Справа № 823/3314/13-а
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
823/3314/13-а Головуючий у 1-й
інстанції: Гаврилюк В.О.
Суддя-доповідач: Федотов І.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів - Ісаєнко Ю.А. та Оксененка О.М.,

при секретарі - Трегубенко Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в приміщенні суду,
апеляційну скаргу Звенигородської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Черкаській області на
постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 21 листопада
2013 року у справі за адміністративним
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Катеринопільський
елеватор» до Звенигородської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Черкаській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Катеринопільський
елеватор» (далі - позивач, ТОВ
«Катеринопільський елеватор»)
звернулося до суду з позовом до
Звенигородської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Черкаській
області (далі - відповідач,
Звенигородська ОДПІ ГУ Міндоходів у
Черкаській області) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
10.10.2013 року № та №.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 21 листопада
2013 року адміністративний позов було
задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
ухвалити нову про відмову задоволенні
позовних вимог, вважаючи, що судом
неповно з'ясовано обставини справи та
неправильно застосовано норми
матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, які з'явились в судове
засідання, дослідивши доводи
апеляційної скарги та перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.3 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 202 КАС
України, підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення,
зокрема, є неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи
та порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи, ТОВ
«Катеринопільський елеватор» є
юридичною особою, яка перебуває на
податковому обліку Звенигородської
ОДПІ ГУ Міндоходів у Черкаській
області як платник податку на додану
вартість (далі - ПДВ).

Відповідачем було проведено
позапланову невиїзну документальну
перевірку ТОВ «Катеринопільський
елеватор» з питань визначення
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати ПДВ при
здійсненні операцій з придбання
товарів, робіт (послуг) у ФГ «Литвин
Іван Віталійович» та ФГ «Лукра» за
грудень 2012 року, за результатами якої
складено акт від 30.09.2013 року
№86/23-12-22-017/32580463.

Згідно з висновками вказаного акту
перевірки, позивачем було порушено
вимоги податкового законодавства
України, що призвело до завищення
від'ємного значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту з ПДВ за грудень 2012
року в розмірі 1371842,00 грн. та завищення
суми бюжетного відшкодування з ПДВ за
грудень 2012 року на загальну суму 1371842,00
грн.

На підставі акту від 30.09.2013 року
№86/23-12-22-017/32580463 Звенигородською ОДПІ ГУ
Міндоходів у Черкаській області були
прийняті податкові
повідомлення-рішення від 10.10.2013 року
№, яким позивачу зменшено суму
бюджетного відшкодування з ПДВ у
загальному розмірі 2057763,00 грн., у томі
числі 1371842,00 грн. - за основним платежем
та 685921,00 грн. - за штрафними фінансовими
санкціями, та №, яким товариству
зменшено розмір від'ємного значення
сум ПДВ на 1371842,00 грн.

Задовольняючи даний адміністративний
позов, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем правомірно
сформовано податковий кредит,
обчислено від'ємне значення між сумою
податкового кредиту та податковими
зобов'язаннями і розраховано бюджетне
відшкодування з ПДВ за грудень 2012 року.

Колегія суддів, дослідивши матеріали
справи та здійснивши системний аналіз
чинного законодавства, не може
погодитись з такими висновками суду
першої інстанції, виходячи з
наступного.

Спірні правовідносини регулюються
нормами Податкового кодексу України
(далі - ПК України), Законом України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (далі - Закон
№996-XIV), Положенням про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, яке
затверджено Наказом Міністерства
фінансів України від 24 травня 1995 року №
88 (далі - Положення №88).

Так, відповідно до п.198.1. ст.198 ПК
України, право на віднесення сум
податку до податкового кредиту
виникає, зокрема, у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту, в силу вимог п.198.2.
ст.198 ПК України, вважається дата тієї
події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно з п.198.6. ст.198 ПК України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Відповідно до п.п.201.1-200.4 ст.201 ПК
України, платник податку зобов'язаний
надати покупцю (отримувачу) на його
вимогу підписану уповноваженою
платником особою та скріплену печаткою
(за наявності) податкову накладну, у
якій зазначаються в окремих рядках
такі обов'язкові реквізити: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної
особи-продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду. При позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, така сума
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені цим
розділом. При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з пунктом 200.1
цієї статті, має від'ємне значення, то:
а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг; б) залишок
від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону №996-XIV, підставою
для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Аналогічні правові норми містяться у
п.2.4 Положення №88.

Таким чином, з наведених законодавчих
положень вбачається, що податкова
звітність формується на підставі
первинних бухгалтерських документів,
які, для надання їм юридичної сили, крім
іншого, повинні бути складені за
результатами фактично вчиненої
операції, мати всі обов'язкові
реквізити, містити відомості про
відповідну господарську операцію, її
зміст та обсяг, а також бути
підписаними уповноваженими особами.

У той же час, правові наслідки у вигляді
виникнення у покупця права на
формування податкових вигод виникають
за наявності сукупності обставин та
підстав, з якими наведені вище норми
податкового законодавства пов'язують
можливість формування спірних сум
податкового кредиту та які є
передумовою їх формування.

Зокрема, такі правові наслідки
наступають у разі: 1) фактичного
(реального) здійснення господарських
операцій, які є об'єктом оподаткування;
2) документального підтвердження
реального здійснення господарських
операцій сукупністю юридично значимих
(дійсних) первинних та інших
документів, які зазвичай супроводжують
операції певного виду (в залежності від
характеру певних операцій) та які
містять інформацію про зміст та обсяг
операції, підписані уповноваженими
особами; 3) придбання
товарів/робіт/послуг з метою їх
використання у власній господарській
діяльності; 4) наявності ділової мети,
розумних економічних причин (причина,
яка може бути наявна лише за умови, що
платник податків має намір одержати
економічний ефект у результаті
господарської діяльності.

Таким чином, недоведеність реальності
здійснення юридичною особою
господарських операцій свідчить про
формальність первинної документації,
складеної на їх підставі, що у свою
чергу, позбавляє платника податків
права на формування податкового
кредиту та, як наслідок, на отримання
бюджетно відшкодування з ПДВ.

Отже, лише наявність сукупності
передбачених законодавством обставин
є єдиною та достатньою правовою
підставою для надання первинному
документу юридичної значимості для
цілей відображення спірних операцій у
бухгалтерському та податковому обліку.

Разом з тим, колегія суддів звертає
увагу на те, що первинна документація,
яка міститься в матеріалах справи та,
на думку апелянта, підтверджує
реальність фінансово-господарських
операцій між ним і ФГ «Литвин Іван
Віталійович» та ФГ «Лукра», складена з
порушенням вимог ст.9 Закону №996-XIV та
п.2.4 Положення №88. Так, зокрема, у
банківських виписках відсутні печатки
банка, що здійснював платіжні операції,
а також відсутні жодні відомості про
особу, відповідальну за їх складання, у
видаткових накладних не вказано на
підставі якого документу їх отримано
особою, підпис якої міститься в рядку
«Отримав(ла)», а у видаткових накладних,
складених контрагентом позивача ФГ
«Лукра», окрім зазначеного недоліку,
також відсутні жодні відомості про
особу, уповноважену постачальником на
їх складання.

Крім того, у матеріалах справи
містяться товарно-транспортні
накладні, надані ТОВ
«Катеринопільський елеватор» до суду
першої інстанції для підтвердження
товарності операцій з ФГ «Литвин Іван
Віталійович» та ФГ «Лукра». Однак,
якість ксерокопій цих документів
унеможливлює здійснення судом
належного та необхідного дослідження
зазначених у них відомостей.

Враховуючи ці обставини, колегія
суддів вважає, що первинні документи,
на які посилається позивач як на
підставу своїх вимог та заперечень на
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення, не можуть
вважатися належними і допустимими
доказами в розумінні ст. 70 КАС України
та, відповідно, не підтверджують
товарність спірних господарських
операцій.

Окрім того, колегія суддів відзначає,
що в матеріалах справи відсутні акти
прийому-передачі товару,
рахунки-фактури, специфікації,
відомості щодо подальшого
використання товару, придбаного
позивачем у ФГ «Литвин Іван
Віталійович» та ФГ «Лукра», в
господарській діяльності ТОВ
«Катеринопільський елеватор».

При цьому, колегія суддів відзначає, що,
виходячи з вищевикладених приписів
податкового законодавства, сама по
собі наявність податкових накладних не
є безумовним доказом товарності
фінансово-господарських операцій між
суб'єктами господарювання за
відсутності жодних інших належних і
допустимих, у розумінні ст.70 КАС
України, доказів реальності їх
здійснення.

Таким чином, судова колегія вважає, що з
матеріалів справи не вбачається
реальність здійснення
фінансово-господарських операцій між
позивачем і вказаними контрагентами,
що обумовлює відсутність правових
підстав для визнання права ТОВ
«Катеринопільський елеватор» на
формування податкового кредиту за
результатами їх здійснення,
правомірність обчислення позивачем
від'ємного значення і бюджетного
відшкодування за грудень 2012 року та,
відповідно, для задоволенні даного
адміністративного позову, оскільки
судове рішення ні в якому розі не може
ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на це, апелянт, який є суб'єктом
владних повноважень, діючи у
відповідності до положень ч.2 ст.71 КАС
України, довів правомірність винесених
ним податкових повідомлень-рішень від
10.10.2013 року № та № та
переконав судову колегію у своїй
правоті.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення було неповно
встановлено обставини справи, порушено
норми матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи та є підставою для
скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС
України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Звенигородської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Черкаській області
задовольнити.

Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 21 листопада
2013 року скасувати та ухвалити нову
постанову, якою у задоволенні
адміністративного позову товариства з
обмеженою відповідальністю
«Катеринопільський елеватор» до
Звенигородської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Черкаській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня її
складання в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено
17.10.2014 року.

Головуючий суддя

Федотов І.В.

Судді:

Ісаєнко Ю.А.

Оксененко О.М.