Справа № К/9991/5563/12-С
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/5563/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т. Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

розглянувши у порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами адміністративну справу за
касаційною скаргою Державної
фінансової інспекції в Луганській
області на постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 25 жовтня 2011 року у справі №2а/4831/11/1270
за позовом Четвертого воєнізованого
гірничорятувального загону до
Контрольно-ревізійного управління в
Луганській області про скасування
пункту вимоги,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2011 року Четвертий
воєнізований гірничорятувальний загін
(далі - 4 ВГРЗ) звернувся з позовом до
Контрольно-ревізійного управління в
Луганській області про скасування
пункту 2 вимоги від 30 травня 2011 року №
12-05-14-14/4972.

В обґрунтування позовних вимог 4 ВГРЗ
зазначив, що відповідач при винесенні
пункту 2 вимоги № 12-05-14-14/4972 перевищив
надані йому Законом України «Про
державну контрольно-ревізійну службу в
Україні» повноваження, оскільки органи
контрольно-ревізійної служби не мають
компетенції та повноважень за
результатами ревізії робити висновки
щодо порушення підконтрольною
установою вимог законодавства про
працю. Крім того, позивач зазначив, що
заробітна плата працівникам 4 ВГРЗ за
перевіряємий період була нарахована у
відповідності до виділених обсягів
фінансування Державного бюджету
України згідно затверджених
розрахунків та штатних розписів.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 15 серпня 2011
року в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 25 жовтня 2011
року постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 15 серпня 2011
року скасовано, позов задоволено.
Скасовано п.2 вимоги
Контрольно-ревізійного управління в
Луганській області від 30.05.2011 року №
12-05-14-14/4972 в частині усунення порушень,
виявлених в результаті ревізії щодо
проведення донарахування та виплати
працівникам Четвертого воєнізованого
гірничорятувального загону заробітної
плати у сумі 3 358 624,48 грн. за період з
01.01.2009 р. по 01.03.2011 р.

Не погоджуючись з постановою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 25 жовтня 2011
року Державна фінансова інспекція в
Луганській області звернулась з
касаційною скаргою, у якій просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, та залишити в силі судове
рішення суду першої інстанції,
посилаючись на те, що при прийнятті
зазначеного судового рішення було
порушено норми матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що на виконання п. 1.2.3.1
Плану роботи КРУ в Луганській області
на І квартал 2011 року було проведено
ревізію фінансово-господарської
діяльності Четвертого воєнізованого
гірничорятувального загону за період з
01.01.2009 по 28.02.2011, за результатами якої
складено акт від 15.04.2011 №05-21/009.

Проведеною ревізією встановлено, що
працівникам 4 ВГРЗ за період з 01.01.2009 по
01.03.2011 посадові оклади і тарифні ставки
встановлювались без врахування
законодавчих змін рівня мінімальної
заробітної плати, що є порушенням вимог
ст. 15 Закону України «Про оплату праці»,
п.п.9.4.1, 9.4.2, 9.5 Галузевої угоди між
Міністерством вугільної промисловості
України, іншими державними органами,
власниками (об'єднаннями власників), що
діють у вугільній галузі, і
всеукраїнськими профспілками
вугільної промисловості від 03.07.2001
(реєстраційний номер в Міністерстві
праці та соціальної політики України №
71 від 07.08.2001) із доповненнями та змінами;
розділу 2 «Основна заробітна плата»
Положення про грошове забезпечення
особового складу державної
воєнізованої гірничорятувальної
служби у вугільній промисловості від
16.08.2002 р. № 484.

На підставі акту перевірки від 15.04.2011
№05-21/009, Контрольно-ревізійним
управлінням в Луганській області до
позивача було пред'явлено вимогу
№12-05-14-14/4972 від 30.05.2011 р. про усунення
порушень, зокрема, пунктом 2 якої
вимагалось провести донарахування та
виплату працівникам 4 ВГРЗ заробітної
плати у сумі 3 358 624,48 грн.

Суд першої інстанції відмовив в
задоволенні позову з тих підстав, що
відповідач при винесенні оскаржуваної
вимоги від 30.05.2011 за № 12-05-14-14/4972 діяв в
межах своїх повноважень та відповідно
до вимог діючого законодавства,
правомірно зазначивши вимогу щодо
донарахування та виплати працівникам
позивача заробітної плати.

Між тим, суд апеляційної інстанції,
скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги дійшов висновку про перевищення
повноважень Контрольно-ревізійним
управлінням в Луганській області при
винесенні п.2 оскаржуваної вимоги,
оскільки до завдань державної
контрольно-ревізійної служби не
входить ревізія дотримання
законодавства при нарахуванні та
виплаті працівникам надбавок та
премій, а захист трудових прав
громадян, серед іншого і їхніх прав на
оплату праці, покладено законодавцем
на інші компетентні органи.

Колегія суддів вважає передчасними
такі висновки суду апеляційної
інстанції, з огляду на наступне.

Спірним питанням у даній справі є
повноваження КРУ щодо проведення
ревізії дотримання законодавства при
нарахуванні та виплаті працівникам
заробітної плати.

Відповідно до частини 1 статті 2 у
редакції на час спірних правовідносин
Закону України "Про державну
контрольно-ревізійну службу в Україні"
(далі - Закон) головним завданням
державної контрольно-ревізійної
служби є здійснення державного
фінансового контролю за використанням
і збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності в міністерствах та інших
органах виконавчої влади, в державних
фондах, у бюджетних установах і у
суб'єктів господарювання державного
сектору економіки, а також на
підприємствах і в організаціях, які
отримують (отримували в періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів та державних фондів або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), виконанням
місцевих бюджетів, розроблення
пропозицій щодо усунення виявлених
недоліків і порушень та запобігання їм
у подальшому.

За змістом пунктів 1, 7 частини 1 статті 10
Закону контрольно-ревізійним
управлінням в областях надається право
перевіряти у підконтрольних установах
грошові та бухгалтерські документи,
звіти, кошториси й інші документи, що
підтверджують надходження і
витрачання коштів та матеріальних
цінностей, проводити перевірки
фактичної наявності цінностей
(грошових сум, цінних паперів, сировини,
матеріалів, готової продукції,
устаткування тощо); пред'являти
керівникам та іншим службовим особам
підконтрольних установ, що
ревізуються, вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства з
питань збереження і використання
державної власності та фінансів.

Аналіз вказаних правових положень
свідчить про наявність у
контрольно-ревізійної служби права
проводити перевірки щодо дотримання
законодавства при нарахуванні та
виплаті установою державної форми
власності заробітної плати
працівникам.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
13 листопада 2012 року №21-358а12.

Щодо правомірності винесення спірної
вимоги, колегія суддів зазначає
наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що
посадові оклади та тарифні ставки у
перевіряємий період працівникам 4 ВГРЗ
розраховувались виходячи із
затверджених коефіцієнтів до
мінімальної заробітної плати з 1 грудня
2008 року - 545 грн., з 1 січня 2010 - 669 грн., з 1
січня 2011 - 744 грн., що підтверджується
наказами Центрального штабу Державної
воєнізованої гірничорятувальної
служби від 12 грудня 2008 року № 176/1, від
15січня 2010 року № 8, від 17 січня 2011 року
№12 та штатними розписами.

Статтею 55 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2009 рік" встановлено,
що з 1 січня 2009 року розмір мінімальної
заробітної плати складає 605 гривень на
місяць, з 1 квітня 2009 року - 625 гривень на
місяць; з 1 липня 2009 року - 630 гривень, з 1
жовтня 2009 року - 650 гривень, з 1 листопада
2009 року - 744 гривні на місяць.

Статтею 53 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2010 рік" встановлено,
що з 1 січня 2010 року розмір мінімальної
заробітної плати складає 869 гривень на
місяць, з 1 квітня 2010 року - 884 гривні, з 1
липня 2010 року - 888 гривень, з 1 жовтня 2010
року - 907 гривень, та з 1 грудня - 922
гривні.

Статтею 22 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2011 рік" встановлено
на 2011 рік мінімальну заробітну плату у
місячному розмірі: з 1 січня - 941 гривня.

Відповідно до статті 5 Закону України
"Про оплату праці" організація оплати
праці здійснюється на підставі:
законодавчих та інших нормативних
актів; генеральної угоди на державному
рівні; галузевих, регіональних угод;
колективних договорів; трудових
договорів. Суб'єктами організації
оплати праці є органи державної влади
та місцевого самоврядування; власники,
об'єднання власників або їх
представницькі органи; професійні
спілки, об'єднання професійних спілок
або їх представницькі органи;
працівники.

Згідно зі статтею 95 Кодексу Законів про
працю України мінімальна заробітна
плата - це законодавчо встановлений
розмір заробітної плати за просту,
некваліфіковану працю, нижче якого не
може провадитися оплата за виконану
працівником місячну, а також погодинну
норму праці (обсяг робіт). До
мінімальної заробітної плати не
включаються доплати, надбавки,
заохочувальні та компенсаційні
виплати. Розмір мінімальної заробітної
плати встановлюється і переглядається
відповідно до статей 9 і 10 Закону
України "Про оплату праці" та не може
бути нижчим від розміру прожиткового
мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 96 вказаного Кодексу
передбачено, що основою організації
оплати праці є тарифна система оплати
праці, яка включає тарифні сітки,
тарифні ставки, схеми посадових
окладів і тарифно-кваліфікаційні
характеристики (довідники). Тарифна
система оплати праці використовується
для розподілу робіт залежно від їх
складності, а працівників - залежно від
їх кваліфікації та за розрядами
тарифної сітки. Вона є основою
формування та диференціації розмірів
заробітної плати. Формування тарифної
сітки (схеми посадових окладів)
провадиться на основі тарифної ставки
робітника першого розряду, яка
встановлюється у розмірі, що перевищує
законодавчо встановлений розмір
мінімальної заробітної плати, та
міжкваліфікаційних (міжпосадових)
співвідношень розмірів тарифних
ставок (посадових окладів).

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про оплату праці" заробітна плата - це
винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку за трудовим
договором власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу. Розмір заробітної
плати залежить від складності та умов
виконаної роботи, професійно-ділових
якостей працівника, результатів його
праці та господарської діяльності
підприємства. Згідно зі статтею 6 цього
Закону основою організації оплати
праці є тарифна система, яка включає:
тарифні сітки, тарифні оклади, схеми
посадових окладів і
тарифно-кваліфікаційні характеристики
(довідники). Тарифна сітка формується
на основі: - тарифної ставки робітника
першого розряду, яка встановлюється у
розмірі, що перевищує законодавчо
встановлений розмір мінімальної
заробітної плати; - міжкваліфікаційних
(міжпосадових) співвідношень розмірів
тарифних ставок.

Розділ 9 Галузевої угоди між
Міністерством вугільної промисловості
України, іншими державними органами,
власниками (об'єднаннями власників), що
діють у вугільній галузі і
всеукраїнськими профспілками
вугільної промисловості від 3 липня 2001
року, зареєстрована в Міністерстві
юстиції України 7 серпня 2008 року за № 71
(далі - Галузева угода) містить права та
обов'язки сторін у сфері нормування та
оплати праці, основи організації
оплати праці.

Пунктом 9.4.1. Галузевої угоди
встановлено, що умови оплати праці,
міжкваліфікаційні та міжпосадові
співвідношення, розміри тарифних
ставок і посадових окладів працівників
Підприємств і організацій, включаючи
працівників загальних (наскрізних)
професій та посад, їхніх структурних
підрозділів, що виконують роботи, які
відповідають основній діяльності
Підприємств вугільної галузі та
шахтного будівництва, визначаються
Додатком до розділу 9 Угоди (далі
Додаток), чинним законодавством і
впроваджуються в порядку та терміни,
встановлені законодавством під
контролем Мінвуглепрому, яке
забезпечує реалізацію державної
політики щодо оплати праці та
соціального захисту працівників
вугільної промисловості. На окремих
підприємствах, які по об'єктивним
фінансово-економічним причинам не
можуть виконувати цю норму Угоди
колективним договором може
встановлюватися на період не більше
ніж на 6 місяців з дня його підписання
інший розмір мінімальної тарифної
ставки робітника 1-го розряду, який не
може бути меншим ніж розмір
мінімальної заробітної плати,
встановленої законом. Сторони
домовилися забезпечувати щорічно
підвищення рівня середньої заробітної
плати по галузі не менше ніж на 25
відсотків. Забезпечити зростання
витрат на оплату праці у витратах на
виробництво.

Підпункт 9.4.2 Галузевої угоди
передбачає, що перегляд діючих і
встановлення нових тарифних ставок
(окладів), посадових окладів
працівників Підприємств проводиться у
порядку та терміни встановлені
законодавством, шляхом множення
мінімальної годинної тарифної ставки
(мінімального місячного окладу),
встановленої Мінвуглепромом за згодою
з Профспілками, на коефіцієнти
співвідношень розмірів годинних
тарифних ставок (окладів) робітників і
посадових окладів керівників,
професіоналів фахівців і технічних
службовців, передбачених Додатком до
розділу 9 цієї Угоди.

Згідно до пункту 9.4.5 Галузевої угоди
норми колективного договору, що
припускають оплату нижче від норм,
визначених генеральною, або галузевою
угодами, але не нижче державних норм і
гарантій оплати праці, можуть
прийматися тільки тимчасово на період
подолання фінансових труднощів
Підприємства терміном не більше ніж на
шість місяців, із повідомленням про це
вищого господарського та
профспілкового органів. Крім цього,
пунктом 9.4.6 Галузевої угоди
передбачено, що роботодавець гарантує
мінімальний рівень зарплати
працівників галузі при виконанні норм
праці (часу) в розмірі встановленої
(присвоєної) тарифної ставки (окладу),
але не нижче мінімальних гарантій з
оплати праці, встановлених цією Угодою.
Роботодавець зобов'язується вжити
заходів щодо забезпечення рівня
середньомісячної заробітної плати
працівників по Підприємству не нижче
розміру прожиткового мінімуму,
встановленого законом для
працездатної особи.

При підвищенні державного розміру
мінімальної заробітної плати, розміри
тарифних ставок, посадових окладів і
соціальних гарантій, як того вимагає
пункт 9.5 Галузевої угоди, підлягають
підвищенню в установленому
законодавством порядку. При цьому,
відповідно до пункту 4.15. Галузевої
угоди, джерелами фінансування положень
цієї Угоди є кошти Підприємств,
отримані в результаті їхньої
фінансово-господарської діяльності, а
також кошти державної підтримки, що
виділяються з державного бюджету, і
позабюджетних джерел на ці цілі.
Віднесення витрат з реалізації
положень цієї Угоди на собівартість
продукції (робіт, послуг) або на
прибуток, що залишається в
розпорядженні Підприємства,
здійснюється відповідно до чинного
законодавства. Сторони будуть спільно
добиватися забезпечення джерелами
фінансування положень Угоди.

Таким чином при підвищенні державного
розміру мінімальної заробітної плати
розміри тарифних ставок, посадових
окладів і соціальних гарантій
підлягають підвищенню в установленому
законодавством порядку.

Відповідно до пункту 3 Положення про
грошове забезпечення особового складу
Державної воєнізованої
гірничорятувальної служби у вугільній
промисловості, затвердженого наказом
Міністерства палива та енергетики
України від 16 серпня 2002 року № 484,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 5 листопада 2002 року за
№ 870/7158 (надалі - Положення), доплати,
надбавки, а також інші заохочувальні та
компенсаційні виплати, не передбачені
цим Положенням, встановлюються
працівникам у контрактах залежно від
умов, передбачених
нормативно-правовими актами та
Галузевою угодою між Міністерством
палива та енергетики України,
Держвуглепромом і всеукраїнськими
профспілками вугільної промисловості
України (далі - галузева угода). У
контракті встановлюються конкретні
розміри доплат, надбавок та винагород.

Пунктами 2.1, 2.4, 2.5 Положення
передбачено, що розміри тарифних
ставок (окладів, посадових окладів)
працівників Державної воєнізованої
гірничорятувальної служби
розраховуються, виходячи з розміру
коефіцієнта співвідношень до
встановленого законодавством України
розміру мінімальної заробітної плати.
У разі встановлення законодавством
іншого рівня мінімальної заробітної
плати розміри тарифних ставок (окладів,
посадових окладів) працівників
Державної воєнізованої
гірничорятувальної служби
перераховуються за встановленими
коефіцієнтами.

З огляду на зазначене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
те, що посадові оклади працівників мали
бути перераховані при підвищенні
державного розміру мінімальної
заробітної плати, а відтак, приймаючи
спірний пункт вимоги, КРУ діяла у
відповідності до вимог статті 19
Конституції України, тобто в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

З урахуванням викладеного судом першої
інстанції винесено законне і
обґрунтоване рішення, постановлене з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, яке скасоване
помилково.

Відповідно до ст.226 КАС України суд
касаційної інстанції скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції та
залишає в силі рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено відповідно до
закону і скасоване або змінене
помилково.

Згідно із ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Державної фінансової
інспекції в Луганській області
задовольнити.

Постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 25 жовтня 2011
року скасувати, а постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 15 серпня 2011
року - залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку
ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: