законів
органами, які проводять
оперативно-розшукову діяльність,
дізнання, досудове слідство; 4) нагляд
за додержанням законів при виконанні
судових рішень у кримінальних справах,
а також при застосуванні інших заходів
примусового характеру, пов'язаних з
обмеженням особистої свободи громадян.

Статтею 123 Конституції України
визначено, що організація і порядок
діяльності органів прокуратури
України визначаються законом.

Пунктом 9 Розділу XV "Перехідні
положення" Конституції України
передбачено, що прокуратура продовжує
виконувати відповідно до чинних
законів функцію нагляду за додержанням
і застосуванням законів та функцію
попереднього слідства - до введення в
дію законів, що регулюють діяльність
державних органів щодо контролю за
додержанням законів, та до сформування
системи досудового слідства і введення
в дію законів, що регулюють її
функціонування.

Згідно ст.1 Закону України «Про
прокуратуру» прокурорський нагляд за
додержанням і правильним
застосуванням законів Кабінетом
Міністрів України, міністерствами та
іншими центральними органами
виконавчої влади, органами державного
і господарського управління та
контролю, Радою міністрів Автономної
Республіки Крим, місцевими Радами, їх
виконавчими органами, військовими
частинами, політичними партіями,
громадськими організаціями, масовими
рухами, підприємствами, установами і
організаціями, незалежно від форм
власності, підпорядкованості та
приналежності, посадовими особами та
громадянами здійснюється Генеральним
прокурором України і підпорядкованими
йому прокурорами.

Статтею 3 Закону України "Про
прокуратуру" передбачено, що
повноваження прокурорів, організація,
засади та порядок діяльності
прокуратури визначається Конституцією
України, цим Законом, іншими
законодавчими актами.

Відповідно до ст. 5 Закону України
"Про прокуратуру" прокуратура України
становить єдину систему, на яку
відповідно до Конституції України та
цього Закону покладаються такі
функції: 1) підтримання державного
обвинувачення в суді; 2) представництво
інтересів громадянина або держави в
суді у випадках, визначених законом; 3)
нагляд за додержанням законів
органами, які проводять
оперативно-розшукову діяльність,
дізнання, досудове слідство; 4) нагляд
за додержанням законів при виконанні
судових рішень у кримінальних справах,
а також при застосуванні інших заходів
примусового характеру, пов'язаних з
обмеженням особистої свободи громадян.

Статтею 19 Закону України "Про
прокуратуру" визначено, що предметом
нагляду за додержанням і застосуванням
законів є: 1) відповідність актів, які
видаються всіма органами,
підприємствами, установами,
організаціями та посадовими особами,
вимогам Конституції України та чинним
законам; 2) додержання законів про
недоторканність особи,
соціально-економічні, політичні,
особисті права і свободи громадян,
захист їх честі і гідності, якщо
законом не передбачений інший порядок
захисту цих прав; 3) додержання законів,
що стосуються економічних,
міжнаціональних відносин, охорони
навколишнього середовища, митниці та
зовнішньоекономічної діяльності.

Перевірка виконання законів
проводиться за заявами та іншими
повідомленнями про порушення
законності, що вимагають
прокурорського реагування, а за
наявності приводів - також з власної
ініціативи прокурора. Прокуратура не
підміняє органи відомчого управління
та контролю і не втручається у
господарську діяльність, якщо така
діяльність не суперечить чинному
законодавству.

Відповідно до ст. 21 Закону України
"Про прокуратуру" перевірки
проводяться за письмовими зверненнями
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, депутатів
усіх рівнів, фізичних та юридичних
осіб, а також за власною ініціативою
прокурора. При цьому перевірки за
заявами фізичних чи юридичних осіб,
зверненнями та запитами депутатів усіх
рівнів, крім заяв та повідомлень про
кримінальне правопорушення,
проводяться лише у разі їх
попереднього розгляду компетентними
органами виконавчої влади, органами
місцевого самоврядування, їх
посадовими чи службовими особами або
неприйняття ними у встановлені строки
рішень з цих питань.

У разі якщо захист прав і свобод
людини і громадянина та інтересів
держави згідно із законом є
компетенцією відповідних органів
державного нагляду (контролю),
перевірки проводяться з обов'язковим
наданням оцінки щодо законності їх
діяльності. У зв'язку з бездіяльністю
уповноваженого органу державного
нагляду (контролю) або відсутністю
такого органу вживаються відповідні
заходи прокурорського реагування,
спрямовані на забезпечення захисту
прав і свобод людини і громадянина,
інтересів держави.

Для здійснення перевірки прокурор
приймає постанову, в якій зазначає
підстави, що свідчать про можливі
порушення законності, та обґрунтовує
необхідність вчинення дій,
передбачених пунктами 3, 4 та 5 частини
першої статті 20 цього Закону. Не
допускається проведення перевірки без
надання копії зазначеної постанови
представнику підприємства, установи,
організації незалежно від форм
власності, підпорядкованості чи
приналежності, фізичній особі -
підприємцю. Постанова прокурора може
бути оскаржена цими особами до
прокурора вищого рівня або суду в
порядку адміністративного судочинства
протягом десяти днів з дня одержання
копії постанови. За результатами
розгляду скарги прокурор вищого рівня
приймає рішення про задоволення скарги
та скасування постанови або про
відмову у задоволенні скарги.
Оскарження постанови до прокурора
вищого рівня не позбавляє особу права
на її оскарження до суду, яке може бути
здійснене нею протягом десяти днів з
дня одержання рішення прокурора вищого
рівня про результати розгляду скарги.

Наказом Генеральної прокуратури
України №111 від 12 листопада 2012 року, з
метою належної організації проведення
органами прокуратури перевірок при
здійсненні нагляду за додержанням і
застосуванням законів, керуючись
статтею 15 Закону України "Про
прокуратуру" затверджено Положення про
порядок проведення органами
прокуратури перевірок при здійсненні
нагляду за додержанням і застосуванням
законів.

Так, пунктом 2.4 вказаного Положення
передбачено, що підставами для
проведення перевірки прокурором за
власною ініціативою є дані, що свідчать
про можливі порушення законності.
Висновки про наявність підстав для
проведення перевірки можуть бути
зроблені за наслідками проведених
аналізів, узагальнень, опрацювання
інформацій про стан законності,
вивчень актів та матеріалів органів
державного нагляду (контролю),
матеріалів розгляду судами цивільних,
адміністративних, господарських справ
та справ про адміністративні
правопорушення, матеріалів
кримінальних проваджень,
інформаційних баз даних державних
органів, повідомлень у засобах масової
інформації, мережі Інтернет та з інших
джерел, які також можуть відображатися
в: дорученнях Генерального прокурора
України, наданих у межах компетенції
дорученнях його першого заступника,
заступників, прокурорів Автономної
Республіки Крим, міст Києва і
Севастополя, областей та прирівняних
до них прокурорів, їх перших
заступників та заступників; наказах
Генерального прокурора України; планах
роботи органів прокуратури; рішеннях
колегій Генеральної прокуратури
України, прокуратур обласного рівня;
рішеннях нарад у керівників органів
прокуратури; дорученнях прокуратури
іншого регіону щодо проведення
перевірки, яка потребує вчинення
окремих дій у межах повноважень,
передбачених статтею 20 Закону України
"Про прокуратуру"; інших
організаційно-розпорядчих документах.

Крім того, Наказом Генерального
прокурора України "Про організацію
прокурорського нагляду за додержанням
і застосуванням законів" №3/гн від
07.11.2012 передбачено, що при здійсненні
нагляду за додержанням і застосуванням
законів органами державного нагляду
(контролю) та управління не допускати
підміни органів державного нагляду
(контролю) та управління, не дублювати
їх функцій. Не відображати роботу цих
органів як результати нагляду за
додержанням і застосуванням законів (п.
6.2. Наказу).

Відповідно до п.2 Наказу
Генерального прокурора № 6гн від 28
листопада 2012 р. «Про організацію роботи
органів прокуратури щодо
представництва інтересів громадянина
або держави в суді та їх захисту при
виконанні судових рішень», основними
завданнями представництва в суді слід
вважати реальний захист та поновлення
прав і законних інтересів громадян, які
неспроможні через фізичний чи
матеріальний стан, недосягнення
повноліття, похилий вік,
недієздатність або обмежену
дієздатність самостійно захистити
свої права або реалізувати
процесуальні повноваження, а також
захист інтересів держави, що
порушуються або можуть бути порушені
внаслідок протиправних діянь фізичних
і юридичних осіб, фактичне усунення
порушень закону.

Посилання у оскаржуваній постанові
прокурора на п.8.2 Наказу Генерального
прокурора України№ 6гн від 28 листопада
2012 р. «Про організацію роботи органів
прокуратури щодо представництва
інтересів громадянина або держави в
суді та їх захисту при виконанні
судових рішень», який передбачає
вивчення інформації, розміщеної у
Єдиному Державному Реєстрі судових
рішень ( надалі ЄДР) є, на думку суду,
неправомірним, оскільки відповідач
Прокуратура Козівського району не
подала жодних доказів наявності рішень
судів щодо ТзОВ « Сільгоспздравниця» з
ЄДР у яких би дане товариство
виступало стороною по справі, що б
давало прокурору право виносити
постанову про проведення перевірки у
порядку нагляду за додержанням і
застосуванням законів в діяльності
ТзОВ « Сільгоспздравниця» від 08 липня
2014 року.

Таким чином, суд приходить до
переконання, що оскаржувана Постанова
Прокуратури Козівського району
Тернопільської області «Про
проведення перевірки у порядку нагляду
за додержанням і застосуванням
законів» від 08.07.2014 року прийнята поза
визначеною законодавством
компетенцією органів прокуратури, а
отже, є необгрунтованою, безпідставною
та протиправною.

Окрім цього, варто наголосити, що
згідно із ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані дія лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Таким чином, предметом перевірки в
цілому є додержання та виконання
законів України. Проте Прокуратурою в
оскаржуваній Постанові не зазначено
жодної конкретної норми закону, яка
була порушена представниками ТзОВ
«Сільгоспздравниця». Всупереч вимогам
ч.1 ст.21 Закону України «Про
прокуратуру», п. 10.1 наказу Генерального
прокурора України від 07.11.2012 р. №3гн
«Про організацію прокурорського
нагляду за додержанням і застосуванням
законів», п.4.3. Положення про порядок
проведення органами прокуратури
перевірок при здійсненні нагляду за
додержанням і застосуванням законів,
затвердженого наказом Генерального
прокурора України №111 від 12.11.2012 р. у
Постанові не було зазначено конкретних
підстав, які б свідчили про можливі
порушення законності.

Частиною першою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
КАС України.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

При розгляді справи, суд перевіряє
відповідність оскаржуваного рішення
принципам, визначеним ч.3 ст.2 КАС
України.

Крім цього, суд підкреслює, що Ухвала
Вищого адміністративного суду України
у справі № К/800/363/14 від 23 вересня 2014 року
та Ухвала суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 08.2014 року не могли вплинути на
прийняття оскаржуваної постанови
прокурора, так як прийняті
відповідними судовими інстанціями
після винесення оскаржуваної
постанови прокурора, а саме після 08
липня 2014 року.

Виходячи з вищенаведеного, суд не
приймає до уваги твердження
відповідача про те, що оскаржувана
постанова прокурора, будучи актом
одноразового застосування, вичерпала
свою дію фактом її виконання -
порушенням кримінальної справи,
оскільки дане твердження не
ґрунтується на фактичних обставинах
справи.

Проаналізувавши наявні матеріали
та обставини справи, подані сторонами
докази, а також норми, які діяли на час
виникнення правовідносин, що були
предметом розгляду у даній справі, суд
прийшов до переконання про
необґрунтованість та протиправність
оскаржуваної постанови, в зв'язку з чим
позов підлягає до задоволення, а
постанову Прокуратури Козівського
району Тернопільської області «Про
проведення перевірки у порядку нагляду
за додержанням і застосуванням
законів» від 08.07.2014 року слід визнати
протиправною та скасувати.

Керуючись
ст. ст. 2, 6, 7, 72, 86,160-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати
постанову Прокуратури Козівського
району Тернопільської області «Про
проведення перевірки у порядку нагляду
за додержанням і застосуванням
законів» від 08.07.2014 року.

Постанова суду може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Тернопільський окружний
адміністративний суд в порядку і
строки, передбачені ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку, визначеному ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 22 жовтня 2014 року.

Головуючий суддя
Дерех Н.В.

копія вірна:

Суддя
Дерех
Н.В.