Справа № 338/1018/14-а
Суддя: Шинкар Т.І.
Дата ухвалення: 2014-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2014 року
Справа № 876/7806/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Шинкар Т.І.,

суддів
Ільчишин Н.В.,

Глушка І.В.,

секретаря судового засідання
Баранкевич А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України у
Богородчанському районі
Івано-Франківської області на
постанову Богородчанського районного
суду Івано-Франківської області від
21 липня 2014 року у справі №338/1018/14-а за
позовом ОСОБА_3 до Управління
Пенсійного фонду України у
Богородчанському районі
Івано-Франківської області про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання провести перерахунок
призначеної пенсії,-

В С Т А Н О В И В :

09.07.2014 року ОСОБА_3 звернувся з
адміністративним позовом в суд до
Управління Пенсійного фонду України в
Богородчанському районі
Івано-Франківської області
(далі-Управління), просив визнати
неправомірною відмову Управління в
перерахунку пенсії ОСОБА_3 з
урахуванням пільгового обчислення
стажу; зобов'язати Управління
зарахувати в пільговому обчисленні
(зарахувавши кожний рік роботи за один
рік і шість місяців) період роботи
ОСОБА_3: з 13.08.1979р. по 29.07.1992р.; з 11.09.1995р. по
01.05.1998р.; з 24.03.2000р. по 03.05.2001р.; з 04.05.2001р.
по 31.12.2002р. - як трудовий стаж вироблений
в місцевостях, прирівняних до району
Крайньої Півночі та в районах Крайньої
Півночі; зобов'язати Управління
зробити перерахунок та виплатити
пенсію ОСОБА_3 з врахуванням пільгового
обчислення стажу з жовтня 2012р. (з
моменту призначення пенсії).

Постановою Богородчанського районного
суду Івано-Франківської області від 21
липня 2014 року позов задоволено
частково: визнано неправомірною
відмову Управління в перерахунку
пенсії ОСОБА_3 та зарахуванні
пільгового стажу; зобов'язано
Управління провести перерахунок
пенсії ОСОБА_3 врахувавши період роботи
з 13.08.1979р. по 29.07.1992р., з 11.09.1995р. по
01.05.1998р., з 24.03.2000р. по 03.05.2001р., з 04.05.2001р.
по 31.12.2002р., як трудовий стаж, зароблений
в місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі та в районах Крайньої
Півночі, зарахувавши один рік роботи за
один рік шість місяців; зобов'язано
Управління зробити перерахунок пенсії,
що виплачується ОСОБА_3 з врахуванням
пільгового стажу з 27.12.2013 року.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції Управління оскаржило його в
апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі апелянт просить
постанову Богородчанського районного
суду Івано-Франківської області від 21
липня 2014 року скасувати та прийняти
нове рішення, яким в задоволені позову
відмовити повністю. Апеляційну скаргу
обґрунтовує тим, що судом першої
інстанції недостатньо досліджені
докази та обставини справи, рішення
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Судом першої інстанції не враховано, що
згідно п.5 прикінцевих положень Закону
України «Про загальнообов'язкове
пенсійне страхування» стаж роботи на
Крайній Півночі та в місцевостях,
прирівняних до таких районів після
01.01.1991р. особам обраховується в
одинарному розмірі. Окрім того,
позивачем не подано для призначення
пенсії на пільгових умовах належного
документа, який би підтвердив пільгове
обчислення стажу. Вважає, що позивачем
пропущено строк звернення до суду.

В судовому засіданні ОСОБА_3 просив
апеляційну скаргу Управління
відхилити. Апелянт повноважного
представника в судове засідання не
забезпечив, належним чином
повідомлений про розгляд справи, що у
відповідності до ч.4 ст. 196 КАС України
не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, дослідивши матеріали
справи, перевіривши доводи апелянта в
їх сукупності, приходить до
переконання, що апеляційну скаргу слід
задовольнити частково з наступних
підстав.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість оскаржуваної
постанови суду першої інстанції,
колегія суддів виходить з наступного.

Зі змісту ч.3 ст.23 Загальної Декларації
прав людини, п.4 ч.1 Європейської
Соціальної хартії та ч.3 ст.46
Конституції України випливає, що кожна
особа похилого віку має право на
справедливу і задовільну винагороду,
соціальний захист, за роки важкої праці
та шкідливих робіт, - яка є основним
джерелом існування для них самих та
їхніх сімей.

В п.17 Порядку подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», затвердженого
постановою Правління ПФУ від 25.11.2005р
№22-1 (далі-Порядок) зазначено, що у
випадках, коли архівні установи не
мають можливості видати довідку за
встановленою формою з розшифровкою
виплачених сум за видами заробітку,
вони можуть видавати довідки, що
відповідають даним, наявним в архівних
фондах, без додержання цієї форми.

У відповідності із ст.11 Угоди про
гарантії прав громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав в
області пенсійного забезпечення, яка
набула чинності 13 березня 1992 року,
необхідні для пенсійного забезпечення
документи, видані в належному порядку
на території держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав і
держав, що входили до складу СРСР до 1
грудня 1991р., приймаються на території
держав-учасниць Співдружності без
легалізації. В даному випадку ст.11
Угоди має вищу юридичну силу ніж
Порядок.

Як встановлено судом першої інстанції,
позивач працював в Івано-Франківському
управлінні бурових робіт помічником
бурильника, бурильником, майстром по
освоєнню свердловин з 13.08.1979 року по
29.07.1992 року робота вахтово -
експедиційним методом в Західному
Сибіру, з них: з 13.08.1979 року по 30.11.1989 року
- робота вахтово - експедиційним
методом в місцевості прирівняній до
районів Крайньої Півночі Ханти -
Мансійський автономний округ
Тюменської області; з 01.12.1989 року по
29.07.1992 року - робота вахтово -
експедиційним методом в районах
Крайньої Півночі (Ямало - Ненецький
автономний округ Тюменської області).
Окрім того в періоди з 11.09.1995р. по
01.05.1998р., з 24.03.2000р. по 03.05.2001р., з 04.05.2001р.
по 31.12.2002р. згідно записів трудової
книжки позивач працював
вахтово-експедиційним методом в
районах Крайньої Півночі, що
Управлінням не оспорюється. Проте, як
це зазначено в запереченнях та
апеляційній скарзі, спірні періоди не
визнаються Управлінням як пільгові з
підстав ненадання позивачем строкових
трудових договорів про роботу в цих
районах.

Відповідно до п.3 Ради Міністрів СРСР
№148 від 10.02.1960р. Про порядок
застосування Указу Президії Верховної
Ради СРСР від 10.02.1960р. «Про
впорядкування пільг для осіб, які
працюють в районах Крайньої Півночі і в
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі» зарахування одного
року роботи за один рік та шість
місяців запроваджено з 01.03.1960р.

Указом Президії Верховної Ради СРСР
від 26 вересня 1967 року «Про розширення
пільг для осіб, які працюють в районах
Крайньої Півночі і в місцевостях,
прирівняних до районів Крайньої
Півночі» скорочено тривалість
трудового договору, що надає право на
отримання пільг, передбачених ст. 5
вищезгаданого Указу Президії
Верховної Ради СРСР з п'яти до трьох
років.

Обов'язку щодо укладення трудового
договору в письмовій формі жодний з
вищевказаних нормативно-правових
документів не передбачав.

В підпункті 3 пункті 6 Інструкції про
порядок надання пільг особам, які
працюють в районах Крайньої Півночі і в
місцевостях прирівняних до Крайньої
Півночі, від 06.05.1981р. зазначено, що
робітникам експедицій, круглорічних
партій, нафтових розвідок, відділів,
які розміщені в районах Крайньої
Півночі і в місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі надаються
пільги, передбачені Указами від 10
лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року.

Гарантії прав громадян, які працювали в
районах Крайньої Півночі та
місцевостях, які прирівняні до районів
Крайньої Півночі, у галузі пенсійного
забезпечення, передбачені Тимчасовою
Угодою між Урядом України і Урядом
Російської Федерації від 15 січня 1993
року.

Відповідно до ст.4 Тимчасової Угоди при
обчисленні пенсії або її частини, яка
відповідає тривалості трудового стажу,
виробленого в районах Крайньої Півночі
або в місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі, до 01 січня 1991
року на підставі статті 1 даної Угоди на
території України визначення
загального трудового стажу роботи,
середньомісячного заробітку і розміру
пенсії здійснюється згідно з її
законодавством.

Також питання врахування періодів
роботи для стажу при призначенні
пенсій в районах Крайньої Півночі
колишнього СРСР, а згодом Російської
Федерації після 01.01.1991р. на території
України регулюються нормами
міжнародних угод, підписаних Україною
та РФ, а саме: частиною 2 статті 6 «Угоди
про гарантії прав громадян
держав-учасників Співдружності
Незалежних Держав в галузі пенсійного
забезпечення» від 13 березня 1992 року, де
зазначено наступне: « 2.Для
встановлення права на пенсію, в тому
числі пенсій на пільгових, умовах і за
вислугу років, громадянам
держав-учасників Угоди зараховується
трудовий стаж, набутий на території
будь-якої з цих держав, а також на
території колишнього СРСР за час до
вступу в дію цієї Угоди»; абзацами 2 та 3
статті 6 «Угоди між Урядом України і
Урядом Російської Федерації про
трудову діяльність і соціальний захист
громадян України і Росії, які працюють
за межами кордонів своїх країн», від
14.01.1993 року, де зазначено наступне: «
Трудовий стаж, включаючи стаж, який
обчислюється у пільговому порядку, і
стаж роботи за спеціальністю, набутий у
зв'язку з трудовою діяльністю на
територіях обох Сторін, взаємно
визначається Сторонами. Обчислення
стажу здійснюється згідно з
законодавством Сторони, на території
якої відбувалась трудова діяльність».

У відповідності до Тимчасової угоди
між Урядом України та Урядом
Російської Федерації про гарантії прав
громадян, які працювали в районах
Крайньої Півночі та місцевостях, які
прирівняні до районів Крайньої Півночі
і Порядку переведення і виплати пенсій
відповідно до Тимчасової угоди між
Урядом України та Урядом Російської
Федерації про гарантії прав громадян,
які працювали в районах Крайньої
Півночі та місцевостях, які прирівняні
до районів Крайньої Півночі право на
пільгову пенсію мають особи, які
працювали у районах Крайньої Півночі
та місцевостях, які прирівняні до
районів Крайньої Півночі.

З вище наведених норм міжнародних угод,
підписаних Україною та РФ, слідує, що
обчислення стажу здійснюється
згідно законодавства держави, на
території якої відбувалась трудова
діяльність і стаж, набутий на території
однієї з цих двох держав, визнається
іншою державою. Тобто, якщо якийсь
період роботи особи на території РФ
згідно законодавства цієї держави
повинен обчислюватися на пільгових
підставах, то в такому ж порядку цей
стаж повинен враховуватися щодо цієї
особи і в Україні.

Відповідно до пункту 5 розділу ХV
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» від 09.07.2003р.,
період роботи до 1 січня 1991 року в
районах Крайньої Півночі колишнього
Союзу РСР, а також на острові
Шпіцберген зараховується до
страхового стажу в порядку і на умовах,
передбачених законодавством, що діяло
до 1 січня 1991 року. Пільгове обчислення
страхового стажу застосовується для
осіб, які працювали в районах Крайньої
Півночі та місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі, та на яких
поширювалися пільги, передбачені для
працюючих в районах Крайньої Півночі
та місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі, відповідно до Указу
Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10
лютого 1960 року «Про впорядкування
пільг для осіб, які працюють в районах
Крайньої Півночі і в місцевостях,
прирівняних до районів Крайньої
Півночі», постанови Ради Міністрів
Союзу РСР від 10 лютого 1960 року №148 Про
порядок застосування Указу Президії
Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого
1960 року «Про впорядкування пільг для
осіб, які працюють в районах Крайньої
Півночі і в місцевостях прирівняних до
районів Крайньої Півночі», Указу
Президії Верховної Ради Союзу РСР від
26.09.1967 року «Про розширення пільг для
осіб, які працюють в районах Крайньої
Півночі і в місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі». Пільгове
обчислення страхового стажу
провадиться на підставі трудової
книжки або письмового трудового
договору, або довідки, в яких зазначено
період роботи в районах Крайньої
Півночі та місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі, та
користування пільгами, передбаченими
вищезазначеними нормативно-правовими
актами.

Аналіз вищевикладених норм Закону дає
можливість колегії суддів дійти
висновку, що законодавець визначив як
альтернативу для пільгового
обчислення страхового стажу подачу
зацікавленою особою на її вибір
документа передбаченого п.5 розділу ХV
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування». Відсутність
письмового трудового договору не є
виключною підставою для відмови у
пільговому обчисленні страхового
стажу.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» визначено, що основним
документом, що підтверджує стаж роботи,
є трудова книжка працівника.

Як встановлено судом першої інстанції,
позивач з дотриманням вимог ст. 44
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та Порядку звернувся до
Управління за призначенням пенсії,
подавши заяву та відповідні
документами. Пенсію призначено на
пільгових умовах з 27 жовтня 2012 року.

На заяву позивача від 04.06.2014р. про
зарахування стажу роботи в пільговому
обчисленні листом за №3014/12 від 27.06.2011р.
Управління відмовлено у застосуванні
пільгового обчислення стажу, оскільки
для підтвердження права на пільгове
обчислення страхового стажу не подано
письмового трудового договору про
роботу в районах Крайньої Півночі та
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі.

Судом першої інстанції встановлено, що
пільговий стаж роботи позивача в
районах Крайньої Півночі
підтверджується його трудовою книжкою
та довідками, зокрема довідкою ПАТ
«Укрнафта» від 11.06.2014р №10-753, згідно
якої позивач з 13.08.1979р. по 30.11.1989р
працював вахтово-експедиційним
методом в місцевості прирівняній до
районів Крайньої Півночі
Ханти-Мансійський автономний округ
Тюменської області; з 01.12.1989р. по 29.07.1992р.
працював вахтово-експедиційним
методом в районах Крайньої Півночі
(Ямало-Ненецький автономний округ
Тюменської області).

Окрім того, пільговий стаж роботи
позивача в районах Крайньої Півночі за
період з 11.09.1995р. по 01.05.1998р., з 24.03.2000р. по
03.05.2001р., з 04.05.2001р. по 31.12.2002р. окрім
записів в трудовій книжці
підтверджується Довідкою від 18.05.2009 №100
ТзОВ «Сервісна бурова компанія»,
Довідкою ВАТ
«Газпромнафта-Ноябрськнафтогаз» від
15.09.2009р. №05-23/24402 та від 15.05.2009р. №05-23/24523 -
робота вахтово-експедиційним методом в
Ямало-Ненецькому автономному округу
Тюменської області.

Згідно постанови Ради Міністрів СРСР
від 10.11.1967р. №1029 Ханти-Мансійський
округ та Ямало-Ненецький автономний
округ Тюменської області відносяться
до місцевості прирівняної до районів
Крайньої Півночі.

Аналізуючи норми чинного
законодавства, що регулюють спірні
правовідносини та встановлені на
підставі поданих письмових документів
обставини справи, колегія суддів
приходить до висновку, що письмові
документи подані позивачем Управління
належним чином підтверджували стаж
роботи за період з 13.08.1979р. по 31.12.2002р.,
набутий в місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі, а тому
представивши трудову книжку, як
основний документ про підтвердження
стажу роботи, а також довідки з
підприємств, на яких працював позивач,
в яких зазначено період роботи в
місцевості, прирівняній до районів
Крайньої Півночі, та в яких вказано
пільги, якими користувався позивач у
цей період, Управління протиправно
відмовило йому у пільговому обчислення
страхового стажу, що є підставою
поновлення порушеного права.

Надання письмового трудового договору
для підтвердження пільгового
обчислення страхового стажу не є
обов'язковою умовою для пільгового
обчислення страхового стажу, а
альтернативою у виборі між рядом
документів, які підтверджують вказаний
стаж.

Окрім того колегія судді зауважує, що
відповідно до ч.2 ст.99 КАС України, для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України,
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Згідно п.1 ст.201 КАС України підставою
для зміни постанови суду першої
інстанції є правильне по суті
вирішення справи чи питання, але із
помилковим застосуванням норм
матеріального чи процесуального права.

Колегія суддів зауважує, що в
мотивувальній частині судового
рішення суд першої інстанції зазначив
про задоволення позову в спосіб
зобов'язання Управління зарахувати в
пільговому обчисленні позивачу спірні
період роботи як трудовий стаж,
вироблений в районах Крайньої Півночі
та місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі, застосовуючи вимоги
ст.99 та ст.100 КАС України, проте
помилково визначив початок проведення
перерахунку з 27.12.2013р. не врахувавши, що
з позовом позивач звернувся 09.07.2014р., що
є наслідком задоволення позову в
частині проведення перерахунку з
09.01.2014р.

В частині ж 27.12.2012р. по 08.01.2014р. позов
підлягає залишенню без розгляду,
оскільки наведені позивачем в позовній
заяві підстави пропуску строку (не
фаховість та не компетентність
позивача) не можуть слугувати
підставою поважності причин пропуску
строку.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та
ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього
Кодексу, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Аналізуючи чинне законодавство та
обставини справи, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції задовольнивши позовні
вимоги з врахуванням положень ст.99 та
ст.100 КАС України, правильно вирішив по
суті справу, але із помилковим
застосуванням норм процесуального
права, що є підставою для зміни
постанови суду.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 160, 195, 197, 198, 201, 205,
207, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Богородчанському районі
Івано-Франківської області
задовольнити частково.

Постанову Богородчанського районного
суду Івано-Франківської області від
21 липня 2014 року у справі №338/1018/14-а
змінити, виклавши третій абзац
резолютивної частини постанови в такій
редакції:

«Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Богородчанському
районі Івано-Франківської області
зробити перерахунок та виплатити
пенсію ОСОБА_3 з врахуванням пільгового
обчислення стажу з 09.01.2014 року з
врахуванням виплачених сум».

В частині позовних вимог про
зобов'язання Управління Пенсійного
фонду України в Богородчанському
районі Івано-Франківської області
зробити перерахунок та виплатити
пенсію ОСОБА_3 з врахуванням пільгового
обчислення стажу з 27 жовтня 2012 року по 08
січня 2014 року - позовну заяву залишити
без розгляду.

В решті Постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до адміністративного
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
Т.І. Шинкар

Судді
Н.В. Ільчишин

І.В. Глушко

Повний текст Постанови виготовлено
15.10.2014р.