Справа № 2а-8845/11/1370
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року
Справа №
151160/11 Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Багрія В.М.,

суддів
Рибачука А.І., Старунського Д.М.,

з участю секретаря судового засідання
Ратушної М.І.,

представника позивача
Синчука С.М.,

представника відповідача
Ледчак Т.Я.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у Залізничному районі м. Львова на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 24.11.2011 року
в справі за позовом Державного
підприємства «Міжнародний аеропорт
«Львів» до Державної податкової
інспекції у Залізничному районі м.
Львова про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2011 року Державне підприємство
"Міжнародний аеропорт "Львів"
звернулось до суду з адміністративним
позовом до ДПІ у Залізничному районі м.
Львова про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення №
/22519 від 04.07.2011р., яким позивачу
зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість на загальну суму 256958,0 грн.

Позовні вимоги позивач мотивував тим,
що висновки податкового органу в
процесі перевірки щодо завищення
суми бюджетного відшкодування ПДВ за
вересень 2010 року в сумі 167362грн., за
грудень 2010 року 49762 грн., лютий 2011 р. в
сумі 39834 грн., а всього на загальну суму
256958,00 грн., в силу того, що ДПІ не
змогла підтвердити сплату ПДВ до
бюджету підприємствами, які були
постачальниками в третьому, четвертому
та п'ятому ланцюгах поставок товарів
позивачу, є безпідставними.

Відповідно до Закону України «Про
податок на додану вартість» головною
умовою для формування податкового
кредиту платника ПДВ є наявність
належним чином складеної податкової
накладної та використання придбаних за
цими податковими накладними товарів
(робіт, послуг) в оподатковуваних
операціях в межах власної
господарської діяльності платника
податків.

Всі зазначені вимоги для формування
податкового кредиту, а отже і для
отримання бюджетного відшкодування,
підприємством виконані, тому у
відповідача відсутні правові підстави
для зменшення належної до бюджетного
відшкодування суми податку на додану
вартість. Висновки відповідача про
неможливість підтвердження сплати до
бюджету сум ПДВ постачальниками
товарів (робіт, послуг) по ланцюгам
проходження товарів не можуть бути
підставою для зменшення заявленої до
бюджетного відшкодування суми ПДВ,
оскільки у платника податку відсутній
механізм та не передбачений обов'язок
по контролю за декларуванням та
сплатою ПДВ до бюджету постачальниками
товарів (робіт, послуг) по ланцюгу до
виробника.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 24.11.2011 року
позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення ДПІ у
Залізничному районі м. Львова від 04.07.2011
р. №/22519.

Постанову суду першої інстанції
оскаржила ДПІ у Залізничному районі м.
Львова, яка в апеляційній скарзі
просить її скасувати та прийняти нову
постанову про відмову позивачу в
задоволенні позову.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що
судом не враховано відсутності однієї
з обов'язкових підстав включення сум до
податкового кредиту - сплати цих сум до
бюджету по господарських операціях з
контрагентами, що випливає з самої суті
податку та відсутності надмірної
сплати податку. Суд не надав оцінки
обставині неможливості встановити
повної схеми фінансово-господарських
відносин позивача, дослідити ланцюги
продажу до виробника за періоди, які
були предметом перевірки, тому
помилково прийшов до висновку про
обґрунтованість включення до
податкового кредиту сум ПДВ за
вересень 2010 року, грудень 2010 року та
лютий 2011 року.

Вислухавши суддю-доповідача,
представника апелянта, яка апеляційну
скаргу підтримала, представника
позивача, який просить апеляційну
скаргу відхилити, а постанову суду
першої інстанції залишити без змін,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

В справі встановлено, що ДПІ в
Залізничному районі м. Львова провела
виїзну позапланову документальну
перевірку Державного підприємства
"Міжнародний аеропорт "Львів" з питань
достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість на рахунок платника у
банку за вересень, грудень 2010 року,
лютий 2011 року, результати якої
зафіксовано актом перевірки від
23.06.2011р. № 1589/23-4/33073442.

Податковий орган прийшов до висновку
про те, що позивачем в порушення п. 1.8 ст.
1, п.п. 7.2.1., п.п7.2.3.п. 7.2., п.п.7.3.1, п.7.3, п.п.
7.4.1., п.7.4., п.п. 7.5.1, п. 7.5., п.п. 7.7.5, п.п. 7.7.10
ст.7 чинного на час спірних
правовідносин Закону України "Про
податок на додану вартість" від 03.04.97р.
№ 168/97-ВР, п. 187.1 ст. 187, п.193.1, п.198.1, п.198.2,
п.п. 198.3, п.п. 198.6 ст. 198, п. 200.17 ст. 200, п.
201.1,п. 201.1 п. 201.4 ст. 201 Податкового
Кодексу України було завищено суму
бюджетного відшкодування з ПДВ за
вересень 2010 року в сумі 167362грн., за
грудень 2010 року 49762 грн., лютий 2011 р. в
сумі 39834 грн., а всього на загальну суму
256958,00 грн., оскільки ДПІ не змогла
підтвердити сплату ПДВ до бюджету
підприємствами, які були
постачальниками в третьому, четвертому
та п'ятому ланцюгах поставок товарів
позивачу.

На підставі акту перевірки
відповідачем було прийнято
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення № /22519 від
04.07.2011р., яким позивачу зменшено суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість на загальну суму 256958,0
грн.

Задовольняючи позовні вимоги позивача,
суд першої інстанції прийшов до
висновку про невідповідність чинному
законодавству оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення, з
чим погоджується колегія суддів суду
апеляційної інстанції.

При проведенні перевірки податкової
декларації позивача з ПДВ за вересень
2010 року встановлено, що сума ПДВ, яка
підлягає бюджетному відшкодуванню на
його рахунок в банку, становить 318820 грн.
Основним постачальником Державного
підприємства "Міжнародний аеропорт
"Львів" по влаштуванню зовнішнього
периметру огородження аеропорту є ТзОВ
«Укренергоконтракт». Цей суб'єкт
господарювання є виконавцем робіт та
наданих послуг, матеріали для яких
було придбано в постачальника - ТОВ
«Групп Л.Б.». Зазначене підприємство є
посередником, а постачальником деталей
та елементів металевої огорожі для ТОВ
«Групп Л.Б.» є ТОВ «Акта АБК». Місце
знаходження цього господарського
товариства не встановлено, в зв'язку з
чим податковий орган вважав, що ці
обставини не дають можливості
перевірити факт сплати ПДВ по
постачальнику, що зумовлює
безпідставність заявленої позивачем
до бюджетного відшкодування суми ПДВ
за вересень 2010 року.

В грудні 2010 року позивач задекларував
суму бюджетного відшкодування ПДВ - 49762
грн., яку сплатив в процесі
господарських операцій з ТзОВ
«Євросхідбуд» (послуги ремонту).
Зазначений надавач послуг матеріали
для надання таких придбавав в ПП
«Екоенергобуд», місце знаходження
якого також не встановлено. З цих
підстав відповідач не визнав
правомірності заявлення позивачем до
бюджетного відшкодування ПДВ в грудні
2010 року суми 49762 грн.

В лютому 2011 року Державне підприємство
"Міжнародний аеропорт "Львів" до
бюджетного відшкодування ПДВ включила
суму 39834 грн. по господарських
операціях з ТзОВ «Партнер М», яке
придбавало матеріали у своїх
постачальників - ТзОВ «Іртас», ПП
«Будспецмонтаж», ПП «Транс-Грейд».
Зазначені господарські товариства
відсутні за місцем свого знаходження,
що унеможливило проведення зустрічних
перевірок та зумовило визнання
відповідачем неправомірним віднесення
до бюджетного відшкодування ПДВ в сумі
39834 грн. за вказаний період.

Отже, висновок ДПІ про порушення
позивачем вимог податкового
законодавства при формуванні
бюджетного відшкодування у вересні,
грудні, 2010 року та лютому 2011 року
ґрунтується виключено на обставинах
діяльності контрагентів позивача в
третьому, четвертому та п'ятому
ланцюгах поставок товарів, які не були
прямими контрагентами позивача, у яких
позивач безпосередньо не придбавав
товар і не мав можливість перевірити їх
правовий статус.

Відповідно до підпункту 7.7.1 пункту 7.7
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені законом для відповідного
податкового періоду.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Відповідно до підпункту 7.7.2 пункту 7.7
статті 7 Закону цього ж Закону, якщо у
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, має від'ємне значення,
бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів (послуг)
у попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів (послуг).

Підпунктом 7.2.4 пункту 7.2 статті 7 цього ж
Закону передбачено, що право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку на додану вартість.

Згідно із пл. 7.4.5. п. 7.4 ст. 7 цього ж
Закону не дозволяється включення до
податкового кредиту будь-яких витрат
по сплаті податку, що не підтверджені
податковими накладними. У разі коли на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Виходячи із приписів вищевказаної
норми закону, відсутність податкової
накладної безспірно позбавляє
платника податку права на включення до
податкового кредиту сплачених
(нарахованих) сум ПДВ у звітному
періоді у зв'язку з придбанням товарів
(робіт, послуг).

Відповідач в акті перевірки не
посилається на невідповідність
вимогам законодавству податкових
накладних, за якими позивач формував
податковий кредит, не вказує на
неправильність складання позивачем
податкових декларацій з ПДВ та
розрахунків належних до бюджетного
відшкодування сум ПДВ, а також не
посилається на відсутність фактичної
сплати позивачем у складі ціни товарів
сум ПДВ, які увійшли до задекларованого
позивачем бюджетне відшкодування.

На момент проведення перевірки у
позивача були наявні всі необхідні
документи, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського та
податкового обліку, для включення до
податкового кредиту сум податку на
додану вартість, які визначені
позивачем у податкових деклараціях з
ПДВ за період, що підлягав перевірці.

Аналіз наданих позивачем податкових
накладних, первинних документів та
договорів свідчить про дотримання
позивачем спеціальних вимог щодо
документального підтвердження сум
податкового кредиту та бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість за періоди, які були предметом
перевірки.

Суд першої інстанції правильно
зазначив, що наявність у позивача
належно оформлених документів, які
відповідно до Закону України «Про
податок на додану вартість» необхідні
для віднесення певних сум до
податкового кредиту, і сплата
позивачем вартості товару з податком
на додану вартість є обов'язковими, але
не вичерпними підставами для
визначення податкового кредиту та
відшкодування цього податку з бюджету.

Для встановлення обґрунтованості
права платника податку на податковий
кредит та/або бюджетне відшкодування з
податку на додану вартість суду
необхідно встановити також наступні
обставини:

- реальність здійснення господарських
операцій, суми ПДВ за якими віднесені
до податкового кредиту;

- наявність у продавців товарів, робіт
(послуг), які видавали податкові
накладні, спеціальної податкової
правосуб'єктності;

- віднесення до складу податкового
кредиту лише сум податку, сплачених
(нарахованих) у зв'язку з придбанням
товарів (послуг), що підлягають
використанню у господарській
діяльності платника податку;

- встановлення факту надмірної сплати
податку на додану вартість у ціні
товарів (послуг), що придбані платником
податку.

Ні в акті перевірки, ні в ході судового
розгляду податковий орган не
посилався на відсутність реальних
господарських операцій позивача з його
контрагентами або постачальників
контрагентів позивача з своїми
контрагентами, тобто на безтоварність
операцій. Навпаки, ДПІ в акті
перевірки підтверджує факт придбання
позивачем товару у постачальників по
першому ланцюгу: ТзОВ
"Укренергоконтракт", ТзОВ " Євросхідбуд"
та ТзОВ "Партнер-М" на загальну суму ПДВ
256958 грн.

При цьому саме по собі невиконання
контрагентом платника податків своїх
зобов'язань по сплаті податку до
бюджету ще не є підставою для відмови у
праві на податковий кредит та бюджетне
відшкодування з податку на додану
вартість.

Аналогічна позиція викладена
Верховним Судом України у постанові
від 31.01.2011 р. в справі № 21-47а10.

Отже, наведені в акті перевірки
обставини діяльності вищезазначених
постачальників позивача третьому,
четвертому та п'ятому ланцюгах
поставок не можуть бути підставами для
зменшення заявлених позивачем суми
бюджетного відшкодування.

Що стосується встановлення факту
надмірної сплати податку на додану
вартість, то відповідно до положень
Закону України «Про податок на додану
вартість» під цим фактом розуміється
сплата податку на додану вартість у
складі ціни товарів (послуг), що
придбані платником податку, і
розрахунки за які є здійсненими.

З урахуванням встановлених обставини
справи, слід прийти до висновку, що дії
позивача при формуванню бюджетного
відшкодування з ПДВ за вересень,
грудень 2010 року та лютий 2011 року
свідчать про його добросовісність, а
вчинені ним господарські операції не
викликають сумніву в їх реальності та
відповідності дійсному економічному
змісту.

Суд першої інстанції повно встановив
обставини справи, дав належну оцінку
доказів, правильно застосував норми
матеріального та процесуального права
та обґрунтовано задовольнив позов,
тому підстав для скасування постанови
та задоволення апеляційної скарги не
має.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200,
205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Залізничному
районі м. Львова залишити без
задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 24.11.2011 року
в справі № 2а-8845/11/1370 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
А.І. Рибачук

Д.М.Старунський