Справа № 826/10321/14
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 жовтня 2014 року № 826/10321/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва, у складі колегії суддів:
Головуючого Судді Добрянської Я.І.,
Суддів: Мазур А.С., Кротюка О.В,
розглянув відповідно до вимог ч. 6 ст. 128
КАС України в порядку письмового
провадження адміністративну справу:

за позовомОСОБА_1 до відповідача-1
Міністра внутрішніх справ України
Авакова Арсена Борисовичавідповідача-2
Державної казначейської служби
Українипровизнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання
відшкодувати шкоду, завдану внаслідок
протиправної бездіяльності

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася в Окружний
адміністративний суд м. Києва з позовом
до відповідачів: Тимчасово виконуючого
обов'язки Міністра внутрішніх справ
України Авакова Арсена Борисовича та
Державної казначейської служби
України про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання
відшкодувати шкоду, завдану внаслідок
протиправної бездіяльності.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 21.07.2014 р. суддею
Добрянською Я.І. було відкрито
провадження в адміністративній справі
№ 826/10321/14, що розглядатиметься по суті
колегією суддів, та призначено справу
до попереднього судового розгляду на
05.08.2014 р.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 05.08.2014 р. суддею
Добрянською Я.І. було закінчено
підготовче провадження та призначено
справу № 826/10321/14 до судового розгляду
на 25.09.2014 р. колегією суддів у складі:
Головуючого Судді Добрянської Я.І.,
Суддів: Мазур А.С., Кротюка О.В.

Також, ухвалою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
25.09.2014 р. було задоволено клопотання
представника відповідача-1 про заміну
сторони у справі та замінено
відповідача-1 тимчасово виконуючого
обов'язки Міністра внутрішніх справ
України Авакова Арсена Борисовича на
Міністра внутрішніх справ України
Авакова Арсена Борисовича.

У судовому засіданні 25.09.2014 р. позивачка
заявлені позовні вимоги підтримала
повністю та просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність
Міністра внутрішніх справ України
Авакова Арсена Борисовича, що призвела
до масової загибелі людей та загибелі
сина позивачки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у м.
Одесі під час заворушень 02.05.2014 року,
внаслідок якої позивачці було
спричинено шкоду;

- зобов'язати Державну казначейську
службу України, за рахунок коштів
Державного бюджету України,
відшкодувати позивачці шкоду у розмірі
2 000 000 гривень, завдану внаслідок
протиправної бездіяльності Міністра
внутрішніх справ України Авакова
Арсена Борисовича.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивачка наголосила на тому, що
відповідач-1, як посадова особа, що
очолювала Міністерство внутрішніх
справ України, будучи посадовою особою
центрального органу виконавчої влади,
всупереч функціональних обов'язків,
передбачених Положенням про
Міністерство внутрішніх справ України,
не вчинив жодних дій з належної
організації охорони громадського
порядку та охорони життя та майна людей
02.05.2014 року на території м. Одеса,
внаслідок чого в місті відбулися
чисельні заворушення, внаслідок яких
загинуло понад 40 осіб, серед яких був і
син позивачки.

На думку позивачки, саме відповідач-1
своєю протиправною бездіяльністю у
даному випадку порушив гарантоване
Конституцією України право кожного
громадянина на життя.

Відповідачем-1, у свою чергу, до
матеріалів справи було подане письмове
заперечення проти позову (клопотання
про закриття провадження у справі), в
якому представник Міністерства
внутрішніх справ України (Міністра
внутрішніх справ України Авакова
Арсена Борисовича) зазначив про
відсутність правових підстав для
задоволення позовних вимог позивачки,
зважаючи на їх необґрунтованість, а
також непідтвердженість посилань
позивачки фактами, які би були
встановлені в ході кримінального
розслідування подій 02 травня 2014 року
щодо масових заворушень у м. Одесі.

В судовому засіданні 25.09.2014 р.
представник відповідача-1 проти
задоволення позовних вимог також
заперечив повністю, наголосивши крім
того на тому, що вказані позивачкою у
позовній заяві суттєві звинувачення
Міністра внутрішніх справ України
Авакова Арсена Борисовича у порушенні
останнім гарантованого Конституцією
України права кожного громадянина на
життя, можуть досліджуватися та
розглядатися виключно в порядку
кримінального провадження, проте не
адміністративного, та відповідно, вина
особи у вчинені кримінального
правопорушення має підтверджуватися
рішенням суду, що набрало законної
сили, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Також, як зазначив представник
відповідача-1, будь-яких документів
відповідних компетентних органів
(висновків кримінальних експертів;
пояснень свідків, відібраних в ході
досудового кримінального
розслідування; рішення суду із
встановленням фактів щодо зазначених
подій (потерпілих та винуватих), інше) з
даного приводу, позивачкою суду не
надавалося, та остання на них не
посилалася.

Відповідачем-2 (Державною
казначейською службою України) жодних
заперечень на позовну заяву до суду не
подавалося, та в судове засідання 25.09.2014
року відповідач-2 також не прибув, та не
скерував свого представника, хоча
останній належним чином був
повідомлений про дату, час та місце
судового засідання, докази чого
містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України,
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Згідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі
неявки у судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи якщо
відповідно до положень цього Кодексу
розгляд справи здійснюється за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі (у тому числі при розгляді
справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Зважаючи на викладене, а саме не
прибуття всіх сторін по справі (в
даному випадку відповідача-2 Державної
казначейської служби України) в судове
засідання 25.09.2014 р., що були повідомлені
належним чином, суд ухвалив продовжити
розгляд даної адміністративної справи
№ 826/10321/14 в порядку письмового
провадження, без фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу, проти чого не заперечили
позивачка та представник відповідача-1.

Отже, розглянувши надані позивачкою та
відповідачем-1 документи та матеріали,
заслухавши пояснення позивачки та
представника відповідача-1, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, а також
вивчивши норми чинного законодавства з
приводу даного спору, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як зазначає позивачка у своїй позовній
заяві, її син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
загинув, як і декілька десятків інших
людей, під час масових заворушень в
місті Одеса на Грецькій площі та у
будинку Профспілок 02 травня 2014 р.

Згідно лікарського свідоцтва про
смерть НОМЕР_1 від 03.05.2014 р. та довідки,
причиною смерті ОСОБА_3 є: «Напад з
використанням дробовика з метою
вбивства чи нанесення ушкодження».

З даного приводу, як вважає позивачка,
саме внаслідок протиправної
бездіяльності відповідача-1 Міністра
внутрішніх справ України Авакова
Арсена Борисовича, в даному випадку
було порушено гарантоване
Конституцією України право кожного
громадянина на життя.

Проаналізувавши наявні матеріали
справи, дослідивши всі необхідні
докази у справі, та заслухавши
пояснення представників сторін, а
також вивчивши норми чинного
законодавства з приводу даного спору,
суд прийшов до висновку про те, що
позовні вимоги позивачки не підлягають
задоволенню, зважаючи зокрема на
наступне.

Згідно зі ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
центральні органи виконавчої влади»,
міністерство є центральним органом
виконавчої влади, який забезпечує
формування та реалізує державну
політику в одній чи декількох
визначених Кабінетом Міністрів
України сферах, проведення якої
покладено на Кабінет Міністрів України
Конституцією та законами України.
Міністерство очолює міністр України.

Повноваження Міністра внутрішніх
справ України визначено Положенням про
Міністерство внутрішніх справ України,
затвердженого указом Президента
України від 06.04.2011 р. № 383.

Отже, в даному випадку, позивачка
оскаржує бездіяльність посадової
особи, яка, в силу своїх повноважень,
була зобов'язана вчинити певні дії, для
унеможливлення настання тяжких
наслідків.

Згідно ст. 367 Кримінального кодексу
України, невиконання або неналежне
виконання службовою особою своїх
службових обов'язків через несумлінне
ставлення до них, що завдало істотної
шкоди охоронюваним законом правам,
свободам та інтересам окремих
громадян, державним чи громадським
інтересам або інтересам окремих
юридичних осіб визнається
законодавством України службовою
недбалістю.

Відповідно до ст. 11 Кримінального
кодексу України, суспільно небезпечне
винне діяння (дія або бездіяльність
передбачене Кодексом є злочином. Не є
злочином дія або бездіяльність, яка
хоча формально і містить ознаки
будь-якого діяння, передбаченого цим
Кодексом, але через малозначність не
становить суспільної небезпеки, тобто
не заподіяла і не могла заподіяти
істотної шкоди фізичній чи юридичній
особі, суспільству або державі.

Згідно з ч. 2 ст. 367 Кримінального
кодексу України, службова недбалість,
що спричинила тяжкі наслідки,
кваліфікується як злочин середньої
тяжкості за вчинення якого передбачене
позбавлення волі строком до 5 років.

Отже, вчинення посадовою особою
органів внутрішніх справ службової
недбалості, внаслідок якої було
завдано істотної шкоди охоронюваним
законом правам, інтересам окремих
громадян та громадським інтересам є
суспільно небезпечним діянням -
злочином.

Згідно ст. 50 Кримінального кодексу
України, до особи, визнаної винною у
вчиненні злочину, застосовується від
імені держави за вироком суду, захід
примусу - покарання, що і полягає в
передбаченому законом обмеженні прав і
свобод засудженого.

Відповідно до ст. 3
Кримінально-процесуального кодексу
України, процесуальні дії у зв'язку із
вчиненням особою діяння, передбаченого
законом України про кримінальну
відповідальність (Кримінальний кодекс
України) належать до кримінального
провадження.

Згідно зі ст. 1
Кримінально-процесуального кодексу
України, порядок кримінального
провадження на території України
визначається лише кримінальним
процесуальним законодавством України.

Завданнями кримінального судочинства
відповідно до статті 2
Кримінально-процесуального кодексу
України - є захист особи, суспільства та
держави від кримінальних
правопорушень, охорона прав, свобод та
законних інтересів учасників
кримінального провадження, а також
забезпечення швидкого, повного та
неупередженого розслідування і
судового розгляду з тим, щоб кожний, хто
вчинив кримінальне правопорушення, був
притягнутий до відповідальності в міру
своєї вини, жоден невинуватий не був
обвинувачений або засуджений, жодна
особа не була піддана необґрунтованому
процесуальному примусу і щоб до
кожного учасника кримінального
провадження була застосована належна
правова процедура.

Таким чином, надання правової оцінки
діям посадової особи органу внутрішніх
справ, що спричинили настання тяжких
наслідків, наявності в її діях ознак
суспільно небезпечного - діяння
порушення закону (в частині
перевищення службових повноважень), що
обумовило настання тяжких наслідків, а
саме масову загибель людей, потребує
застосування процесуальних дій,
установлених приписами
Кримінально-процесуального кодексу
України, з метою забезпечення та
дотримання конституційних прав всім
особам, зацікавленим у встановлені
відповідних обставин що вказаного
факту.

В даному випадку, як підтверджується
наявними матеріалами справи, будь-яких
документів відповідних компетентних
органів (висновків кримінальних
експертів; пояснень свідків,
відібраних в ході досудового
кримінального розслідування; рішення
суду із встановленням фактів щодо
зазначених подій (потерпілих та
винуватих), інше) з даного приводу,
позивачкою суду не надавалося, та
остання на них не посилалася.

Тобто, на думку суду, вказані
позивачкою у позовній заяві суттєві
звинувачення Міністра внутрішніх
справ України Авакова Арсена
Борисовича у порушенні останнім
гарантованого Конституцією України
права кожного громадянина на життя,
можуть досліджуватися та розглядатися
виключно в порядку кримінального
провадження, проте не
адміністративного, та відповідно, вина
особи у вчинені кримінального
правопорушення має підтверджуватися
рішенням суду, що набрало законної
сили, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, враховуючи наявні матеріали
справи та норми наведеного
законодавства, суд зазначає про
відсутність правових підстав для
задоволення позовних вимог позивачки,
зважаючи на їх необґрунтованість, а
також непідтвердженість посилань
позивачки фактами, які би були
встановлені в ході кримінального
розслідування подій 02 травня 2014 року
біля будинку Профспілок у м. Одесі.

Щодо вимоги позивачки стосовно
стягнення шкоди у розмірі 2 000 000 грн., то
з даного приводу суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статей 69-71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Докази суду надають особи,
які беруть участь у справі. Належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмету доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмету доказування. Сторони мають
право обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

Так, у даному випадку, зазначені
позивачкою припущення та висновки при
викладенні позовних вимог щодо
порушення її прав саме Міністром
внутрішніх справ України Аваковим
Арсеном Борисовичем, не
підтверджуються належними
(допустимими) доказами у справі та
відповідно не доводять заподіяння
шкоди, яка начебто стала наслідком
протиправної бездіяльності саме
відповідача-1 (службової недбалості
останнього, що не було підтверджено
відповідним судовим рішенням в порядку
Кримінально-процесуального
законодавства України).

Статтею 1166 Цивільного кодексу України
встановлено, що майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини. Шкода,
завдана каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю фізичної особи
внаслідок непереборної сили,
відшкодовується у випадках,
встановлених законом.

Абзацом першим пункту 2 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» визначено, що
шкода, заподіяна особі і майну
громадянина або заподіяна майну
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи, а коли це було наслідком дії
джерела підвищеної небезпеки,
незалежно від наявності вини.

В даному випадку, головним аргументом
позивачки для відшкодування їй шкоди у
розмірі 2 000 000 грн., що зазначено у
позовній заяві, є припущення останньої
про те, що саме Міністром внутрішніх
справ України Аваковим Арсеном
Борисовичем була допущена протиправна
бездіяльність, наслідком якої стала
загибель людей, в тому числі сина
позивачки 02.05.2014 року під час трагедії у
м. Одесі біля будинку Профспілок.

Проте, вказані доводи (посилання)
позивачки не підтверджується
належними допустимими доказами по
справі, а саме: останньою не доведено
суду належним чином, що зазначені
масові заворушення в м. Одесі 02.05.2014 р.
відбулися саме з вини Міністра
внутрішніх справ України Авакова
Арсена Борисовича та були наслідком
його бездіяльності (що має бути
встановлено в порядку кримінального, а
не адміністративного судочинства), а
тому, на думку суду, відсутні
обґрунтовані підстави для
відшкодування заявленої позивачкою
шкоди у розмірі 2 000 000 грн.

Відповідно до статті 1167 Цивільного
кодексу України, моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або юридичної
особи, яка її завдала: якщо шкоди
завдано каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю фізичної особи
внаслідок дії джерела підвищеної
небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній
особі внаслідок її незаконного
засудження, незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування запобіжного
заходу, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту або виправних робіт; в інших
випадках, встановлених законом.

Частиною 2 статті 23 Цивільного кодексу
України встановлено, що моральна шкода
полягає у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів тощо.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості (абзац 2
частини 3 статті 23 ЦК України).

Таким чином, компенсація моральної
шкоди здійснюється за наявності всіх
загальних умов відповідальності за
завдання шкоди, а саме: протиправної
поведінки, моральної шкоди, причинного
зв'язку між протиправною поведінкою та
завданою моральною шкодою та вини
заподіювача.

Аналогічна правова позиція міститься у
постанові Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди», пунктом 5
якої передбачено, що обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної шкоди
підлягають наявність такої шкоди,
протиправність діяння її заподіювача,
наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
заподіювача та вини останнього в її
заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору. Особа (фізична чи
юридична) звільняється від
відповідальності по відшкодуванню
моральної шкоди, якщо доведе, що
остання заподіяна не з її вини.

Так, у даному випадку, позивачка також
не надала суду жодних доказів, якими би
підтверджувався факт заподіяння їй
моральних чи фізичних страждань саме
Міністром внутрішніх справ України
Аваковим Арсеном Борисовичем.

Більш того, позивачка не обґрунтувала
належним чином, з чого вона виходила
при визначенні розміру суми
компенсації (2 000 000 грн.) за начебто
спричинену шкоду саме Міністром
внутрішніх справ України Аваковим
Арсеном Борисовичем, не вказала та не
довела за яких обставин, чи якими діями
(бездіяльністю) Міністра внутрішніх
справ України Авакова Арсена
Борисовича шкода була заподіяна, та не
надала допустимих доказів на
підтвердження встановленої в
законному порядку вини відповідача-1 у
подіях, на які остання посилається, а
тому, вказана позовна вимога є
необгрунтованою та задоволенню також
не підлягає.

Враховуючи вищевикладене у
сукупності, та керуючись нормами
наведеного законодавства, суд
приходить до висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позовних вимог позивачки.

В даному випадку, суд також
наголошує позивачці на тому, що
останньою було вибрано невірний метод
захисту її порушених прав з метою
отримання відшкодування шкоди,
завданої внаслідок загибелі її сина
під час масових заворушень біля
будинку Профспілок у м. Одесі, оскільки,
для здійснення останнього (заявлення
до відшкодування матеріальної та
моральної шкоди), позивачці спочатку
необхідно в установленому законом
порядку довести вину тієї чи іншої
особи у вчинені тих чи інших
правопорушень, а саме: дії
(бездіяльність) відповідної особи, що
виявилися у порушенні гарантованого
Конституцією України права кожного
громадянина на життя, можуть
досліджуватися та розглядатися
виключно в порядку кримінального
провадження, проте не
адміністративного, та відповідно, вина
особи у вчинені кримінального
правопорушення має підтверджуватися
рішенням суду, що набрало законної
сили, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, з приводу надання
державної допомоги постраждалим
учасникам масових акцій громадського
протесту та їх сімей, був прийнятий
Закон України «Про встановлення
державної допомоги постраждалим
учасникам масових акцій громадського
протесту та членам їх сімей» від 21
лютого 2014 року № 745-VII, яким
врегульовано право постраждалих та
членів їх сімей на державну допомогу, а
також види та розміри державної
допомоги постраждалим та членам їх
сімей.

Так, відповідно до положень
зазначеного Закону (статті 1), порядок
призначення і виплати державної
допомоги постраждалим учасникам
масових акцій громадського протесту та
членам їх сімей і перелік документів,
необхідних для призначення допомоги за
цим Законом, встановлюється Кабінетом
Міністрів України, а роботу щодо
призначення та виплати державної
допомоги постраждалим учасникам
масових акцій громадського протесту та
членам їх сімей організовує
центральний орган виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
політики у сферах трудових відносин,
соціального захисту населення.

Таким чином, при належності
позивачки до осіб, на яких
розповсюджуються норми зазначеного
Закону України «Про встановлення
державної допомоги постраждалим
учасникам масових акцій громадського
протесту та членам їх сімей» від 21
лютого 2014 року № 745-VII, за отриманням
відповідної державної допомоги слід
звертатися саме до центрального органу
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сферах
трудових відносин, соціального захисту
населення - Міністерства соціальної
політики України із відповідним
переліком документів, необхідних для
призначення допомоги за цим Законом, що
встановлений Кабінетом Міністрів
України, а у разі не визначення
Кабінетом Міністрів України порядку
призначення і виплати державної
допомоги саме постраждалим учасникам
масових акцій громадського протесту та
членам їх сімей у м. Одесі 02.05.2014 р.,
звертатися до Кабінету Міністрів
України із відповідним запитом, або до
суду з приводу протиправної
бездіяльності Міністерства соціальної
політики України чи Кабінету міністрів
України, у разі наявності такої.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони:

1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь
у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В даному випадку, позивачка не довела
суду обґрунтованості заявлених нею
позовних вимог, що були спростовані
відповідачем-1, зважаючи на що, суд
дійшов до висновку про наявність
підстав для відмови в
адміністративному позові.

Враховуючи вищенаведене в сукупності,
та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 158-163 КАС
України, Окружний адміністративний суд
м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В адміністративному позові
відмовити.

Строк і порядок набрання судовим
рішенням законної сили встановлені у
статті 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо інше не
встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Головуючий Суддя
Я.І. Добрянська

Судді
А.С. Мазур

О.В. Кротюк

Дата складання та підписання в повному
обсязі постанови - 07.10.2014 р.