Справа № 308/12930/14-а
Суддя: Фазикош О. В.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2014 року

м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області у складі:

головуючого судді Фазикош
О.В.,

при секретарі Рабош
А.О.,

за участю сторін:

представника позивача Демчишин
В.С.

відповідача ОСОБА_2,

з участю перекладачів ОСОБА_3,
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Ужгородського
міськрайонного суду адміністративну
справу за позовною заявою 94
прикордонного загону Західного
регіонального управління Державної
прикордонної служби України до
громадянки Афганістану ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (з нею неповнолітня дитина
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2) про примусове
видворення, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС
України 16 жовтня 2014 року було
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Повний текст
постанови виготовлено та підписано 16
жовтня 2014 року.

До Ужгородського міськрайонного суду з
позовною заявою звернувся 94
прикордонний загін Західного
регіонального управління Державної
прикордонної служби України до
громадянина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (з нею
неповнолітня дитина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2), якою просить: примусово
видворити громадянина Афганістану
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (з нею одна
неповнолітня дитина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2) та на підставі ч. 2 ст. 256
КАС України допустити негайне
виконання постанови.

Свої вимоги позивач мотивує наступним

02.10.2014 року відповідач затримана групою
реагування від відділу прикордонної
служби «Ужгород» 94 прикордонного
загону за спробу незаконного перетину
державного кордону з України в
Словацьку Республіку поза межами
пункту пропуску. На момент затримання
документів, що посвідчують особу не
мала. 02.10.2014 року начальником Чопського
прикордонного загону відносно
відповідача було прийнято рішення про
примусове повернення за межі України,
останній роз'яснено, що вона
зобов'язана покинути територію України
в термін до 03.10.2014 року.

Однак, відповідач територію України не
покинула, в зв'язку з відсутністю у неї
документів, що дають право на перетин
Державного кордону як України так і
інших країн та достатніх коштів.

Вивчаючи матеріали адміністративної
справи відповідача можна прийти до
висновку, що реалізуючи свої права та
свободи, остання могла встановленим
порядком іммігрувати в Україну або
іншу Європейську країну на постійне
місце проживання, або тимчасово
прибути для працевлаштування на
визначений термін, як це передбачено
законодавством України,
законодавством інших держав та
міжнародними документами, не завдавши
шкоди національним інтересам України.
Але знаючи про можливість легально
в'їхати до Європейських країн,
відповідач вибрав найбільш легкий та
незаконний спосіб, використовуючи при
цьому міжнародні злочинні угруповання.
Знаючи, що під час досягнення своєї
мети, вона неодноразово буде
порушувати та ігнорувати
законодавство країн на своєму шляху,
відповідач умисно йде на вчинення
правопорушень. Так, відповідач
перебуває на території України
незаконно, документів, коштів для
виїзду з території України не має,
працевлаштуватись на території
України не має змоги, родичів на
території України не має. Також, під час
опитування відповідач пояснив, що має
намір у будь-якому випадку потрапити в
країни західної Європи з метою
працевлаштування для забезпечення
свого проживання та бажання
повернутися до країни походження не
має, що підтверджується її незаконними
діями.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав
повністю, просив їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти
задоволення адміністративного позову
не заперечувала, розповіла про
обставини правопорушення пов'язані з
незаконним перетином кордону України,
та перебування в Україні без належних
на то документів. Пояснила що не
зверталася за статусом біженця, хоче
повертатись до Афганістану разом з
дитиною, до свого чоловіка, однак у неї
відсутні документи та кошти.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін,
з'ясувавши всі обставини у справі та
перевіривши їх належними та
допустимими доказами суд дійшов
висновку, що адміністративний позов
підлягає до задоволення з огляду на
наступне.

В судовому засіданні встановлено, що
02.10.2014 року затриманий Групою
реагування від відділу прикордонної
служби «Ужгород» 94 прикордонного
загону за спробу незаконного перетину
державного кордону з України в
Словацьку Республіку поза межами
пункту пропуску. На момент затримання
документів, що посвідчують особу не
мала.

02.10.2014 року відповідач затримана групою
реагування від відділу прикордонної
служби «Ужгород» 94 прикордонного
загону за спробу незаконного перетину
державного кордону з України в
Словацьку Республіку поза межами
пункту пропуску. На момент затримання
документів, що посвідчують особу не
мала. 02.10.2014 року начальником Чопського
прикордонного загону відносно
відповідача було прийнято рішення про
примусове повернення за межі України,
останній роз'яснено, що вона
зобов'язана покинути територію України
в термін до 03.10.2014 року.

Однак, відповідач територію України не
покинула, в зв'язку з відсутністю у неї
документів, що дають право на перетин
Державного кордону як України так і
інших країн та достатніх коштів.

Вивчаючи матеріали адміністративної
справи відповідача можна прийти до
висновку, що реалізуючи свої права та
свободи, остання могла встановленим
порядком іммігрувати в Україну або
іншу Європейську країну на постійне
місце проживання, або тимчасово
прибути для працевлаштування на
визначений термін, як це передбачено
законодавством України,
законодавством інших держав та
міжнародними документами, не завдавши
шкоди національним інтересам України.
Але знаючи про можливість легально
в'їхати до Європейських країн,
відповідач вибрав найбільш легкий та
незаконний спосіб, використовуючи при
цьому міжнародні злочинні угруповання.
Знаючи, що під час досягнення своєї
мети, вона неодноразово буде
порушувати та ігнорувати
законодавство країн на своєму шляху,
відповідач умисно йде на вчинення
правопорушень.

Згідно вимог п.1 ст. 30 Закону України
«Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства» органи охорони
державного кордону, стосовно іноземців
та осіб без громадянства, які затримані
ними у межах контрольованих
прикордонних районів під час спроби
або після незаконного перетинання
державного кордону України можуть лише
на підставі винесеної за їх позовом
постанови адміністративного суду
примусово видворити з України іноземця
та особу без громадянства, якщо вони не
виконали в установлений строк без
поважних причин рішення про примусове
повернення або якщо є обґрунтовані
підстави вважати, що іноземець або
особа без громадянства ухилятимуться
від виконання такого рішення.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до переконання, що відповідач
перебуває на території України
незаконно, документів, коштів для
виїзду з території України не має,
працевлаштуватись на території
України не має змоги, родичів на
території України не має.

Відповідно до статті 183-5 КАС України
позовні заяви органів охорони
державного кордону про примусове
видворення іноземців та осіб без
громадянства подаються до окружного
адміністративного суду за
місцезнаходженням відповідного органу
охорони державного кордону. Позовні
заяви у справах, передбачених частиною
першою цієї статті, подаються до
адміністративного суду без сплати
судового збору.

Відповідно до статті 30 Закону України
"Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства" № 3773-VI від 22 вересня
2011 року органи охорони державного
кордону стосовно іноземців та осіб без
громадянства, які затримані ними у
межах контрольованих прикордонних
районів під час спроби або після
незаконного перетинання державного
кордону України можуть лише на
підставі винесеної за їх позовом
постанови адміністративного суду
примусово видворити з України іноземця
та особу без громадянства, якщо вони не
виконали в установлений строк без
поважних причин рішення про примусове
повернення або якщо є обґрунтовані
підстави вважати, що іноземець або
особа без громадянства ухилятимуться
від виконання такого рішення.

З пояснень відповідача та з матеріалів
справи судом встановлено, що вказане
вище рішення відповідачем не виконано,
оскільки у неї відсутні документи на
підставі яких, остання могла би у
законному порядку перетнути державний
кордон України.

Стаття 19 Конституції України
встановлює, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Положення ст.9 КАС України
передбачає, що суди при вирішенні
справи керуються принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Крім того, відповідач визнав факт
незаконного перетину кордону
України без відповідного дозволу поза
межами пунктів пропуску, порушення
норм чинного законодавства України, а
також ті обставини, що добровільно
залишити територію України не в змозі,
оскільки у неї відсутні кошти, а також
не заперечувала про своє примусове
видворення.

Таким чином, виходячи із заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України та матеріалів справи, суд
дійшов висновку, що існують підстави
для примусового видворення
відповідача за межі території України,
а тому позовні вимоги підлягають
задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158 - 163, 167, 183-5,
255, 256, 257 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву 94 прикордонного загону
Західного регіонального управління
Державної прикордонної служби України
до громадянки Афганістану ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (з нею неповнолітня дитина
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2) про примусове
видворення - задовольнити.

Примусово видворити громадянку
Афганістану ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (з нею
неповнолітня дитина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2).

Постанова підлягає негайному
виконанню.

Постанова суду може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду протягом п'яти
днів з дня її проголошення. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

О.В. Фазикош