Справа № 2а-1531/12/2070
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/55342/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Приходько І.В. Бухтіярової І.О.
Костенка М.І. при секретарі судового
засідання Єгорова І.В.

за участю представників сторін:
позивача - не з'явився,

відповідача - Українська Т.О.,

прокурор - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Харкові Державної податкової
служби

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 16.05.2012 р.

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 07.08.2012 р.

у справі № 2а-1531/12/2070

за позовом Казенного підприємства
«Харківське конструкторське бюро з
машинобудування ім. О.О. Морозова»

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у м.
Харкові Державної податкової служби

за участі прокуратури
Комінтернівського району м. Харкова

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2012 року Казенне підприємство
«Харківське конструкторське бюро з
машинобудування ім. О.О. Морозова» (далі
- позивач, КП «ХКБМ ім. О.О.
Морозова») звернулось до Харківського
окружного адміністративного суду з
позовом до Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у м.
Харкові (далі - відповідач, СДПІ по
роботі з ВПП у м. Харкові), в якому
просило суд визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення від 20.01.2012 р. №
.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 16.05.2012 р.,
яка залишена без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 07.08.2012 р.,
позов задоволено: визнано протиправним
та скасовано податкове
повідомлення-рішення СДПІ по роботі з
ВПП у м. Харкові від 20.01.2012 р. № ;
вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із прийнятими
рішеннями судів попередніх інстанцій,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, з
посиланням на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просив скасувати постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 16.05.2012 р. та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 07.08.2012 р. і
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Позивач в судове засідання 15.10.2014 р. не
з'явився, своїм процесуальним правом
надати заперечення на касаційну
скаргу не скористався.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
касаційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що у період з 12.12.2011 р. по
10.01.2012 р. посадовими особами СДПІ по
роботі з ВПП у м. Харкові, на підставі
направлень від 12.12.2011 р. № 838, № 839,
підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78
Податкового кодексу України та
відповідно до наказу від 09.12.2011 р. № 1006,
була проведена позапланова виїзна
документальна перевірка КП ХКБМ ім.
О.О.Морозова з питань законності
декларування від'ємного значення з
податку на додану вартість за жовтень
2011 року та заявленого до відшкодування
з бюджету податку на додану вартість на
рахунок платника у банку за жовтень 2011
року, за результатами якої складено акт
від 13.01.2012 р. № 16/49-018/14310299 та зроблено
висновок про порушення позивачем вимог
пунктів 198.1, 198.6 статті 198, підпункту «е»
пункту 201.1 статті 201, пунктів 200.3, 200.4
статті 200 Податкового кодексу України,
внаслідок чого, на переконання
перевіряючих: - завищено суму
податкового кредиту за вересень 2011
року на 2 824 704 грн. по взаємовідносинам з
контрагентами - Корпорацією
«Індустріальна спілка Донбасу» та ТОВ
«Черкаський хімічний завод «Синтез»,
за результатами перевірки податковий
кредит за вересень 2011 року складає 3 294
258 грн.; - завищено від'ємне значення
різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту з податку на додану вартість за
вересень 2011 року на суму 2 824 704 грн.; -
завищено суму бюджетного
відшкодування по декларації з податку
на додану вартість за жовтень 2011 року
на суму 2 830 237 грн.

На підставі висновків вказаного акту
перевірки відповідачем 20.01.2012 р.
винесено податкове
повідомлення-рішення № , яким
позивачу зменшено суму бюджетного
відшкодування (у тому числі заявленого
в рахунок зменшення податкових
зобов'язань наступних періодів) з
податку на додану вартість у розмірі
2 830 237 грн. та застосовано до позивача
штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у
розмірі 1 415 118,50 грн.

Як вбачається з акту перевірки №
16/49-018/14310299 від 13.01.2012 р., підставами для
зменшення позивачу бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість, слугували висновки
перевіряючих про безпідставне
формування позивачем податкового
кредиту за результатами господарських
операцій по правочинам укладеним із
контрагентами-постачальниками -
Корпорацією «Індустріальна спілка
Донбасу» та ТОВ «Черкаський хімічний
завод «Синтез».

Суди першої та апеляційної інстанцій
вирішуючи спір по суті та
задовольняючи позовні вимоги, виходили
з того, що матеріалами справи
підтверджується належним чином та в
повному обсязі виконання укладених
позивачем зі своїми
контрагентами-постачальниками,
правочинів, а відповідач, як суб'єкт
владних повноважень, враховуючи, що
висновки викладені в акті податкової
перевірки не узгоджуються з нормами
матеріального права, не довів
правомірності прийнятого ним
податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів касаційної інстанції
погоджується з такою позицією судів
попередніх інстанцій виходячи з
наступного.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно пункту 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України визначено, що
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця видається податкова
накладна, яка є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Право на віднесення сум податку до
податкового кредиту, відповідно до
пункту 198.1 статті 198 Податкового
кодексу України, виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України ) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Згідно пункту 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: - дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; - дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до положень пункту 198.6
статті 198 Податкового кодексу України
не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Згідно положень статті 200 Податкового
кодексу України сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з пунктом 200.1
цієї статті, має від'ємне значення, то:
а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем послуг; б) залишок
від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

З вищенаведених правових норм
вбачається, що для отримання права
сформувати податковий кредит із сум
податку на додану вартість платник
податку на додану вартість повинен
мати податкові накладні, видані на
реально отриманий товар (роботи,
послуги), призначений для використання
у власній господарській діяльності.
При цьому, право на бюджетне
відшкодування частини від'ємного
значення виникає лише у разі фактичної
сплати податку на додану вартість в
ціні придбаного товару (робіт, послуг)
отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України.

При цьому, сама по собі несплата
податку продавцем при фактичному
здійсненні господарської операції не
впливає на податковий кредит покупця
та суму бюджетного відшкодування.

Згідно пунктів 36.1, 36.5 статті 36, пункту
38.1 статті 38, пункту 44.1 статті 44, пункту
47.1 статті 47, пункту 49.2 статті 49
Податкового кодексу України,
обчислення, декларування та/або сплата
суми податку та збору є персональним
податковим обов'язком кожного окремого
платника податків, який і несе
відповідальність за невиконання або
неналежне виконання податкового
обов'язку. Тобто, платник податку несе
самостійну відповідальність за
порушення ним правил ведення
податкового обліку. Зазначена
відповідальність стосується кожного
окремого платника податку і не може
автоматично поширюватись на третіх
осіб, в тому числі і на його
контрагентів.

Таким чином, формування суб'єктом
господарювання податкового кредиту не
може ставитись у пряму залежність від
додержання податкової дисципліни
третіми особами, а пов'язане з
призначенням придбаних товарів
(послуг) для використання у
господарській діяльності та наявності
податкової накладної (накладних).

Законодавство України, не ставить в
залежність виникнення у платника
податку на додану вартість права на
податковий кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання. Якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання по сплаті податку до
бюджету, то це тягне відповідальності
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на відшкодування податку
на додану вартість, якщо останній
виконав усі передбачені законом умови
щодо отримання такого відшкодування та
має всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Неприпустимість притягнення до
відповідальності однієї компанії, у
випадку за неправомірні дії іншої
компанії підтверджується практикою
Європейського суду з прав людини. Так, в
пункті 71 рішення у справі «Булвес»АД
проти Болгарії» Європейського суду з
прав людини дійшов такого висновку: «...
Суд вважає, що компанія-заявник не
повинна нести відповідальність за
наслідки невиконання постачальником
його обов'язків щодо своєчасного
декларування податку на додану
вартість і, як наслідок, сплачувати
податок на додану вартість повторно
разом із пенею. Суд вважає, що такі
вимоги прирівнюються до надзвичайного
обтяження для компанії-заявника, що
порушило справедливий баланс, який
повинен був підтримуватися між
вимогами загальних інтересів та
вимогами захисту права власності».

Отже, Європейський суд з прав людини
чітко визначає правило індивідуальної
відповідальності платника податків.
Тобто, добросовісний платник податків
не має зазнавати негативних наслідків
через порушення з боку його
контрагентом.

Аналіз реальності господарської
діяльності повинен здійснюватися на
підставі даних податкового,
бухгалтерського обліку платника
податків та відповідності їх дійсному
економічному змісту.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджено матеріалами
справи, у перевіреному податковим
органом періоді позивачем, в межах
своєї господарської діяльності, було
укладено ряд правочинів щодо придбання
товарно-матеріальних цінностей із
контрагентами-постачальниками:
Корпорацією «Індустріальна спілка
Донбасу» та ТОВ «Черкаський хімічний
завод «Синтез».

В матеріалах справи у повному обсязі
наявні документи первинного
бухгалтерського та податкового обліку,
на підставі яких сформований склад
податкового кредиту КП «ХКБМ ім. О.О.
Морозова» за вересень 2011 року по
здійсненню діяльності зі зазначеними
контрагентами, та як вірно встановлено
судами попередніх інстанцій, не мають
дефектів форми, змісту або походження,
які в силу статті 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», статті 44, статті
201 Податкового кодексу України, пункту
2.4 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
Наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р.
за № 168/704) спричиняють втрату
первинними документами юридичної сили
і доказовості.

Видані контрагентами позивачу
податкові накладні не має недоліків, а
порядок їх заповнення відповідає
чинному на момент їх виписки
законодавству.

Отже, з дня отримання від
контрагентів-постачальників
податкових накладних у позивача
виникло право формувати податковий
кредит по взаєморозрахунках з цими
контрагентами.

Таким чином, висновки податкового
органу про вчинення платником податків
порушень податкового законодавства,
щодо неправомірності формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість по взаєморозрахунках з
вказаними у акті податкової перевірки
контрагентами та завищення суми
бюджетного відшкодування за період, що
перевірявся, мають характер припущень
та є необґрунтованими, а відтак, не
можуть бути покладені в основу
спірного податкового
повідомлення-рішення.

Доводи касаційної скарги не знайшли
свого підтвердження та спростовуються
матеріалами справи.

Згідно приписів частини другої статті
19 Конституції України, органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Пунктом першим частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України визначено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Оскільки судами
встановлено невідповідність
законодавству винесеного податкового
повідомлення-рішення від 20.01.2012 р. №
, вимоги щодо визнання
протиправним та скасування
зазначеного податкового
повідомлення-рішення були задоволені
обґрунтовано.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку, що судами першої та
апеляційної інстанцій виконано всі
вимоги процесуального законодавства,
всебічно перевірено обставини
справи, вирішено справу у
відповідності до норм матеріального
права, постановлено обґрунтовані
рішення, в яких повно відображені
обставини, що мають значення для
справи. Порушень норм матеріального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів попередніх
інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Харкові Державної податкової
служби залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 16.05.2012 р. та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 07.08.2012 р. у
справі № 2а-1531/12/2070 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки, що встановлені статтями 236-238
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя (підпис) І.В.
Приходько Судді: (підпис) І.О.
Бухтіярова (підпис) М.І. Костенко