Справа № 826/11078/13-а
Суддя: Шостак О.О.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

16 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді:
Шостака О.О.,

суддів:
Мамчура Я.С., Желтобрюх І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві, без фіксування
технічними засобами, в порядку ст. 41 КАС
України, апеляційну скаргу
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центральнний офіс з
обслуговування великих платників
податків на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
"12" вересня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Товариство з
обмеженою відповідальністю "АРАБСЬКИЙ
ЕНЕРГЕТИЧНИЙ АЛЬЯНС ЮЕЙ" до
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центральнний офіс з
обслуговування великих платників
податків про скасування податкового
повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року позивач звернувся до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовом до
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центральнний офіс з
обслуговування великих платників
податків у якому просив визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення від 23.05.2013 року №
.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
"12" вересня 2013 року позов було
задоволено.

Не погоджуючись із прийнятими судовими
рішеннями, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду від 12.09.2013 року та
прийняте нове рішення, яким
задовольнити позов. Свої вимоги
обґрунтовує тим, що судом першої
інстанції було порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центральнний офіс з
обслуговування великих платників
податків - залишити без задоволення, а
постанову адміністративного суду
міста Києва від "12" вересня 2013 року -
залишити без змін, виходячи із
наступного.
Відповідно до ст. 159 КАС
України судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.
Згідно ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Як було встановлено судом
першої інстанції, відповідачем була
проведена документальна позапланова
виїзна перевірка правомірності
нарахування позивачем від'ємного
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту та бюджетного відшкодування
податку на додану вартість на
розрахунковий рахунок платника за
січень 2013 року.

Перевіркою достовірності нарахування
від'ємного значення між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту та бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість за січень 2013 року встановлено,
що згідно з поданою позивачем
декларацією з ПДВ за січень 2013 року та
додатками : від'ємне значення різниці
між сумою податкового зобов'язання та
сумою податкового кредиту, відображене
у рядку 19 податкової декларації,
складає 1851657 грн. та сума бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість на рахунок платника у банку,
відображена у рядку23.1 декларації,
складає3 050 932 грн., яку сформовано з
урахуванням залишку від'ємного
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податковою
кредиту, нарахованої за попередні
звітні (податкові) періоди в розмірі 3050
932 грн., а саме: грудень2012 року -1 823 355
грн., вересень2012 року -1 227 577 грн.
Причиною виникнення залишку від'ємного
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту є : придбання ТМЦ в обсягах, що
значно перевищують обсяги продажу.
За результатами перевірки
відповідачем складено акт від 19.04.2013 №
434/41-20/23-20/31511844, яким зафіксовані
виявлені під час перевірки порушення
позивачем норм податкового
законодавства України, а саме: п.200.1,
п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України,
що призвело до завищення суми
бюджетного відшкодування ПДВ за січень
2013 року в сумі 3 050 932 грн., яка підлягає
зменшенню.
На
підставі акта перевірки від 19.04.2013 №
434/41-20/23-20/31511844, відповідачем було
прийняте оскаржуване податкове
повідомлення-рішення від 23.05.2013 №
, яким позивачу зменшено суму
бюджетного відшкодування ( у тому числі
заявленого в рахунок зменшення
податкових зобов'язань наступних
періодів) з податку на додану вартість
у розмірі 3 050 932 грн. та застосовані
штрафні (фінансові) санкції в розмірі 762
733 грн. Не
погоджуючись з вищевикладеними
обставинами, позивач звернувся до суду
з відповідним позовом.

Окружний адміністративний суд м. Києва
прийшов до висновку про необхідність
задовольнити позов.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Відповідно до пп.14.1.36. п.14.1.
ст.14 Податкового кодексу України,
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Згідно із п.п.
14.1.181 п. 14.1 Кодексу, податковий кредит -
це сума, на яку платник податку має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.3 статті 198 Кодексу
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та
складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.
Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Кодексу
сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.
Відповідно
до п. 200.4 Кодексу якщо в наступному
податковому періоді сума, розрахована
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має
від'ємне значення, то:
а) бюджетному відшкодуванню
підлягає частина такого від'ємного
значення, яка дорівнює сумі податку,
фактично сплаченій отримувачем
товарів/послуг у попередніх та
звітному податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем послуг;
б)
залишок від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду.
Датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит згідно із п. 198.2 ст. 198
Кодексу вважається дата здійснення
першої з подій: або дата списання
коштів з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт,
послуг), дата виписки відповідного
рахунку (товарного чека) - в разі
розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних
чеків; або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).
Згідно із п. 198.6 ст. 198
Кодексу не дозволяється включення до
податкового кредиту будь-яких витрат
по сплаті податку, що не підтверджені
податковими накладними. У разі, коли на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.
Відповідно до п. 201.1 ст.
201 Кодексу податкова накладна повинна
містити зазначені окремими рядками: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної
особи-продавця або податкова адреса
фізичної особи-продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).
Статтею 201 Кодексу передбачено, що
податкова накладна є податковим
документом. Право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку.

Загальні правила, види і
стандарти розрахунків клієнтів банків
та банків у грошовій одиниці України на
території України, що здійснюються за
участю банків встановлені в Інструкції
про безготівкові розрахунки в Україні
в національній валюті (далі -
Інструкція), затверджена постановою
Правління Національного банку України
від 21.01.2004 № 22.
Відповідно до п. 1.4 Інструкції, платіжне
доручення - розрахунковий документ, що
містить письмове доручення платника
обслуговуючому банку про списання зі
свого рахунку зазначеної суми коштів
та її перерахування на рахунок
отримувача.
Згідно п.3.1 Інструкції, 3.1. платіжне
доручення оформляється платником за
формою, наведеною в додатку 2 до цієї
Інструкції, згідно з вимогами щодо
заповнення реквізитів розрахункових
документів, що викладені в додатку 8 до
цієї Інструкції, та подається до банку,
що обслуговує його, у кількості
примірників, потрібних для всіх
учасників безготівкових розрахунків.
Банк у договорі з платником -
фізичною особою має право передбачати
можливість подання цим платником
платіжного доручення в довільній
формі, яке має містити такі обов'язкові
реквізити:

- назву документа;

- дату складання і номер;

- прізвище, ім'я, по батькові (за
наявності), код платника та номер його
рахунку; найменування та код
банку платника;
-
найменування/прізвище, ім'я, по
батькові (за наявності), код отримувача
та номер його рахунку;

- найменування та код
банку отримувача;
- суму цифрами та
словами;
- призначення
платежу;
- підпис
платника.

Так, п.3.8 Інструкції, 3.8. реквізит
"Призначення платежу" платіжного
доручення заповнюється платником так,
щоб надавати повну інформацію про
платіж та документи, на підставі яких
здійснюється перерахування коштів
отримувачу. Повноту інформації
визначає платник з урахуванням вимог
законодавства України.
Платник відповідає за
дані, що зазначені в реквізиті
платіжного доручення "Призначення
платежу". Банк перевіряє заповнення
цього реквізиту на відповідність
вимогам, викладеним у цій главі, лише за
зовнішніми ознаками.
Як
вбачається з матеріалів справи
платіжні доручення оформлені
відповідно до вимог законодавства.

При цьому
податковим органом при проведенні
перевірки не перевірялось чи були
спрямовані платежі вказаним
контрагентам на інші, ніж договірні
цілі. Відповідно до п.
73.5 ст. 73 Податкового кодексу України з
метою отримання податкової інформації
органи державної податкової служби
мають право проводити зустрічні звірки
даних суб'єктів господарювання щодо
платника податків. Зустрічною звіркою
вважається співставлення даних
первинних бухгалтерських та інших
документів суб'єкта господарювання, що
здійснюється органами державної
податкової служби з метою
документального підтвердження
господарських відносин з платником
податків та зборів, а також
підтвердження відносин, виду, обсягу і
якості операцій та розрахунків, що
здійснювалися між ними, для з'ясування
їх реальності та повноти відображення
в обліку платника податків. Зустрічні
звірки не є перевірками і проводяться в
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України.
З матеріалів справи
вбачається, що зустрічна звірка не
призначалися. З
огляду на викладене, повно та всебічно
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновки суду першої інстанції,
викладені в постанові від 28 лютого 2013
року, та не можуть бути підставами для
її скасування.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам та
прийнято законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права.
В зв'язку з цим колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центральнний офіс з
обслуговування великих платників
податків - залишити без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від "12" вересня 2013 року
- без змін. Керуючись
ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

В задоволені апеляційної скарги
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центральнний офіс з
обслуговування великих платників
податків - відмовити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від "12" вересня 2013 року
- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до вимог ч. 2 ст. 212 КАС
України та може бути оскаржена в
двадцятиденний термін шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.О. Шостак

Судді Я.С. Мамчур

І.Л. Желтобрюх

.

Головуючий суддя
Шостак О.О.

Судді:
Мамчур Я.С

Желтобрюх І.Л.