Справа № 503/2179/13-а
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2014 р.м.ОдесаСправа № 503/2179/13-а

Категорія: 10.2 Головуючий в 1 інстанції:
Гура А.І.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка
В.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Одесі апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Кодимському районі Одеської
області на постанову Кодимського
районного суду Одеської області від 02
грудня 2013 року по справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Кодимському районі Одеської області
про визнання незаконним та скасування
рішення про припинення виплати пенсії,-

В С Т А Н О В И В:

29.10.2013р. ОСОБА_1 звернувся до
Кодимського районного суду Одеської
області із позовом до Управління
Пенсійного фонду України в Кодимському
районі Одеської області, в якому просив
визнати незаконним та скасувати
рішення відповідача №126887 від 10.09.2013р.
про утримання з його пенсії надмірно
виплачених сум та зобов'язати
відновити ці виплати.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначив, що дії відповідача
щодо припинення виплати доплати за
роботу в інфекційному відділенні є
незаконними, оскільки, згідно із
Законом України «Про пенсійне
забезпечення», Наказом МОЗ України №133
від 19.07.1995 року «Про затвердження
переліку особливо небезпечних,
інфекційних та паразитарних хвороб
людини і носіїв збудників цих хвороб»,
листа МОЗ України, адресованого до ГУ
ПФУ від 15.02.2006 року №10.03.61/286 та
«Положення про шкірвенерологічний
кабінет поліклінічного відділення
комунальної установи «Кодимська ЦРЛ»,
він має право на отримання такої
доплати до пенсії.

Постановою Кодимського районного суду
Одеської області від 02 грудня 2013 року
адміністративний позов ОСОБА_1
задоволено. Визнано незаконним та
скасовано рішення Управління
Пенсійного фонду України в Кодимському
районі Одеської області від 10 вересня
2013 року про припинення виплати пенсії.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України відновити виплату
належної ОСОБА_1 пенсії в повному
обсязі

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою суду 1-ї інстанції,
представник УПФУ в Кодимському районі
Одеської області 18.12.2013р. подав
апеляційну скаргу, в якій зазначив, що
судом, при винесенні оскаржуваної
постанови порушено норми
процесуального і матеріального права
та просив скасувати постанову
Кодимського районного суду Одеської
області від 02.12.2013р. та прийняти нову
постанову якою відмовити позивачу в
задоволені позовних вимог в повному
обсязі.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю
та /або неприбуття жодної з осіб, які
беруть участь у справі, сповіщених
належним чином про дату, час і місце
судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

Позивач - ОСОБА_1 з 01.08.1988р. працює в
системі охорони здоров'я. З 13.07.1989 р.
позивач працює в Комунальній установі
«Кодимська ЦРЛ» на посаді
«лікаря-дерматовенеролога» (трудова
книжка НОМЕР_1).

З 08.05.2013р. позивач отримує пенсію по
інвалідності з доплатою за роботу в
інфекційному відділенні.

10.09.2013р. Управління Пенсійного фонду
України в Кодимському районі своїм
рішенням №126887 фактично припинила
позивачу виплату доплати за роботу в
інфекційному відділенні у зв'язку з
тим, що кабінет
лікаря-дерматовенеролога не
зазначений у штатному розписі закладу
охорони здоров'я, як окремий
структурний підрозділ.

Вирішуючи справу по суті, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того,
що при визначенні стажу роботи у
подвійному розмірі слід керуватися не
документами, що регламентують назву
місця роботи, а функції, безпосередньо
які виконує лікар.

Колегія суддів апеляційного суду,
уважно дослідивши матеріали справи та
наявні в них докази, цілком
погоджується з такими висновками суду
1-ї інстанції та вважає їх правильними і
обгрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст.1 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
від 05.11.1991р. №1788-XII, громадяни України
мають право на державне пенсійне
забезпечення за віком, по інвалідності,
у зв'язку з втратою годувальника та в
інших випадках, передбачених цим
Законом.

Згідно із ст.55 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», право на
пенсію за вислугу років мають
працівники освіти, охорони здоров'я та
соціального забезпечення при
наявності спеціального стажу роботи
від 25 до 30 років за переліком, що
затверджується у порядку, який
визначається Кабінетом Міністрів
України, незалежно від віку.

Відповідно до п.1 «Переліку закладів і
установ освіти, охорони здоров'я та
соціального захисту і посад, робота на
яких дає право на пенсію за вислугу
років» (затв. Постановою КМУ від 04.11.1993р.
№909), посади лікарів та середнього
медичного персоналу (незалежно від
найменування посад) в лікарняних
закладах, лікувально-профілактичних
закладах особливого типу,
лікувально-трудових профілакторіях,
амбулаторно-поліклінічних закладах,
закладах швидкої та невідкладної
медичної допомоги, закладах
переливання крові, закладах охорони
материнства і дитинства,
санаторно-курортних закладах,
санаторно-епідеміологічних закладах,
діагностичних центрах віднесенні до
посад в закладах і установ охорони
здоров'я, робота на яких дає право на
пенсію за вислугу років.

Відповідно до абз.3 Постанови Кабінету
Міністрів України від 04.11.1993р. №909 «Про
перелік закладів і установ освіти,
охорони здоров'я та соціального
захисту і посад, робота на яких дає
право на пенсію за вислугу років»,
пенсію за вислугу років працівникам
освіти, охорони здоров'я і соціального
захисту призначаються при наявності
спеціального стажу роботи не менше 25
років.

Крім того, відповідно до ст.60 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»,
робота в лепрозорних і протичумних
закладах охорони здоров'я, у закладах
(відділеннях) з лікування осіб,
заражених вірусом імунодефіциту
людини або хворих на СНІД, в інших
інфекційних закладах (відділеннях)
охорони здоров'я, у
патолого-анатомічних і реанімаційних
відділеннях закладів охорони здоров'я,
а також у психіатричних закладах
охорони здоров'я зараховується до
стажу роботи у подвійному розмірі.

Також, слід вказати, що статтею 62 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
передбачено, що основним документом, що
підтверджує стаж роботи, є трудова
книжка.

Аналогічне положення міститься і в п.1
«Порядку підтвердження наявного
трудового стажу для призначення пенсій
за відсутності трудової книжки або
відповідних записів у ній» (затв.
Постановою КМУ від 12.08.1993р. №637), з якого
також вбачається, що основним
документом, що підтверджує стаж роботи,
є трудова книжка.

Разом з тим, як видно зі змісту листа
Міністерства охорони здоров'я України
№10.03.61/286 від 15.02.2006 року, Наказу МОЗ
України №133 від 19.07.1995 року «Про
затвердження Переліку особливо
небезпечних інфекційних і
паразитарних хвороб людини і носійства
збудників цих хвороб», сифіліс,
гонорея, трихофітія, мікроспорія, факус
відносяться до «небезпечних
інфенкційних хвороб»; короста та
демодекоз - до групи «акарози
паразитарних хвороб», а тому робота
медичних працівників в
шкірно-венерологічних диспансерах,
відділеннях, кабінетах, палатах, які
парцюють з хворими на вищевказану
патологію повинно зараховуватися до
стажу роботи саме у подвійному розмірі.

Також, як встановлено судами обох
інстанцій з матеріалів справи та
довідки Кодимської ЦРЛ №123 від 13.05.2013
року, позивач ОСОБА_1 з 13.07.1989р. працює на
посаді «лікаря-дерматовенеролога»
(наказ №56 від 13.07.1989 року) та здійснює
лікування вищезазначених небезпечних
хвороб людини і носійства збудників
цих хвороб, а саме: сифілісу, гонореї,
трихофітії, мікроспорії, фавуса,
корости та демодекозу).

Отже, за таких обставин, колегія суддів,
як і суд 1-ї інстанції, вважає посилання
відповідача в обґрунтування своєї
позиції на те, що в закладі охорони
здоров'я, де працює позивач, відсутнє
відповідне «Положення про кабінет
(інфекційний, протитуберкульозний)» і в
штатному розписі цей кабінет окремо не
виділено, як структурний підрозділ -
протиправною, оскільки ОСОБА_1, як вже
було зазначено вище, фактично працює
лікарем-дерматовенерологом та саме в
цьому кабінеті здійснює лікування
небезпечних інфекційних хвороб.

Таким чином, судова колегія приходить
до аналогічного висновку про те, що
відповідачу при визначенні стажу
роботи позивача у подвійному розмірі
слід було керуватися не документами, що
регламентують назву місця роботи, а
врахувати функції, безпосередньо які
виконує цей лікар, а тому відповідно,
спірне рішення УПФУ №126887 від 10.09.2013р.
про утримання з пенсії позивача
надмірно виплачених сум є протиправним
та дійсно порушує його соціальні права.

До того ж, при цьому, ще слід зазначити й
про те, що згідно із вимогами ст.ст.11,71
КАС України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення, а
суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія приходить до висновку, що суд
першої інстанції порушень
матеріального і процесуального права
при вирішенні даної справи не допустив,
вірно встановив фактичні обставини
справи та надав їм належної правової
оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі
доводи правильності висновків суду не
спростовують, оскільки ґрунтуються на
невірному трактуванні норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України,
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції має право залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, судова колегія,
діючи в межах доводів апеляційної
скарги, відповідно до ст.200 КАС України,
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду 1-ї
інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.195,197,198,200,205,206,254 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Кодимському
районі Одеської області - залишити без
задоволення, а постанову Кодимського
районного суду Одеської області від 02
грудня 2013 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Адміністративного Суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:
Ю.В. Осіпов

Судді:
О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко