Справа № 0917/841/12,2а-351/3/13
Суддя: Кузьмич С.М.
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 р.
Справа № 876/7548/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Кузьмича
С. М.,

суддів Улицького
В. З., Гулида Р. М.,

за участю секретаря Гнатик А.
З.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову
Яремчанського міського суду
Івано-Франківської області від 22
квітня 2013 року у справі № 0917/841/12, 2а-351/3/13
за позовом ОСОБА_2 до Татарівської
сільської ради за участю третіх осіб:
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
неправомірною бездіяльності,

ВСТАНОВИВ:

13 жовтня 2011 року ОСОБА_2 звернулася з
адміністративним позовом до
Татарівської сільської ради, яким,
враховуючи уточнення позовних вимог,
просила визнати неправомірною
бездіяльність відповідача; зобов'язати
раду прийняти рішення про розроблення
проекту відведення земельної ділянки
щодо визначення меж прибудинкової
території; зобов'язати раду визначити
та встановити межі прибудинкової
території на місцевості (в натурі);
зобов'язати раду укласти договір з
розробником щодо розроблення
технічної документації - проекту
прибудинкової території і погоджений
відповідно до норм проект розглянути
та затвердити на сесії з внесенням
відомостей до Державного земельного
кадастру; зобов'язати раду на підставі
документації із землеустрою
прибудинкову територію передати
безоплатно у власність власникам
квартир.

Позов мотивує тим, що позивачка є
власником квартири АДРЕСА_1. Вказану
квартиру в багатоквартирному будинку
вона придбала 4 грудня 1992 року на
підставі договору купівлі-продажу.
Відповідно до рішення Кремінцівської
сільської ради від 10 листопада 1969 року
№ 22 під будівництво вказаного будинку
сільською радою було виділено земельну
ділянку площею 0,12 га і відповідно за
квартирою позивачки повинні були
закріпити частину вказаної земельної
ділянки. Відповідач не надав позивачці
за її клопотанням технічну
документацію щодо багатоквартирного
будинку та прибудинкової території,
посилаючись на її відсутність.
Відповідач обмежив право позивачки на
подачу документів на безоплатну
приватизацію земельної ділянки,
обґрунтовуючи це необлікованістю за
нею земельної ділянки, що також
зазначено в рішенні сільської ради від
18 грудня 2009 року. При цьому відповідач
не взяв до уваги обставину фактичного
користування позивачкою земельною
ділянкою, яка є прибудинковою
територією житлового будинку АДРЕСА_1,
не сформував і не облікував вказану
земельну ділянку, яка є прибудинковою
територією за адресою і не зберіг
землевпорядну документацію відповідно
до вимог законодавства, в чому і
полягає бездіяльність відповідача.
Всупереч вимог Положення про порядок
встановлення та закріплення меж
прибудинкових територій існуючого
житлового фонду та надання у спільне
користування або у спільну сумісну
власність земельних ділянок, Положення
про земельно-кадастрову
інвентаризацію земель населених
пунктів, вказівки Держкомзему про
створення єдиної системи нумерації
земельних ділянок для ведення
державного земельного кадастру, листом
від 13 квітня 2011 року № 119/02-02/35
відповідач повідомив позивача про те,
що за нею закріплена частина
прибудинкової території та про те, що в
будинку АДРЕСА_1 проживають три сім'ї ,
які мають земельні ділянки у приватній
власності. У вказаному листі
відповідач також зазначив, що спірна
земельна ділянка не облікована в
сільській раді і позивачка не
зверталася з заявою про такий облік, а
тому вказана земельна ділянка
перебувала у комунальній власності
сільської ради. Вважає , що вказана
відповідь сільської ради свідчить про
її протиправну бездіяльність, оскільки
земельна ділянка, необхідна для
розміщення та обслуговування будинку
(будівлі, споруди), який перебуває у
власності декількох осіб, розподілу в
натурі не підлягає і належить цим
особам на праві спільної (часткової або
сумісної) власності.

Постановою Яремчанського міського
суду Івано-Франківської області від 22
квітня 2013 року адміністративний позов
задоволено частково. Зобов'язано
відповідача згідно з пунктом 34 частини
1 статті 26 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» розглянути
на сесії ради заяву позивача від 21
березня 2011 року про визначення
прибудинкової території будинку
АДРЕСА_1 та розроблення землевпорядної
документації прибудинкової території
вказаного будинку.

З таким рішенням суду не погодився
позивач. Подав апеляційну скаргу, в
якій посилається на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права. Просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою
адміністративний позов задоволити
повністю.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом
першої інстанції не було оцінено в
судовому рішенні усіх, поданих
позивачем доказів та не було вирішено
питанні по суті усіх позовних вимог.

Представник позивача в судовому
засіданні надав пояснення, просив
апеляційну скаргу задоволити, рішення
суду першої інстанції скасувати та
прийняти нове, яким адміністративний
позов задоволити повністю.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, хоч і був
належним чином повідомлений про дату,
час і місце проведення судового
засідання, що не перешкоджає слухати
справу в його відсутності в порядку
статті 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, суд приходить до висновку, що
апеляційна скарга не належить до
задоволення з наступних підстав.

Вивчивши матеріали справи судом
апеляційної інстанції встановлено, що
відповідно до договору купівлі-продажу
від 4 лютого 1992 року позивач є власником
квартири в будинку АДРЕСА_1. Крім неї
власниками квартир у цьому будинку є
також треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5

Рішенням Кремінцівської сільської
ради від 10 листопада 1969 року № 22 було
виділено земельну ділянку площею 0, 12 га
під будівництво вказаного будинку.

5 червня 2006 року позивач звертався з
заявою до відповідача, якою просив
виділити та закріпити за ним зі
спільної сумісної земельної ділянки
розміром 1000 м2 в одноособову власність
частку земельної ділянки, з виділенням
в натурі біля будинку АДРЕСА_1.

24 січня 2007 року позивач звертався з
заявою до відповідача, якою просив
винести питання на сесію Татарівської
сільської ради та прийняти рішення про
виділення та закріплення за ним
земельної ділянки розміром 0,5 га в
одноособову власність з виділенням в
натурі біля будинку АДРЕСА_1.

З відповідей відповідача позивачу
зрозуміло, що позивачу роз'яснили, що
вказана земельна ділянка не облікована
за нею в земельно-кадастровій книзі, і
що для вирішення вказаного питання їй
необхідно звернутись для виготовлення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки.

21 березня 2011 року позивач звернувся до
відповідача з заявою про виготовлення,
розробку схеми або проекту розподілу
прибудинкової території з погодженням
її із суміжними землекористувачами у
передачі даної земельної ділянки у
власність, а також розробити проект
розподілу прибудинкової території з
власниками житлового будинку АДРЕСА_1
та винести на розгляд сесії питання
щодо затвердження даних документів на
відповідній сесії відповідно до норм
чинного законодавства і прийняти
рішення про закріплення прибудинкової
території, яка виділена під
будівництво житлового будинку та для
його обслуговування без виготовлення
містобудівної документації та
винесення меж в натурі, а також
вирішити питання про закріплення за
позивачкою частини прибудинкової
території.

Листом від 13 квітня 2011 року № 119/02-02/35
позивачу надано відповідь, що земельна
ділянка, на яку вона претендує
відноситься до багатоквартирного
будинку АДРЕСА_1 і питання оформлення
права власності на земельну ділянку
слід вирішити шляхом виготовлення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої
інстанції виходив з того, що порядок
відведення земельної ділянки
передбачений законодавством України і
лише при виконанні передбачених вимог
можлива реалізація права на землю.

Зокрема статтею 42 Земельного кодексу
України передбачено, що земельні
ділянки, на яких розташовані
багатоквартирні жилі будинки, а також
належні до них будівлі, споруди та
прибудинкові території державної або
комунальної власності, надаються в
постійне користування підприємствам,
установам і організаціям, які
здійснюють управління цими будинками.
У разі приватизації громадянами
багатоквартирного жилого будинку
відповідна земельна ділянка може
передаватися безоплатно у власність
або надаватись у користування
об'єднанню власників.

Відповідно до «Методичних
рекомендацій щодо визначення
прибудинкових територій
багатоквартирних будинків»
затверджених наказом Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України від 29 грудня 2011 року N 389 Розміри
та конфігурації земельних ділянок, на
яких розташовані багатоквартирні
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території,
рекомендується визначати для існуючої
забудови для окремих житлових
будинків, на підставі проекту
прибудинкової території.

Розроблена проектна документація щодо
визначення прибудинкової території
може бути підставою для розробки
землевпорядної документації, а також
правовстановлюючих документів на
право користування земельною ділянкою
об'єднаннями співвласників
багатоквартирних будинків. Погодження
документації прибудинкової території
може здійснюватись у порядку,
визначеному органом місцевого
самоврядування. Ініціювання питань
щодо визначення прибудинкової
території можуть здійснювати
підприємства, організації, які
утримують та обслуговують житловий
фонд, об'єднання співвласників
багатоквартирних будинків,
житлово-будівельні кооперативи або
інші юридичні чи фізичні особи, які за
дорученням власника виконують функції
з управління будинком. Відповідні
органи місцевого самоврядування
можуть виступати замовником розробки
документації та визначати її вид
(детальний план території та/або проект
прибудинкової території). Визначення
виконавця робіт з розробки
документації прибудинкової території
багатоквартирного будинку можуть
здійснювати органи місцевого
самоврядування.

Водночас, статтею 12 Земельного кодексу
України до повноважень сільських,
селищних, міських рад у галузі
земельних відносин на території сіл,
селищ, міст віднесено розпорядження
землями територіальних громад,
передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу надання земельних
ділянок у користування із земель
комунальної власності відповідно до
цього Кодексу.

Відповідно до приписів пункту 34 статті
26, частини 1 статті 46 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
питання регулювання земельних
відносин вирішується на пленарних
засіданнях ради. Сільська, селищна,
міська, районна у місті (у разі її
створення), районна, обласна рада
проводить свою роботу сесійно. Сесія
складається з пленарних засідань ради,
а також засідань постійних комісій
ради.

Необхідно звернути увагу, що суд не
вправі підміняти колегіальний орган,
який приймає рішення шляхом
голосування та зобов'язати його
прийняти певне рішення.

В цьому випадку суд наділений лише
повноваженням зобов'язати відповідну
раду, як орган місцевого
самоврядування розглянути питання про
затвердження проекту землеустрою.

Постановою Пленуму Вищого
адміністративного суду "Про судове
рішення в адміністративній справі" від
20 травня 2013 року № 7 роз'яснено, що суд
може ухвалити постанову про
зобов'язання відповідача прийняти
рішення певного змісту, за винятком
випадків, коли суб'єкт владних
повноважень під час адміністративних
процедур відповідно до закону приймає
рішення на основі адміністративного
розсуду.

Відтак судом першої інстанції вірно
відмовлено в задоволенні позовних
вимог в частині зобов'язання
відповідача прийняти рішення про
розроблення проекту відведення
земельної ділянки щодо визначення меж
прибудинкової території та інші
рішення наперед визначеного судом
змісту.

Водночас суд першої інстанції
правомірно вийшов за межі позовних
вимог для захисту прав позивача,
зобов'язавши відповідача розглянути на
сесії ради заяву позивача від 21 березня
2011 року про визначення прибудинкової
території будинку АДРЕСА_1 та
розроблення землевпорядної
документації прибудинкової території
вказаного будинку.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції було правильно встановлено
обставини справи та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду - без змін. Доводи апеляційної
скарги не спростовують рішення -суду
першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Яремчанського
міського суду Івано-Франківської
області від 22 квітня 2013 року у справі №
0917/841/12, 2а-351/3/13 - без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 17,14 грн судового
збору.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно після
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20-ти днів з дати складення в
повному обсязі.

Головуючий суддя:
Кузьмич С. М.

Судді:
Улицький В. З.

Гулид Р. М.

Повний текст ухвали складено 3 жовтня
2014 року