Справа № 357/937/13-а (2-а/357/579/13)
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 357/937/13-а (2-а/357/579/13)
Головуючий у 1-й інстанції: Дмитренко
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

14 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді :
Собківа Я.М.,

суддів:
Борисюк Л.П., Петрика І.Й.,

при секретарі:
Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 30 грудня 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Озернянської сільської ради
Білоцерківського району Київської
області, треті особи: ОСОБА_3, за участю
прокуратури Київської області про
визнання рішення суб'єкта владних
повноважень протиправним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області із адміністративним
позовом до Озернянської сільської ради
Білоцерківського району Київської
області, в якому просила визнати
протиправним і скасувати пункт 28
рішення Озернянської сільської ради
Білоцерківського району Київської
області № 25-215 від 20.11.2009 року в частині
надання дозволу на розробку технічної
документації із землеустрою щодо
складання документа, що посвідчує
право власності на земельну ділянку
орієнтовною площею 0,20 га, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, для
ведення особистого селянського
господарства, ОСОБА_3.

Постановою Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 30 грудня 2013 року в задоволенні
позову відмовлено.

Позивач не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду звернувся з апеляційною
скаргою, в якій зазначає, що
оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким задовольнити його позов в
повному обсязі.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення учасників
процесу, які з'явилися до суду
апеляційної інстанції, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
позивачу ОСОБА_2 належить на праві
власності жилий будинок з
господарськими та побутовими
будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, оформленого
29.09.1994 року державним нотаріусом
Білоцерківської державної
нотаріальної контори ОСОБА_4,
зареєстрованого в реєстрі за № 3-2525
(а.с.7).

Згідно копії кадастрового плану
земельної ділянки, у фактичному
користуванні позивача перебуває
земельна ділянка біля вказаного
будинку площею 0,2500 га (а.с.151).

Пунктом 28 рішення 25 сесії 5-го скликання
Озернянської сільської ради
Білоцерківського району Київської
області від 20.11.2009 року ОСОБА_3 було
надано дозвіл на розробку технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельні ділянки, а
саме: орієнтовною площею 0,36 га, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд та ведення особистого
селянського господарства, та
орієнтовною площею 0,20 га, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, для
ведення особистого селянського
господарства ОСОБА_3 (а.с.152).

На підставі вищевказаного рішення, на
ім'я ОСОБА_3 було виготовлено державний
акт на право власності на земельну
ділянку серії ЯК № 883147, площею 0,1886 га,
розташовану за адресою: АДРЕСА_3,
цільове призначення якої - для ведення
особистого селянського господарства,
державний акт зареєстровано в Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі 27.10.2010 року
(а.с.30).

Позивач заперечує правомірність
пункту 28 рішення Озернянської
сільської ради Білоцерківського
району Київської області № 25-215 від
20.11.2009 року в частині надання ОСОБА_3
дозволу на розробку технічної
документації із землеустрою щодо
складання документа, що посвідчує
право власності на вищевказані
земельні ділянки, у зв'язку з чим
просить скасувати його з підстав
невідповідності нормам чинного
законодавства.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи колегія суддів зважає
на наступне.

Відповідно до ст. 3 Земельного кодексу
України, земельні відносини
регулюються Конституцією України, цим
Кодексом, а також прийнятими
відповідно до них нормативно-правовими
актами.

Згідно із статтею 13 Конституції
України, земля є об'єктом права
власності Українського народу. Від
імені Українського народу права
власника здійснюють органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
Конституцією.

Пунктом 12 Перехідних положень
Земельного кодексу України
встановлено, що до розмежування земель
державної та комунальної власності
повноваження щодо розпорядження
землями в межах населених пунктів, крім
земель, переданих у приватну власність,
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Згідно із статтею 12 Земельного кодексу
України, розпорядження землями
територіальної громади міста, у тому
числі надання їх у користування,
належить до повноважень міської ради
та здійснюється відповідно до вимог
цього Кодексу.

Частинами 1 та 2 статті 116 Земельного
Кодексу України встановлено, що
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, або за результатами аукціону.
Набуття права власності громадянами та
юридичними особами на земельні
ділянки, на яких розташовані об'єкти,
які підлягають приватизації,
відбувається в порядку, визначеному
частиною першою статті 128 цього
Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Відповідно до ст. 119 Земельного Кодексу
України, громадяни, які добросовісно,
відкрито і безперервно користувалися
земельною ділянкою протягом 15 років,
але не мають документів, які б свідчили
про наявність у них прав на цю земельну
ділянку, можуть звернутися до органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування з клопотанням про
передачу її у власність або надання у
користування. Розмір цієї земельної
ділянки встановлюється у межах норм,
визначених цим Кодексом.

Згідно абз. «б» ч.1 ст. 121 Земельного
Кодексу України, громадяни України
мають право на безоплатну передачу їм
земельних ділянок із земель державної
або комунальної власності в таких
розмірах: для ведення особистого
селянського господарства - не більше 2,0
гектара.

Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Відповідно до статті 125 Земельного
кодексу України, право власності на
земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 цього ж Кодексу передбачено,
що право власності на земельну ділянку
і право постійного користування
земельною ділянкою посвідчується
державними актами. Форми державних
актів затверджуються Кабінетом
Міністрів України. Право оренди землі
оформляється договором, який
реєструється відповідно до закону.

Отже, порівняльно-правовий аналіз
наведених норм права дає підстави
вважати, що під наданням земельної
ділянки в користування або у власність
законодавець розуміє як прийняття
органом відповідного рішення про
надання землі у власність або в
користування, так і подальше
оформлення документа, який згідно зі
статтею 126 Земельного кодексу України
посвідчує право на землю.

Як було зазначено вище, рішенням 25
сесії 5-го скликання Озернянської
сільської ради Білоцерківського
району Київської області від 20.11.2009
року (пункт 28 Рішення) ОСОБА_3 було
надано дозвіл на розробку технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельну ділянку
орієнтовною площею 0,36 га, яка
знаходиться по АДРЕСА_2, цільове
призначення якої - для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд та
ведення особистого селянського
господарства та земельну ділянку
орієнтовною площею 0,20 га, розташовану
по АДРЕСА_3, з цільовим призначенням -
для ведення особистого селянського
господарства.

За твердженням позивача, після смерті
її батька ОСОБА_5, право користування
земельною ділянкою, що була надана йому
для городництва в розмірі 60 соток,
перейшло до позивача в порядку
спадкування. У зв'язку з цим позивач
вважає, що земельна ділянка площею 0,1886
га, яка межує з її жилим будинком,
господарськими будівлями та спорудами,
належить їй на праві постійного
користування.

Відповідно до ч.1 ст. 377 Цивільного
кодексу України, до особи, яка придбала
житловий будинок, будівлю або споруду,
переходить право власності на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення, у
розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження
житлового будинку, будівлі або споруди
розмір земельної ділянки не
визначений, до набувача переходить
право власності на ту частину
земельної ділянки, яка зайнята
житловим будинком, будівлею або
спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка є необхідною для їх
обслуговування.

Якщо житловий будинок, будівля або
споруда розміщені на земельній
ділянці, наданій у користування, то у
разі їх відчуження до набувача
переходить право користування тією
частиною земельної ділянки, на якій
вони розміщені, та частиною ділянки,
яка необхідна для їх обслуговування.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.120 Земельного
кодексу України, у разі набуття права
власності на жилий будинок, будівлю
або споруду, що перебувають у
власності, користуванні іншої особи,
припиняється право власності,
право користування земельною
ділянкою, на якій розташовані ці
об'єкти. До особи, яка набула право
власності на жилий будинок, будівлю
або споруду, розміщені на земельній
ділянці, що перебуває у власності
іншої особи, переходить право
власності на земельну ділянку або її
частину, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або
споруда розміщені на земельній
ділянці, що перебуває у користуванні,
то в разі набуття права власності на
ці об'єкти до набувача переходить
право користування земельною ділянкою,
на якій вони розміщені, на тих самих
умовах і в тому ж обсязі, що були у
попереднього землекористувача.

Тобто, в усіх випадках переходу права
власності на жилий будинок, будівлю або
споруду право на земельну ділянку
виникає в набувача одночасно із
виникненням права на зведені на ній
об'єкти незалежно від проходження
реєстраційних процедур.

При дослідженні матеріалів справи
колегією суддів було встановлено, що
відповідно до протоколу № 4 виробничої
наради колгоспу «Н-Життя» с.Озірно від
18.04.1944 року, колгоспникам, які працювали
до війни і мали городи по 60 соток, було
вирішено залишити дані земельні
ділянки, новим членам колгоспу
виділити по 30 соток під городи,
робітникам, які проживають на
території колгоспу, залишити по 15
соток, а решту городів відрізати до
масиву земель колгоспу (а.с.13-15).

Згідно довідки архівного відділу
Білоцерківської райдержадміністрації
від 11.05.2010 року № 58, колгосп «Нове
Життя» с.Озірно було перейменовано в
колгосп «Комуніст» (а.с. 16).

За даними земельно-шнурової книги № 1
колгоспу «Комуніст» с.Озірно, яка
надавалася для огляду в суді першої
інстанції, під № 414 значиться ОСОБА_5,
всього землі - 0,50 га, запис закреслено
олівцем і вказано вибув (а.с.17-19).

За даними довідки Озернянської
сільської ради від 20.10.2009 року № 02-11-182
(а.с.21), після вибуття ОСОБА_5 з членів
колгоспу, в його користуванні
залишилася земельна ділянка розміром
0,30 га і з того часу земельною ділянкою
площею 0,20 га по АДРЕСА_3 користується на
праві постійного користування і
сплачує земельний податок ОСОБА_3.

Водночас, згідно відомостей
земельно-кадастрової книги
Озернянської сільської ради, з 1993 року
за позивачем рахується 0,30 га земельної
ділянки в постійному користуванні за
адресою: АДРЕСА_4.

Відповідно до частини 5 статті 20
Земельного кодексу Української РСР (1970
року), право землекористування
громадян, які проживають в сільській
місцевості, засвідчується записами в
земельно-шнурових книгах
сільськогосподарських підприємств і
організацій та погосподарських книгах
сільських Рад, а в містах і селищах
міського типу - в реєстрових книгах
виконавчих комітетів міських, селищних
Рад народних депутатів.

Згідно із статтею 63 цього Кодексу,
кожний колгоспний двір має право на
присадибну земельну ділянку, яка
надається в порядку і в межах норм,
передбачених статутом колгоспу.
Присадибна земельна ділянка надається
для будівництва житлового будинку,
господарських будівель, під город, сад
та на інші потреби. До присадибної
ділянки входить вся площа, в тому числі
і зайнята будівлями. Присадибна
ділянка не може передаватися в
користування іншим особам або
оброблятися з застосуванням найманої
праці. Право колгоспного двору на
присадибну ділянку засвідчується
записом в земельній шнуровій книзі
колгоспу.

Відповідно до ст. 66 Земельного кодексу
України (1970 року), при вибутті або
виключенні з колгоспу всіх членів
колгоспного двору присадибна земельна
ділянка зменшується до розмірів,
передбачених статтею 78 цього Кодексу
для не членів колгоспу.

Так в матеріалах даної справи не
міститься доказів на підтвердження
факту надання Озернянською сільською
радою Білоцерківського району
Київської області у користування
позивача чи інших осіб земельної
ділянки орієнтовною площею 0,20 га, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_3
(відсутність відповідного рішення
органу місцевого самоврядування).

Крім того, як було вірно зазначено
судом першої інстанції, позивач як
спадкоємець ОСОБА_5 після переходу
права власності на жилий будинок, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, з
відповідними заявами до Озернянської
сільської ради Білоцерківського
району Київської області про надання у
користування спірної земельної
ділянки або передачу її у власність, у
визначеному законом порядку не
зверталася, а відтак права на
користування даною земельною ділянкою
не має.

За таких обставин, заявлені позивачем
вимоги колегія суддів знаходить
необґрунтованими та такими, що не
підлягають до задоволення.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення.

Постанову Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 30 грудня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя
Я.М. Собків Л.П. Борисюк І.Й.
Петрик Повний текст постанови
виготовлено - 20.10.14р.

.

Головуючий суддя
Собків Я.М.

Судді:
Борисюк Л.П.

Петрик І.Й.