Справа № 802/3341/14-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2014-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 жовтня 2014 р.
Справа № 802/3341/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Альчука Максима
Петровича,

секретаря судового засідання: Дмитрука
В.В.

представника позивача: Кучми С.В.

представника відповідача: Нестерук
М.І., Паламарчук Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю "ТЕРРА ФУД"

до: Немирівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області

про: визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернулось
товариство з обмеженою
відповідальністю "Терра Фуд" з
адміністративним позовом до
Немирівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідачем протиправно, за
наслідками проведеної перевірки,
результати якої відображені в акті
перевірки № 558/10/22-35438742 у відношенні
позивача прийнято податкове
повідомлення-рішення, яким збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток приватних підприємств в
сумі 162500 грн. та нараховано штрафну
санкцію 1 грн.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав в повному обсязі посилаючись
на обставини, викладені у позовній
заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову
заперечив в повному обсязі,
посилаючись на доводи, викладені у
письмових запереченнях (а.с. 127-131).
Окремо зазначив, що оскаржуване
податкове-повідомлення рішення
прийняте відповідно до вимог чинного
законодавства України, є правомірним, а
тому позовні вимоги є необґрунтованими
та в їх задоволенні слід відмовити.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
оцінивши надані докази в їх сукупності,
суд дійшов висновку про відмову у
задоволенні позову, в зв'язку з
наступним.

Судом встановлено, що на підставі
протоколу № 5 від 30.01.2014 року загальних
зборів учасників товариства з
обмеженою відповідальністю "Інтер Фуд"
назву товариства змінено на товариство
з обмеженою відповідальністю "Терра
Фуд".

Відповідно до витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців товариство з
обмеженою відповідальністю "Терра Фуд"
зареєстровано як юридична особа за
адресою: 23600, Вінницька область,
Тульчинський район, місто Тульчин,
вулиця Полковника Ганжі, будинок, 16, .

Основними видами діяльності позивача є
оптова торгівля молочними продуктами,
яйцями, харчовими оліями та жирами,
оптова торгівля іншими продуктами
харчування.

На підставі направлення від 12.05.2014 року
№ 145, виданого Немирівською ОДПІ ГУ
Міндоходів у Вінницькій області
посадовими особами на підставі п.п. 78.1.1
п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України
проведена документальна позапланова
виїзна перевірка товариства з
обмеженою відповідальністю "Терра Фуд"
з питань правильності
формування валових витрат за період з
01.01.2011 року по 31.03.2011 року при здійсненні
господарських операцій з ФОП ОСОБА_4

Результати перевірки оформлено актом
№ 558/10/22-35438742 від 23.05.2014 року (а.с. 11-37),
згідно якого встановлено порушення
вимог п.п. 138.1, 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України ТОВ "Терра Фуд", в
результаті чого занижено суму податку
на прибуток на суму 162500 грн., в тому
числі за І квартал 2011 року - 162500 грн.

На підставі акту перевірки прийнято
податкове повідомлення-рішення №
від 10.06.2014 року, відповідно до
якого встановлено порушення вимог п.п.
138.1, 138.2 ст. 138 Податкового кодексу
України, у зв'язку з чим збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем:
податок на прибуток приватних
підприємств на суму 162500 грн. та
нараховано штрафну санкцію на суму 1
грн.

Не погодившись з вказаним рішенням ТОВ
"Терра Фуд" подано скаргу до Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області.

Рішенням Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області від
23.07.2014 року № 11426/10/02-32-10-02-11 про
результати розгляду первинної скарги
скаргу позивача залишено без
задоволення, а податкове
повідомлення-рішення Немирівської
ОДПІ скасовано та зобов'язано
сформувати та направити податкове
повідомлення-рішення про збільшення
суми грошового зобов'язання за
платежем податок на прибуток приватних
підприємств, оформлене згідно вимог
чинного законодавства України.

13.08.2014 року ТОВ "Терра Фуд" отримано
податкове повідомлення-рішення форми
"Р" від 12.08.2014 року № , сформоване
на підставі акта перевірки № 558/10/22-35438742
від 23.05.2014 року. Згідно даного
повідомлення позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання на загальну
суму 162501 грн., в тому числі 162500 грн. -
основний платіж, 1 грн. - штрафна санкція
за порушення вимог п. 5.1 п. 5, п.п. 5.3.9 ст. 5
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств".

Дане рішення оскаржене позивачем до
Державної фіскальної служби України.

Рішенням Державної фіскальної служби
України від 04.09.2014 року № 283816/99-99-10-01-15
скаргу ТОВ "Терра Фуд" залишено без
розгляду.

Визначаючись стосовно позовних вимог,
суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначення вичерпного переліку
податків та зборів, що справляються в
Україні, та порядок їх адміністрування,
платників податків та зборів, їх права
та обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства регулюються
Податковим кодексом України (далі - ПК
України).

Відповідно до п.п. 20.1.4. п. 20.1 ст. 20 ПК
України контролюючі органи мають
право: проводити відповідно до
законодавства перевірки і звірки
платників податків (крім Національного
банку України), у тому числі після
проведення процедур митного контролю
та/або митного оформлення, визначати у
порядку, встановленому цим Кодексом,
суми податкових та грошових
зобов'язань платників податків,
застосовувати до платників податків
передбачені законом фінансові
(штрафні) санкції (штрафи) за порушення
податкового чи іншого законодавства,
контроль за додержанням якого
покладено на контролюючі органи, що
передбачено п.п. 20.1.18, 20.1.19 цього ж
Кодексу.

Як свідчать матеріали справи за
наслідками проведеної перевірки,
результат якої оформлено актом від
23.05.2014 року у відношенні позивача
сформовано податкове
повідомлення-рішення форми "Р" від
12.08.2014 року № , яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на прибуток
приватних підприємств в розмірі 162501
грн., з них 162500 грн. - основний платіж, 1
грн. - штрафна санкція.

Вказане рішення прийнято у відношенні
позивача за наслідками перевірки
правильності формування валових
витрат за період з 01.01.2011 року по 31.03.2011
року при здійсненні господарських
операцій з ФОП ОСОБА_4, в результаті
якої підтверджено відсутність
проведення поставок товарів (послуг)
від ФОП ОСОБА_4 у лютому 2011 року.

Перевіркою повноти визначення податку
на прибуток за період з 01.01.2011 року по
31.03.2011 року встановлено заниження
податку на прибуток за період з 01.01.2011
року по 31.03.2011 року, у тому числі в
першому кварталі 2011 року - 162500 грн.

Відповідно до п. 138.2. ст. 138 Податкового
кодексу України (далі - ПК України)
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Так, між ФОП ОСОБА_4 та товариством з
обмеженою відповідальністю "Інтер Фуд"
(на момент укладання договору) укладено
договір купівлі-продажу № 101 від 14.02.2011
року.

Відповідно до вказаного договору
продавець зобов'язується передати у
власність покупця, а покупець в порядку
та на умовах даного договору
зобов'язується прийняти й оплатити
масло солодковершкове селянське 73%.

В розділі І даного договору визначено
документи на кожну партію товару, які
продавець повинен передати покупцю:
товарно-транспортна накладна
(накладна), податкова накладна із
зазначенням кількості відвантаженого
товару, ціни за одиницю товару без ПДВ,
вартість, суму без ПДВ, загальну
вартість товару з ПДВ. Продавець несе
відповідальність за арифметичні
помилки в накладних; сертифікат
походження, сертифікат якості,
сертифікат відповідності,
радіологічний, ветеринарне свідоцтво
Ф-2 та інші. Також зазначено, що товар,
який передається у власність покупцю
якісний, нікому не проданий, не
заставлений, в спорі та під забороною
(арештом, податковою заставою) не
перебуває, жодні права на товар іншим
особам не передані, а також він є
вільним від будь-яких зобов'язань і
обтяжень перед третіми особами.

Згідно розділу ІІІ договору, товар має
забезпечувати його повну придатність
для використання, а також відповідати
встановленим вимогам національних
стандартів та повинна бути
підтверджена сертифікатами та іншими
документами, які необхідні для товару
даного виду. Усі необхідні документи,
що підтверджують якість та
відповідність товару, продавець
зобов'язаний передати покупцю в момент
передачі партії товару.

Пунктом 3.4 договору передбачено, що
якість товару повинна відповідати
вимогам ДСТУ, ТУ, а також санітарним,
ветеринарним, гігієнічним та іншим
нормам, встановленим чинним
законодавством України для такого виду
товару, та підтверджуватись
відповідними документами, виданими
компетентними органами та/чи
виробниками товару.

Продавець гарантує якість товару
протягом строку придатності,
встановленого в технічних умовах,
виключно за умови дотримання покупцем
правил та умов зберігання товару (п. 3.5
договору).

Відповідно до п. 4.2 даного договору
товар вважається переданим продавцем
та прийнятим покупцем по якості на
основі документів, що підтверджують
якість товару, виданих компетентними
органами та/чи виробниками товару, а
також на підставі випробувань
лабораторій покупця.

На підтвердження виконання умов
договору позивачем надана податкова
накладна № 5 від 16.02.2011 року,
товарно-транспортна накладна № 10 від
16.02.2011 року, накладна № 10 від 16.02.2011 року,
подорожній лист вантажного автомобіля
№ 439 від 15-16.02.2011 року, посвідчення про
відрядження, платіжне доручення № 1968
від 18.02.2011 року, накладні на переміщення
№ 3432, 3435, 3303 від 17.02.2011 року, № 3303 від
16.02.2011 року та № 3646 від 18.02.2011 року,
експертні висновки № 765/5 від 01.03.2011
року, № 0740/08 від 23.05.2008 року, ветеринарне
свідоцтво та сертифікат відповідності.

Відповідно до податкової накладної № 5
та товарно-транспортної накладної № 10
в лютому 2011 року позивач придбав у ФОП
ОСОБА_4 масло селянське 20000 кг. на суму
650000 грн., сума ПДВ 130000 грн., загальна
сума 780000 грн.

У ветеринарному свідоцтві БЛ-16 № 743723
від 16.02.2011 року, виданого Полтавською
міською державною лікарнею
ветеринарної медицини, походження
товару зазначено Каланчацький
маслозавод та вказано, що продукти
направляються у м. Тульчин, ВАТ
"Тульчинська філія "Інтер Фуд" за лютий
2011 року, специфікація
товарно-транспортна накладна № 10 від
16.02.2011 року (а.с.78).

Проте, податковим органом в акті
перевірки встановлено, що відповідно
до системи співставлення податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів встановлено, що
ФОП ОСОБА_4 здійснювала придбання
товару у ПАТ "Каланчацький маслозавод"
лише в серпні-вересні 2010 року. В період
з січня 2010 року по серпень 2010 року та в
період з жовтня 2010 року по травень 2011
року взаєморозрахунки між ФОП ОСОБА_4
та ПАТ "Каланчацький маслозавод
відсутні".

Згідно довідки Каланчацького
відділення Чаплинської МДПІ № 24/220/00447652
від 13.09.2012 року "Про результати
проведення зустрічної звірки ПАТ
"Каланчацький маслозавод" щодо
документального підтвердження
господарських відносин із платником
податків СПД ФО ОСОБА_4 їх реальності та
повноти відображення в обліку за
серпень-вересень 2010 року встановлено,
що ФОП ОСОБА_4 придбавала у ПАТ
"Каланчацький маслозавод" лише сир.

Відповідно до сертифікату
відповідності серії ВВ №347508 виробник
масла солодковершкового «Селянське»
72,5 % - ВАТ «Каланчацький маслозавод»,
термін дії сертифіката з 24.06.2008 року по
15.06.2010 року. Тому є правильним висновок
податкового органу, що позивач придбав
масло з сертифікатом відповідності,
який втратив свою чинність (а.с. 79).

На підтвердження походження товару, в
ході перевірки позивачем надано
податковому органу якісні посвідчення
№234 від 20.01.2010 року, №252 від 28.05.2010 року,
№833 від 18.06.2010 року виданих АТ
„Каланчацький маслозавод" (а.с. 82-83).
Проте перевіркою встановлено, що
якісне посвідчення №833 від 18.06.2010 року
не підтверджене наданим сертифікатом
відповідності.

У якісному посвідченні №234 від 20.01.2010
року зазначено дату виготовлення -
15-19.01.2010 р. та зазначено кінцевий термін
придатності - 15-19.08.2010 р., в якісному
посвідчені №252 від 28.05.2010 року
зазначено дату виготовлення - 7-28.05.2010 р.
та кінцевий термін придатності -
7-28.08.2010р., в якісному посвідчені №833 від
18.06.2010 року зазначено дату виготовлення
- 22.01-8.06.2010 р. та зазначено кінцевий
термін придатності - 22.08-8.09.2010 р.

В наданих якісних посвідченням
зазначено умови та терміни зберігання
масла : при температурі від -6 до -11о С - 9
місяців, при температурі від -12 до -18о С -
12 місяців.

Таким чином, відповідно до наданих
документів дане масло реалізоване
позивачу 16.02.2011 року, тобто по
завершенню кінцевого терміну
придатності.

Згідно експертного висновку №0740/08 від
23.05.2008 року, виданого випробувальною
лабораторією Херсонської обласної
державної лабораторії ветеринарної
медицини ім. Л.С.Ценковського на масло
солодковершкове від партії 500 кг., дата
виготовлення якого 14.05.2008 року,
виробником масла є ВАТ «Каланчацький
маслозавод», дослідження здійснено
15.05.2008 року, мета випробувань: перевірка
радіологічних та
хіміко-токсикологічних показників
зразку масла.

Таким чином, перевірка купленого
позивачем масла була проведена ще до
його виробництва, та видачі якісних
посвідчень та отримання сертифіката
відповідності, тобто надані
контрагентом позивача документи, які
підтверджують його походження та
якість не узгоджуються між собою ні по
даті видачі (прийняття), ні по кількості
досліджуваної продукції.

Крім того, з наданих позивачем
документів на товар не можливо
ідентифікувати товар по договору
купівлі-продажу № 101 від 14.02.2011 року,
оскільки у кожному документі
вказується різна кількість об'єму
продукції, різні дати виробництва
продукції.

На підтвердження перевезення масла від
ФОП ОСОБА_4 позивачем надано
товарно-транспортну накладну №10 від
16.02.2011 року, згідно якої масло
перевозиться водієм ОСОБА_5
автомобілем державний номерний знак
НОМЕР_4 та причепом державний номерний
знак НОМЕР_6, де зазначено пункт
навантаження м. Полтава та пункт
розвантаження м. Тульчин, назва
продукції «масло селянське» кількістю
20000 кг. Також позивачем надано
подорожній лист №439 від 15-16.02.2011 року на
автомобіль Вольво, державний номерний
знак НОМЕР_4 та причеп державний
номерний знак НОМЕР_5, де відображено
завдання водієві отримання вантажу
(масло) в м.Тульчин та його доставка до
м.Полтава.

Таким чином, в товарно-транспортній
накладній та подорожньому листі
різняться державні номерні знаки
причепа та пункти навантаження та
розвантаження вантажу (масла).

Разом з тим, відповідно до пп. 12.2. п. 12
Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
затвердженого наказом Міністерства
транспорту України від 14 жовтня 1997 р. №
363 та зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України від 20 лютого 1998 р. за №
128/2568 (далі - Правила перевезення), для
перевезення специфічних (побутових,
харчових, швидкопсувних тощо) вантажів
необхідно надавати спеціалізований та
відповідно обладнаний рухомий склад
згідно з вимогами санітарних правил і
нормативів.

У пункті 29 Правил перевезення
визначено правила перевезень
швидкопсувних вантажів у міжміському
сполученні.

Так, до швидкопсувних вантажів
належать продукти харчування та інші
вантажі, перевезення яких потрібно
здійснювати у відповідному середовищі
і при відповідному температурному
режимі.

Швидкопсувні вантажі перевозяться
автомобільним транспортом в остиглому,
охолодженому, замороженому,
швидкозамороженому стані та у свіжому
вигляді з урахуванням термінів їх
реалізації та відстані перевезень.

Швидкопсувні вантажі повинні
подаватись для перевезення у
транспортабельному стані, відповідати
вимогам якості й упакування, які
встановлюються технічними умовами.
Тара для швидкопсувних вантажів
повинна відповідати
санітарно-гігієнічним умовам їх
перевезення, зберігати якість і
зовнішній вигляд вантажу та охороняти
його від пошкодження. Тара повинна бути
справна, суха і чиста, без сторонніх
запахів і відповідати всім вимогам по
збереженню вантажу цієї категорії.

Швидкопсувні вантажі перевозяться
спеціалізованим рухомим складом
(авторефрижераторами) з додержанням
температурного режиму, який указано в
графах 4 і 5 додатка 18.

Для перевезення швидкопсувного
вантажу надається чистий рухомий
склад, який відповідає встановленим
санітарним нормам та обладнаний
справними кузовом, холодильною
установкою, вантажонесучими
пристроями і замками дверей.

Для перевезення подаються
швидкопсувні вантажі, які мають
температуру не вище зазначеної у графі
3 додатка 18.

Залежно від властивості і термічної
обробки вантажу, який перевозиться,
водій зобов'язаний влітку провести
попереднє (до вантаження) охолодження,
зимою - обігрівання кузова
автомобіля-рефрижератора до
температури, зазначеної в графі 4
додатка 18, а при перевезенні
заморожених вантажів улітку -
охолодження кузова до 0 град. і
швидкозаморожених (овочі, ягоди тощо) -
до мінус 10 град.

Температура в кузові
автомобіля-рефрижератора перед
завантаженням швидкопсувних вантажів
відмічається вантажовідправником у
товарно-транспортній накладній і в
листі контрольної перевірки
температури (додаток 19).

Вантажовідправник зобов'язаний
передати водію разом з
товарно-транспортною накладною на
перевезення швидкопсувних вантажів
посвідчення про якість або сертифікат.
Відомості про ці документи обов'язково
зазначаються в товарно-транспортній
накладній.

У посвідченні про якість, у сертифікаті
або іншому аналогічному документі
повинні міститись відомості про
температуру вантажу перед вантаженням,
допустимий термін його доставки,
якісний стан вантажу та упаковки.

Посвідчення про якість і сертифікат
оформляються в день подання вантажу
для перевезення, засвідчуються
підписами відповідних
правоуповноважених на це осіб і
печаткою.

Продукти тваринного походження і
продукти переробки, наведені в додатку
20 Правил, підлягають
ветеринарно-санітарному контролю.

Перевізник, якому видається
ветеринарне свідоцтво, зобов'язаний
пред'являти його в дорозі для
перевірки, а потім разом з вантажем
передати вантажоодержувачу.

Швидкопсувні вантажі перевозяться
автомобілями-рефрижераторами тільки
за пломбою вантажовідправника, який
несе відповідальність за якість,
кількість, асортимент і відповідність
вантажу санітарним вимогам.

Вантажовідправник також несе
відповідальність за зниження якості
попередньо неохолодженого вантажу до
температури, зазначеної у графі 3
додатка 18, за умови виконання
Перевізником вимог п. 29.13 цих Правил.

Перевізник повинен доставляти
швидкопсувні вантажі в якнайкоротший
термін.

Граничні строки доставки цієї
категорії вантажів визначаються
спільно Перевізником і Замовником. Ці
строки залежать від дорожніх умов
перевезення. Граничні строки доставки
швидкопсувних вантажів обчислюються з
моменту закінчення вантаження та
вручення водію товарно-транспортної
накладної разом з іншими документами
на вантаж до моменту прибуття
автомобіля (автопоїзда) до
вантажоодержувача. Строки доставки
вантажу зазначаються в заявці або
разовому договорі.

Розвантажені автомобілі (автопоїзди)
після перевезення швидкопсувних
вантажів очищаються
вантажоодержувачем від залишків
вантажу й упаковки і відповідно до
ветеринарно-санітарних правил
промиваються і дезінфікуються, про що
вантажоодержувач робить запис у
товарно-транспортній накладній.

Проте, в матеріалах справи відсутні
докази, що товар (масло), яке
відноситься до швидкопсувних вантажів,
перевозився спеціально обладнаним
транспортом. Крім того, у наданих
товарно-транспортній накладні та
подорожному листі не відмічені графи,
які мають бути обов'язково заповнені
відповідно до Правил перевезення.

Відповідно до п. 44.6 ст. 44 ПК України, у
разі якщо до закінчення перевірки або у
терміни, визначені в абзаці другому
пункту 44.7 цієї статті платник податків
не надає посадовим особам органу
державної податкової служби, які
проводять перевірку, документи
(незалежно від причин такого ненадання,
крім випадків виїмки документів або
іншого вилучення правоохоронними
органами), що підтверджують показники,
відображені таким платником податків у
податковій звітності, вважається, що
такі документи були відсутні у такого
платника податків на час складення
такої звітності.

З врахуванням ст. 44 ПК України, суд не
бере до уваги надані позивачем докази,
які не були надані під час податкової
перевірки, а саме експертний висновок
№756/5 від 01.03.2011 р., оскільки вказаний
документ був наданий лише до суду та не
досліджувався податковим органом під
час проведення перевірки і винесення
податкового повідомлення-рішення. Крім
того, вказаний доказ не спростовує
висновків податкового органу.
Зазначена правова позиція також
підтверджується інформаційним листом
Вищого адміністративного суду України
№742/11/13-11 від 02.06.2011 року.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку про безтоварність
господарських операцій вчинених між
позивачем та ФОП ОСОБА_4

Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Водночас ст. 1 Закону України від 16.07.1999
р. № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
визначено, що первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Аналогічного висновку дійшла колегія
суддів Вінницького апеляційного
адміністративного суду згідно
постанови від 11.04.2013 року у справі №
802/40/13-а за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю "Інтер Фуд"
до Державної податкової інспекції у
Тульчинському районі Вінницької
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення. Даним рішенням
надано оцінку тим самим первинним
документам, які надані позивачем під
час розгляду адміністративної справи
№ 802/3341/14-а.

Крім того, у позовній заяві позивач
вказує на те, що відповідачем
самостійно визначено суму грошових
зобов'язань після закінчення 1095 дня,
який настав за останнім днем
граничного строку подачі податкової
декларації.

Суд не погоджується з даним доводом
позивача, в зв'язку з наступним.

Відповідно до п. 102.1 ст. 102 ПК України
контролюючий орган, крім випадків,
визначених пунктом 102.2 цієї статті, має
право самостійно визначити суму
грошових зобов'язань платника податків
у випадках, визначених цим Кодексом, не
пізніше закінчення 1095 дня, що настає за
останнім днем граничного строку
подання податкової декларації та/або
граничного строку сплати грошових
зобов'язань, нарахованих контролюючим
органом, а якщо така податкова
декларація була надана пізніше, - за
днем її фактичного подання. Якщо
протягом зазначеного строку
контролюючий орган не визначає суму
грошових зобов'язань, платник податків
вважається вільним від такого
грошового зобов'язання, а спір стосовно
такої декларації та/або податкового
повідомлення не підлягає розгляду в
адміністративному або судовому
порядку.

У разі подання платником податку
уточнюючого розрахунку до податкової
декларації контролюючий орган має
право визначити суму податкових
зобов'язань за такою податковою
декларацією протягом 1095 днів з дня
подання уточнюючого розрахунку.

Як свідчать матеріали справи позивачем
подано уточнюючу податкову декларацію
до Немирівської ОДПІ 25.10.2011 року, відтак
строк давності для визначення сум
грошових зобов'язань платника податків
контролюючим органом не порушено.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що податкове
повідомлення-рішення форми "Р" від
12.08.2014 року № є правомірним та
сформоване відповідно до вимог
податкового законодавства України, а
тому в задоволенні позову слід
відмовити.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Альчук Максим
Петрович