Справа № 826/10971/14
Суддя: Твердохліб В.А.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Іщук І.О.
Суддя-доповідач: Твердохліб
У Х В А Л А

Іменем України

14 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Твердохліб В.А.,

суддів
Троян Н.М., Костюк Л.О.,

за участю секретаря
Погребняк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
05 вересня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Відділу державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м.Києві, третя особа: Публічне
акціонерне товариство «Альфа-Банк» про
визнання протиправною бездяльності та
зобов"язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернулася до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовом до Відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м.Києві (далі - Відповідач),
третя особа: Публічне акціонерне
товариство «Альфа-Банк» (далі - Третя
особа) про визнання протиправною
бездіяльності щодо невиконання
обов'язків державного виконавця,
зобов'язання розглянути та надати
відповідь на заяву від 16.06.2014 року,
вчинити дії щодо повернення
виконавчого документа стягувачу у
виконавчому провадження №43315557,
відкритого відповідно постанови про
відкриття виконавчого провадження від
16.05.2014 року, а саме: прийняти постанову
про повернення виконавчого документу
стягувачу.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
05 вересня 2014 року адміністративний
позов задоволено частково, визнано
протиправною бездіяльність
Відповідача щодо нерозгляду заяви
представника Позивача від 16.06.2014 року
про повернення виконавчого документа
стягувачу у виконавчому провадженні ВП
№43315557, зобов'язано Відповідача
розглянути та надати Позивачу
відповідь на заяву від 16.06.2014 року про
повернення виконавчого документа
стягувачу у виконавчому провадженні ВП
№43315557. В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим
рішенням, Позивач подала апеляційну
скаргу, в якій просить його змінити та
прийняти нове, яким задовольнити
адміністративний позов в повному
обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника Позивача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
16.05.2014 року Відповідачем відкрито
виконавче провадження №43315557 на
виконання виконавчого напису №799 від
08.05.2014 року, яким запропоновано
звернути стягнення на квартиру №12,
загальною площею 147,90 кв.м, житловою
площею 61,70 кв.м, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві
власності Позивачу на підставі
свідоцтва про право власності,
виданого Головним управлінням
житлового забезпечення Виконавчим
органом Київської міської ради
(Київська міська державна
адміністрація) від 17.08.2004 року серія САА
№192144 на підставі наказу Головного
управління житлового забезпечення від
07.07.2004 року №1244-С/КІ, зареєстрованого в
Київському міському бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
25.08.2004 року в реєстровій книзі №404-155 за
реєстровим №44144.

16.05.2014 року Відповідачем прийнято
постанову про арешт вказаного
нерухомого майна та оголошення
заборони на його відчуження.

16.06.2014 року представник Позивача ОСОБА_3
звернувся до Відповідача із заявою про
повернення виконавчого листу
стягувачу відповідно п.9 ч.1 ст.47 Закону
України «Про виконавче провадження», в
зв'язку з наявністю заборони на
звернення стягнення на майно боржника,
встановленої Законом України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті».

Згідно ст.1 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Відповідно положень ст.2 Закону України
«Про виконавче провадження» примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України «Про державну виконавчу
службу».

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про
виконавче провадження» вимоги
державного виконавця щодо виконання
рішень обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.

Державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб (ч.1 ст.6 Закону України
«Про виконавче провадження»).

Приписами ч.ч.1, 2 ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження» визначено,
що державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець, серед іншого,
здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом; розглядає заяви сторін та
інших учасників виконавчого
провадження і їхні клопотання.

Статтею 12 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено
перелік прав і обов'язків сторін та
інших учасників виконавчого
провадження, зокрема, сторони
виконавчого провадження мають право
ознайомлюватися з матеріалами
виконавчого провадження, робити з них
виписки, знімати копії, заявляти
відводи у випадках, передбачених цим
Законом, оскаржувати рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця з
питань виконавчого провадження у
порядку, встановленому цим Законом,
подавати додаткові матеріали, заявляти
клопотання, брати участь у провадженні
виконавчих дій, давати усні та письмові
пояснення, висловлювати свої доводи та
міркування з усіх питань, що виникають
у ході виконавчого провадження, у тому
числі під час проведення експертизи,
заперечувати проти клопотань, доводів
та міркувань інших учасників
виконавчого провадження та
користуватися іншими правами, наданими
законом.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про
інформацію» громадяни України мають
право звернутися до органів державної
влади, місцевого самоврядування,
об'єднань громадян, підприємств,
установ, організацій незалежно від
форм власності, засобів масової
інформації, посадових осіб відповідно
до їх функціональних обов'язків із
зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Відповідно ч.1 ст.5 Закону України «Про
інформацію» кожен має право на
інформацію, що передбачає можливість
вільного одержання, використання,
поширення, зберігання та захисту
інформації, необхідної для реалізації
своїх прав, свобод і законних
інтересів.

Звернення, оформлені належним чином і
подані у встановленому порядку,
підлягають обов'язковому прийняттю та
розгляду (ч.1 ст.7 Закону України «Про
звернення громадян»).

Положеннями ст.15 Закону України «Про
звернення громадян» визначено, що
органи державної влади, місцевого
самоврядування та їх посадові особи,
керівники та посадові особи
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, об'єднань
громадян, до повноважень яких належить
розгляд заяв (клопотань), зобов'язані
об'єктивно і вчасно розглядати їх,
перевіряти викладені в них факти,
приймати рішення відповідно до чинного
законодавства і забезпечувати їх
виконання, повідомляти громадян про
наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду
заяв (клопотань) в обов'язковому
порядку дається тим органом, який
отримав ці заяви і до компетенції якого
входить вирішення порушених у заявах
(клопотаннях) питань, за підписом
керівника або особи, яка виконує його
обов'язки.

Частиною 1 статті 20 Закону України «Про
звернення громадян» встановлено, що
звернення розглядаються і вирішуються
у термін не більше одного місяця від
дня їх надходження, а ті, які не
потребують додаткового вивчення, -
невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти
днів від дня їх отримання. Якщо в
місячний термін вирішити порушені у
зверненні питання неможливо, керівник
відповідного органу, підприємства,
установи, організації або його
заступник встановлюють необхідний
термін для його розгляду, про що
повідомляється особі, яка подала
звернення. При цьому загальний термін
вирішення питань, порушених у
зверненні, не може перевищувати сорока
п'яти днів.

Начальник відділу державної
виконавчої служби районного в місті
відділу державної виконавчої служби
відповідного управління юстиції та
державний виконавець відділу
державної виконавчої служби районного
в місті відділу державної виконавчої
служби відповідного управління
юстиції є державними виконавцями (ч.1
ст.4 Закону України «Про державну
виконавчу службу»).

Положеннями ст. 7 вказаного Закону
передбачено, що працівник органу
державної виконавчої служби
зобов'язаний сумлінно виконувати
службові обов'язки, не допускати в
своїй діяльності порушення прав
громадян та юридичних осіб,
гарантованих Конституцією України та
законами України.

Колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції про те,
що Відповідач зобов'язаний був
розглянути заяву про повернення
виконавчого документа стягувачу,
подану представником Позивача, та,
відповідно, надати обґрунтовану
відповідь у встановлений законом
строк.

Проте, в матеріалах справи відсутні
докази у підтвердження надання
Відповідачем відповіді на вказану
заяву, у зв»язку з чим колегія суддів
вважає вірним рішення суду першої
інстанції про задоволення позовних
вимог щодо визнання протиправною такої
бездіяльності останнього.

Згідно п.1 ч.1 Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті» протягом
дії цього Закону не може бути примусово
стягнуте (відчужене без згоди власника)
нерухоме житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України "Про заставу" та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України "Про іпотеку", якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що: таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; загальна площа
такого нерухомого житлового майна
(об'єкта незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна) не
перевищує 140 кв. метрів для квартири та
250 кв. метрів для житлового будинку;

Приписами ч.1 ст.2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції обґрунтовано відмовив в
задоволенні позовних щодо зобов'язання
Відповідача вчинити дії щодо
повернення виконавчого документа
стягувачу, оскільки такі позовні
вимоги заявлені Позивачем передчасно.
Позивач не позбавлена можливості
звернутись до суду за захистом своїх
прав в разі отримання відмови
Відповідача.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку, що судом першої
інстанції при розгляді справи допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які передбачені
ст.ст. 201, 202 КАС України.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлено
обставини справи, судове рішення
постановлено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається, а тому апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206, 211, 212,
254 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
05 вересня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки, передбачені ст. 212
КАС України.

Головуючий суддя
Твердохліб В.А.

Судді
Троян Н.М.

Костюк Л.О.

Ухвала складена в повному обсязі 16
жовтня 2014 року.

.

Головуючий суддя
Твердохліб В.А.

Судді:
Троян Н.М.

Костюк Л.О.