Справа № 2а-7936/11/2117
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2014-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2а-7936/11/2117

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції:
Бойко М.Є. Колегія суддів
Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого
судді - Коваля М.П.,

суддів
- Потапчука В.О.,

- Семенюка Г.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в м. Нова Каховка Херсонської
області на постанову Новокаховського
міського суду Херсонської області від
10 січня 2012 року по справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Нова Каховка Херсонської області про
визнання відмови у призначенні та
виплаті пенсії неправомірною та
зобов'язання її призначити та
виплачувати,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 (далі - позивач, або ОСОБА_2)
звернувся до суду з адміністративним
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в м. Нова Каховка Херсонської
області (далі - відповідач, або УПФУ в м.
Нова Каховка Херсонської області), в
якому позивач просив суд визнати
неправомірними дії Управління
Пенсійного фонду України в м. Нова
Каховка Херсонської області щодо
відмови у призначенні та виплаті
останньому пенсії в зв'язку із його
роботою в районах Крайньої Півночі та
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі та зобов'язати
відповідача призначити та виплачувати
йому пенсію з дня звернення, тобто з 20
липня 2011 року.

Постановою Новокаховського міського
суду Херсонської області
від 10 січня 2012 року вказаний
адміністративний позов задоволено.
Визнано неправомірними дії Управління
Пенсійного фонду України в м. Нова
Каховка Херсонської області щодо
відмови у призначенні пенсії ОСОБА_2.
Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в м. Нова Каховка
Херсонської області призначити з 20
липня 2011 року пенсію ОСОБА_2 в зв'язку з
роботою в районах Крайньої Півночі та
місцевостях, які прирівняні до районів
Крайньої Півночі. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням суду першої інстанції
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
адміністративного позову, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального права.

Виходячи з приписів п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС
України, а також враховуючи те, що в
матеріалах справи достатньо доказів
для вирішення справи, вищезазначена
апеляційна скарга розглядається в
порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено матеріалами справи,
позивач має стаж роботи в районах
Крайньої Півночі - 05 років 05 місяців 27
днів, в місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі - 07 років 04
місяці 07 днів.

20.07.2011 року (по досягненню 57 років)
позивач звернувся до відповідача із
заявою про призначення йому пенсії за
віком, як особі, яка працювала в районах
Крайньої Півночі.

На вказане звернення відповідачем
позивачу був направлений лист
від 02.08.2011 року № 1514/05, в якому
зазначено, що, оскільки записи в
трудовій книжці позивача не містять
повної інформації про роботу в
місцевостях районів Крайньої Півночі,
то при умовному розрахунку стажу з
урахуванням періоду роботи в районах
Крайньої Півночі 05 років 08 місяців 27
днів та в місцевості, прирівняній до
районів Крайньої Півночі 07 років 04
місяці 06 днів, за наявних умов право на
призначення пенсії за роботу в районах
Крайньої Півночі та місцевостях,
прирівняних до районів Крайньої
Півночі відсутнє.

Не погоджуючись з діями відповідача
щодо відмови у призначенні та виплаті
позивачу пенсії у зв'язку із його
роботою в районах Крайньої Півночі та
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі останній звернувся до
суду з даним позовом.

Вирішуючи спірне питання та
задовольняючи заявлені позивачем
вимоги, суд першої інстанції послався
на ч. 3 ст. 1 Тимчасової угоди між Урядом
України та Урядом Російської Федерації
про гарантії прав громадян, які
працювали в районах Крайньої Півночі
та місцевостях прирівняних до районів
Крайньої Півночі, в галузі пенсійного
забезпечення від 15 січня 1993 року,
зазначивши, що у випадках, коли
законодавством однієї з сторін, що
домовляються, передбачені більш
пільгові умови і норми пенсійного
забезпечення громадян, які працювали у
районах Крайньої Півночі і у
місцевостях, які прирівняні до районів
Крайньої Півночі, при призначенні
пенсії по старості (за віком) на
території даної держави
застосовується чинне законодавство
цієї сторони.

З цих підстав, суд першої інстанції
послався на пп. 6 п. 1 ст. 28 Федерального
Закону «Про трудові пенсії в
Російській Федерації» № 172-ф3 від 17
грудня 2001 року, яким передбачено, що
трудова пенсія по старості
призначається раніше досягнення віку,
встановленого ст. 7 цього Закону
чоловікам по досягненню віку 55 років,
якщо вони пропрацювали не менш 15
календарних років роботи на Крайній
Півночі. При цьому кожний календарний
рік роботи у місцевостях, прирівняних
до районів Крайньої Півночі, рахується
за 9 місяців роботи в районах Крайньої
Півночі. Громадянам, які пропрацювали у
районах Крайньої Півночі не менше 7
років 6 місяців трудова пенсія
призначається із зменшенням віку,
встановленого ст. 7 цього Федерального
закону, на чотири місяці за кожен
повний календарний рік роботи в цих
районах. При роботі у місцевостях,
прирівняних до районів Крайньої
Півночі, а також в цих місцевостях та
районах Крайньої Півночі,
застосовується положення абзацу
другого цього підпункту.

Таким чином, суд першої інстанції на
території держави України застосував
до спірних відносин законодавство
іншої держави - Російської Федерації.

Однак, колегія суддів не може
погодитись з таким висновком суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Питання пенсійного забезпечення осіб,
які працювали в районах Крайньої
Півночі врегульовані Тимчасовою
угодою між урядом України та Урядом
Російської Федерації про гарантії прав
громадян, які працювали в районах
Крайньої Півночі та місцевостях, які
прирівняні до районів Крайньої Півночі
в галузі пенсійного забезпечення.

Зазначена угода підписана 15 січня 1993
року та набула чинності саме з цієї
дати.

Ця Угода передбачає призначення пенсій
не тільки особам, які працювали в
районах Крайньої Півночі, а й особам, що
працювали в місцевостях до них
прирівняних.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1 зазначеної
Тимчасової угоди громадяни Сторін, що
домовляються, які пропрацювали не
менше 15 календарних років у районах
Крайньої Півночі або не менше 20
календарних років у місцевостях, які
прирівняні до районів Крайньої
Півночі, незалежно від місця їх
постійного проживання на території
обох держав мають право на пенсію по
старості (за віком): чоловіки - по
досягненні 55 років і при загальному
стажі роботи не менше 25 років, жінки - по
досягненні 50 років і при загальному
стажі роботи не менше 20 років.

При цьому, статтею 1 Угоди про гарантії
прав громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав в
галузі пенсійного забезпечення від 13
березня 1992 року встановлено, що
пенсійне забезпечення громадян
держав-учасниць цієї Угоди та членів їх
сімей здійснюється відповідно до
законодавства держави, на території
якої вони проживають. Дана Угода
поширюється на всі види пенсійного
забезпечення громадян, які встановлено
чи буде встановлено законодавством
держав учасниць Угоди (ст. 5).

Отже, як вбачається з системного
аналізу зазначених положень,
застосування ч. 1 ст. 1 вказаної
Тимчасової угоди поширюється на
громадян, які пропрацювали не менше 15
календарних років у районах Крайньої
Півночі або не менше 20 календарних
років у місцевостях, які прирівняні до
районів Крайньої Півночі і не
передбачає призначення пенсії
громадянам, які відпрацювали менше 15 та
20 календарних років відповідно із
зниженням пенсійного віку. Якщо ж
людина пропрацювала в районах Крайньої
Півночі менше 15 календарних років або
менше 20 календарних років у
місцевостях, які прирівняні до районів
Крайньої Півночі, то питання
призначення пенсії такій особі буде
вирішуватися на загальних підставах
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», тобто при досягненні
пенсійного віку.

Як встановлено судом першої інстанції
та не заперечується сторонами, позивач
має стаж роботи в районах Крайньої
Півночі - 05 років 05 місяців 27 днів, в
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі - 07 років 04 місяці 07
днів, а тому призначити останньому
пенсію за віком, як особі, яка працювала
на Крайній Півночі і має для цього
достатній стаж роботи немає законних
підстав, оскільки основною вимогою
призначення цієї пенсії є наявність
календарного стажу роботи в районах
Крайньої Півночі не менше 15
календарних років або не менше 20
календарних років у місцевостях, які
прирівняні до районів Крайньої
Півночі.

Суд першої інстанції помилково вважав,
що відповідно ч. 3 ст. 1 Тимчасової угоди
між Урядом України та Урядом
Російської Федерації про гарантії прав
громадян, які працювали в районах
Крайньої Півночі та місцевостях
прирівняних до районів Крайньої
Півночі, в галузі пенсійного
забезпечення від 15 січня 1993 року
застосуванню підлягає ст. 28
Федерального Закону «Про трудові
пенсії в Російській Федерації» № 172-ф3
від 17 грудня 2001 року, оскільки ч. 3 ст. 1
зазначеної Тимчасової угоди не
передбачає можливість застосування
зазначеного закону на території
України.

Колегія суддів наголошує, що при
призначенні пенсій застосовуються
норми чинного законодавства тої
держави, на території якої особа
проживає і звертається за призначенням
пенсії, тобто, при призначенні пенсії
позивачу повинен застосовуватись
чинний Закон України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Зазначенні висновки колегії суддів
узгоджуються з позицією Вищого
адміністративного суду України,
викладеною, зокрема, у рішеннях від 28
листопада 2013 року № К/800/7834/13 (2а-220/11), від
30 січня 2014 року № К/800/39436/13 (427/1500/13-а).

Крім того, як вірно наголошено
апелянтом, УПФУ в м. Нова Каховка
Херсонської області не виносилось
рішення щодо відмови у призначенні
пенсії позивачу, як особі, яка
працювала на Крайній Півночі та у
місцевостях, які прирівняні до районів
Крайньої Півночі, тобто не було
здійснено відповідної перевірки
наданих позивачем документів для
призначення йому пенсії, що є виключною
компетенцією відповідача. Також,
колегія суддів наголошує, що зі змісту
оскаржуваного рішення вбачається, що
судом першої інстанції взагалі не
досліджувалось питання щодо наявності
у позивача загального стажу для
призначення пенсії.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що у суду першої
інстанції не було підстав для
зобов'язання відповідача призначити
позивачу пенсію, як особі, яка
працювала на Крайній Півночі та у
місцевостях, які прирівняні до районів
Крайньої Півночі.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що судом першої інстанції
спір по суті вирішений з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, що є підставою для задоволення
апеляційної скарги та скасування
постанови суду першої інстанції з
ухваленням нової постанови про відмову
в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС
України, судова колегія -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Нова
Каховка Херсонської області на
постанову Новокаховського міського
суду Херсонської області від 10 січня 2012
року - задовольнити.

Постанову Новокаховського міського
суду Херсонської області від 10 січня
2012 року по справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Нова Каховка Херсонської області про
визнання відмови у призначенні та
виплаті пенсії неправомірною та
зобов'язання її призначити та
виплачувати - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
адміністративний позов ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Нова Каховка Херсонської області про
визнання відмови у призначенні та
виплаті пенсії неправомірною та
зобов'язання її призначити та
виплачувати - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через 5 днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом 20 днів
після набрання законної сили
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
/М.П. Коваль/

Суддя:
/В.О. Потапчук/

Суддя:
/Г.В. Семенюк/