Справа № 809/3052/14
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2014-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"13" жовтня 2014 р.
Справа № 809/3052/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Матуляка Я.П.,

при секретарі Бойко Л.М.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Микицей В.Д.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої
служби Коломийського міськрайонного
управління юстиції в
Івано-Франківській області про
визнання протиправними дій та
скасування постанов,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась в
суд з позовом до відділу державної
виконавчої служби Коломийського
міськрайонного управління юстиції
(далі відповідач) про визнання дій
протиправними, скасування рішень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідачем по справі при виконанні
рішення Коломийського міськрайонного
суду в справі №346/7868/13-ц, яким
зобов'язано ОСОБА_1 не чинити перешкод
ОСОБА_4 в користуванні коридором ІІ в
будинку АДРЕСА_1, шляхом вивільнення
приміщення коридору, перенести меблі,
передати ключ від вхідних дверей
коридору, не чинити перешкод в
користуванні горищем, підвалом та
комунікаційними системами, стягнуто 500
грн., витрат на правову допомогу та 229,40
грн., судового збору, було допущено
порушення вимог Закону України «Про
виконавче провадження». Так, позивач
зазначає, що на виконання вказаного
рішення суду було відкрито 4 виконавчі
провадження (№44079573, №44079859, №44080110,
№44080027), однак всупереч вимог статті 31
Закону України «Про виконавче
провадження» державним виконавцем
було направлено їй лише постанову про
відкриття виконавчого провадження
№44079859 (про зобов'язання ОСОБА_1
передати ОСОБА_4 ключ від вхідних
дверей коридору та не чинити перешкод в
користуванні горищем, підвалом та
комунікаційними системами) та
супровідний лист, яка отримана нею
28.07.2014 року. Після чого, 29.07.2014 року,
ОСОБА_1 прибула до відділу ДВС
Коломийського міськрайонного
управління юстиції, де передала
державному виконавцю Микицей В.Д., ключ
від вхідних дверей коридору та
розписалась в акті про виконання
рішення суду в добровільному порядку,
інших документів не підписувала. 11.09.2014
року, після того як позивач дізналась
від державного виконавця про обов'язок
сплатити штрафи, виконавчий збір та
витрати, отримала копії матеріалів
виконавчих проваджень №44079573, №44079859,
№44080110, №44080027. Вважає, що оскільки у
виконавчому провадженні №44079573 щодо
зобов'язання ОСОБА_1 не чинити перешкод
в користуванні коридором ІІ в будинку
АДРЕСА_1, шляхом вивільнення приміщення
коридору, перенести меблі, відсутні
будь-які підтвердження про отримання
нею постанови про відкриття даного
виконавчого провадження, то дії
державного виконавця відділу ДВС
Коломийського міськрайонного
управління юстиції щодо винесення
постанови про накладення штрафу від
25.07.2014 року, постанови про накладення
штрафу від 05.08.2014 року, постанови про
стягнення з боржника виконавчого збору
від 07.09.2014 року, постанови про стягнення
витрат на проведення виконавчих дій
від 07.09.2014 року є протиправними, а
вказані постанови підлягають до
скасування.

Крім того, в обґрунтування заявленого
позову зазначила, що при проведенні
виконавчих дій в межах даного
виконавчого провадження, всупереч
вимог ст. 15 Закону України «Про
виконавче провадження» були запрошені
як поняті особи, які безпосередньо
працюють із виконавцем у відділі ДВС
Коломийського міськрайонного
управління юстиції. Так, ОСОБА_5 є
стажером на посаду державного
виконавця у ВДВС Коломийського
міськрайонного управління юстиції,
ОСОБА_6, працює оператором
комп'ютерного набору у ВДВС
Коломийського міськрайонного
управління юстиції. Крім того, в акті
від 05.08.2014 року включені ОСОБА_7, яка не
проживає за вказаною в акті адресою та
ОСОБА_8, як представник стягувача, однак
жодних документів на право
представлення інтересів ОСОБА_4 в
матеріалах справи немає.

Вказує, що при винесенні оскаржуваних
постанов про стягнення виконавчого
збору у розмірі 680 грн. та стягнення
витрат на проведення виконавчих дій в
розмірі 50 грн., державним виконавцем
було порушено вимоги ст. 29 Закону
України «Про виконавче провадження», а
саме, вказана постанови була винесена
07.09.2014 року у вихідний день (неділю).

З цих підстав вважає, що дії
державного виконавця щодо винесення
постанови про накладення штрафу від
25.07.2014 року, постанови про накладення
штрафу від 05.08.2014 року, постанови про
стягнення з боржника виконавчого збору
від 07.09.2014 року, постанови про стягнення
витрат на проведення виконавчих дій
від 07.09.2014 року є протиправними, а
вказані постанови підлягають до
скасування.

Також, вважає підставами для
задоволення позову обставини, щодо
винесення державним виконавцем
постанов про примусове виконання
рішення суду (які не є предметом
оскарження в межах заявленого
адміністративного позову), у вихідний
день (постанова від 02.08.2014 року), без їх
внесення до Єдиного реєстру виконавчих
проваджень (постанови від 28.08.2014 року та
08.09.2014 року), та не зазначення назви
постанови, строку і порядку оскарження.

Позивач та її представник в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали в
повному обсязі. Просили суд позов
задовольнити з мотивів викладених у
позовній заяві. Неодноразово звертали
увагу суду на ту обставину, що
відповідачем неналежно виконувались
вимоги Закону України «Про виконавче
провадження» в частині направлення
постанови про відкриття виконавчого
провадження №44079573.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечив. Суду
пояснив, що жодних порушень при
здійсненні виконавчого провадження
№44079573 ним допущено не було,
процесуальні документи направлялись
боржнику вчасно. На запитання суду
пояснив, що постанови про відкриття
виконавчих проваджень №44079573, №44079859,
№44080110, №44080027, направлялись боржнику у
відповідності до вимог ст. 31 Закону
України «Про виконавче провадження».
Однак, враховуючи те, що усі чотири
постанови про відкриття виконавчого
провадження стосувались виконання
одного рішення суду від 30.05.2014 року,
боржником по даних виконавчих
провадженнях була одна і та ж особа -
ОСОБА_1, то в журналі вихідної
кореспонденції було проведено
реєстрацію чотирьох постанов про
відкриття виконавчого провадження під
відповідними номерами, така ж відмітка
була зроблена на конверті з
відправленням. Тобто, в одному конверті
було проведено відправку чотирьох
постанов про відкриття виконавчого
провадження. На підтвердження чого
представив в судовому засіданні витяг
із журналу вихідної кореспонденції,
повідомлення про вручення поштового
відправлення та конверт в якому
направлялось позивачу поштове
відправлення. З цих підстав, просив суд
в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
пояснення позивача та представників
сторін, дослідивши та оцінивши наявні в
матеріалах справи докази в їх
сукупності, судом встановлено
наступне.

Рішенням Коломийського міськрайонного
суду в справі №346/7868/13-ц, зобов'язано
ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_4 в
користуванні коридором ІІ в будинку
АДРЕСА_1, шляхом вивільнення приміщення
коридору, перенести меблі, передати
ключ від вхідних дверей коридору, не
чинити перешкод в користуванні
горищем, підвалом та комунікаційними
системами, стягнуто 500 грн., витрат на
правову допомогу та 229,40 грн., судового
збору.

30.05.2014 року Коломийським міськрайонним
судом було видано виконавчі листи, в
тому числі й виконавчий лист щодо
зобов'язання ОСОБА_1 не чинити перешкод
ОСОБА_4 в користуванні коридором 2 в
будинку АДРЕСА_1, шляхом звільнення
приміщення коридору 2 в будинку
АДРЕСА_1, перенесення звідти меблів.

17.07.2014 року головним державним
виконавцем відділу ДВС Коломийського
міськрайонного управління юстиції
Микицей В.Д., за вказаними виконавчими
листами було відкрито виконавчі
провадження за №44079573, №44079859, №44080110,
№44080027, з яких в тому числі, й виконавче
провадження №44079573 з приводу
проведення якого позивач звернулась до
суду з вказаним адміністративним
позовом.

Згідно вимог ч.1 ст. 31 Закону України
«Про виконавче провадження» постанови
про відкриття виконавчого провадження
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення поштового
відправлення.

На виконання вищевказаних вимог
закону, головним державним виконавцем
18.07.2014 року було направлено боржнику
ОСОБА_1, постанови про відкриття
виконавчих проваджень за №44079573, №44079859,
№44080110, №44080027 одним поштовим
відправленням з повідомленням про
вручення.

Та обставина, що у вказаному поштовому
відправленні було направлено позивачу
усі чотири постанови про відкриття
виконавчих проваджень №44079573, №44079859,
№44080110, №44080027 підтверджується витягом
із електронної форми журналу вихідної
кореспонденції, де в графі 1 зазначено
реєстраційні номери вихідної
кореспонденції 21137, 21138, 21139, 21140, в графі 3
зазначено документ, який відправлено
(постанова про відкриття на користь
ОСОБА_4.), в графі 6 зазначено боржника
ОСОБА_1 та в графі 8 зазначено
відправлення з повідомленням про
вручення (р/п) (а.с.55).

Крім того, вказана обставина,
підтверджується копією поштового
конверту в якому направлялись вказані
постанови боржнику та на якому
зроблено відмітку про відправлення
кореспонденції за вихідними номерами з
21137 по 21140, що відповідає даним
відображеним в журналі вихідної
кореспонденції. В судовому засіданні
було оглянуто даний поштовий конверт
та долучено його копію до матеріалів
адміністративної справи (а.с.60).

Відповідно до оглянутого в судовому
засіданні повідомлення про вручення
поштового відправлення, позивач ОСОБА_1
отримала вказані постанови про
відкриття виконавчого провадження
28.07.2014 року (а.с.61).

З огляду на вищевикладене, суд
зазначає, що відповідачем при
направленні позивачу ОСОБА_1, постанов
про відкриття виконавчих проваджень за
№44079573, №44079859, №44080110, №44080027, було
дотримано вимоги ч.1 ст.31 Закону України
«Про виконавче провадження». Сам факт
надіслання усіх копій постанов про
відкриття даних виконавчих проваджень
не суперечить вимогам вищенаведеної
норми та не може слугувати підставою
для визнання дії державного виконавця
відділу ДВС Коломийського
міськрайонного управління юстиції
щодо винесення постанови про
накладення штрафу від 25.07.2014 року,
постанови про накладення штрафу від
05.08.2014 року, постанови про стягнення з
боржника виконавчого збору від 07.09.2014
року, постанови про стягнення витрат на
проведення виконавчих дій від 07.09.2014
року та скасування оскаржуваних
позивачем постанов. Більше того,
вказана обставина не може слугувати
підставою для уникнення боржником
відповідальності за невиконання
рішення суду.

Відповідно до вимог ст. 89 Закону
України «Про виконавче провадження» у
разі невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.. У
разі повторного невиконання рішення
боржником без поважних причин
державний виконавець у тому ж порядку
накладає на нього штраф у подвійному
розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

Зважаючи на те, що боржником не
виконувалось рішення у межах
виконавчого провадження ВП №44079573, то
25.07.2014 року та 05.08.2014 року державним
виконавцем було винесено постанови про
накладення штрафу на ОСОБА_1 (а.с.14,18).

Доказів належного виконання рішення
суду позивачем суду не надано, не
міститься таких доказів і в матеріалах
виконавчого провадження.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 28 Закону
України «Про виконавче провадження» у
разі невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У разі невиконання
боржником у той самий строк рішення
немайнового характеру виконавчий збір
стягується в розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - фізичної особи і в
розмірі вісімдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника -
юридичної особи. У зазначених розмірах
виконавчий збір стягується з боржника
також у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувача та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання, зокрема шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
рахунок стягувача. Постанова про
стягнення виконавчого збору може бути
оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

Також, згідно вимог частин 1,5 статті 41
Закону України «Про виконавче
провадження» витрати органів
державної виконавчої служби, пов'язані
з організацією та проведенням
виконавчих дій щодо забезпечення
примусового виконання рішень, є
витратами виконавчого провадження. Про
стягнення з боржника витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, державний виконавець
виносить постанову, яка затверджується
начальником відповідного відділу
державної виконавчої служби. Зазначена
постанова надсилається сторонам не
пізніше наступного робочого дня після
її винесення і може бути оскаржена ними
до суду у десятиденний строк.

Судом встановлено, що 07.09.2014 року
головним державним виконавцем ВДВС
Коломийського міськрайонного
управління юстиції Микицей В.Д. було
винесено постанови про стягнення з
боржника виконавчого збору в розмірі 680
грн., та стягнення з боржника витрат на
проведення виконавчих дій в розмірі 50
грн. (а.с.23).

Що стосується наведеної позивачем
обставини про те, що при проведенні
виконавчих дій в межах даного
виконавчого провадження, всупереч
вимог ст. 15 Закону України «Про
виконавче провадження» були запрошені
як поняті особи, які безпосередньо
працюють із виконавцем у відділі ДВС
Коломийського міськрайонного
управління юстиції, то слід зазначити
наступне.

Відповідно до ч.3 ст. 15 Закону України
«Про виконавче провадження» як поняті
можуть бути запрошені будь-які
дієздатні особи, які не мають особистої
заінтересованості у провадженні
виконавчих дій і не пов'язані між собою
або з учасниками виконавчого
провадження родинними зв'язками,
підлеглістю чи підконтрольністю.
Кількість понятих під час вчинення
виконавчих дій не може бути менше двох.

Як встановлено судом та не спростовано
сторонами у справі ні ОСОБА_5 (стажер на
посаду державного виконавця у ВДВС
Коломийського міськрайонного
управління юстиції), ні ОСОБА_6,
(оператор комп'ютерного набору у ВДВС
Коломийського міськрайонного
управління юстиції) не можуть бути
підлеглими особами державного
виконавця, який вчиняв виконавчі дії в
межах виконавчого провадження ВП
№44079573, так як він не є керівником
даного відділу ДВС, інших підстав
підлеглості не встановлено.

Посилання позивача на ту обставину, що
при винесенні оскаржуваних постанов
про стягнення виконавчого збору у
розмірі 680 грн. та стягнення витрат на
проведення виконавчих дій в розмірі 50
грн., державним виконавцем було
порушено вимоги ст. 29 Закону України
«Про виконавче провадження», а саме,
вказана постанови була винесена 07.09.2014
року у вихідний день (неділю), то слід
зазначити, що наведеною нормою
заборонено провадження виконавчих дій
у вихідний день. В той же час, суд
зазначає, що винесення постанов в межах
виконавчого провадження не є
виконавчими діями, а тому, на думку
суду, відповідачем не було допущено
порушень статті 29 Закону.

Крім того, як зазначалось судом вище
наведені обставини не можуть бути
підставою для визнання протиправними
дій відповідача з винесення
оскаржуваних постанов та їх
скасування, а також не може слугувати
підставою для звільнення від
відповідальності за неналежне
виконання рішення суду, у вигляді
застосування санкцій майнового
характеру.

З цього огляду не можуть слугувати
підставою для задоволення позовних
вимог посилання позивача щодо
винесення державним виконавцем
постанов про примусове виконання
рішення суду у вихідний день (постанова
від 02.08.2014 року), без їх внесення до
Єдиного реєстру виконавчих проваджень
(постанови від 28.08.2014 року та 08.09.2014
року), та не зазначення назви постанови,
строку і порядку оскарження, які, окрім
цього, не є предметом оскарження в
межах даного адміністративного позову.

Згідно ч. 1,2 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи все вищевикладене, суд
зазначає, що позивачем не доведено
протиправності дій відповідача та
прийнятих ним рішень, в той же час,
представником відповідача в судовому
засіданні доведено правомірність
оскаржуваних рішень. Як наслідок, суд
приходить до висновку, про те, що
заявлений адміністративний позов не
підлягає до задоволення.

Крім того, при зверненні позивача до
адміністративного суду із позовними
вимогами майнового характеру, судовий
збір сплачується у відповідності до
частини 2 статті 4 Закону України «Про
судовий збір», тобто розмір судового
збору, повинен становити 1827 гривень.

Згідно вимог частини 3 статті 4 Закону
України «Про судовий збір» під час
подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги. Оскільки
розмір судового збору, сплачений
позивачем при зверненні до суду із
вказаним позовом становить 182,70
гривень, то у відповідності до
вищенаведеної норми, слід стягнути з
ОСОБА_1 в дохід бюджету решту суми
судового збору в розмірі 1644,30 грн.

На підставі ст. 124 Конституції України,
керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід
державного бюджету решту суми судового
збору в розмірі 1644 (одна тисяча шістсот
сорок чотири) гривні 30 копійок.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя:
/підпис/ Матуляк
Я.П.

Постанова складена в повному
обсязі 17.10.2014 року.