Справа № 2а-8728/11/0308 (2а/0308/280/2012)
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/10733/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець
Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

розглянувши в письмовому провадженні
касаційну скаргу представника ОСОБА_4 -
ОСОБА_5

на постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 06 лютого 2012
року

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 26 вересня
2013року

у справі №2а-8728/11

за позовом ОСОБА_4

до 1) реєстратора
комунального підприємства "Волинське
обласне бюро

технічної інвентаризації"
Кужель Нелі Павлівни,

2) комунального підприємства
"Волинське обласне бюро технічної

інвентаризації"

про визнання протиправним та
скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до реєстратора
комунального підприємства "Волинське
обласне бюро технічної інвентаризації"
Кужель Нелі Павлівни та комунального
підприємства "Волинське обласне бюро
технічної інвентаризації", яким просив
визнати протиправним та скасувати
рішення реєстратора комунального
підприємства "Волинське обласне бюро
технічної інвентаризації" Кужель Нелі
Павлівни №14854032 від 24.09.2007 року про
реєстрацію прав власності на нерухоме
майно - квартиру АДРЕСА_1 за №14854032 від
24.09.2007 року за ОСОБА_7.

Постановою Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 06 лютого
2012року у справі №2а-8728/11, залишеною без
змін ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 26 вересня
2013 року у зазначеній справі, в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

При ухваленні рішень суди першої та
апеляційної інстанцій виходили з
недоведеності позивачем своїх вимог,
оскільки оскарженим рішенням
відповідача-1 права позивача не
порушені.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, представник
ОСОБА_4 - ОСОБА_5, звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
права, просить вищезазначені судові
рішення скасувати, ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити.

Враховуючи неприбуття в судове
засідання сторін, належних чином
повідомлених про дату, час і місце
касаційного розгляду, справу
розглянуто в порядку письмового
провадження, що передбачено пунктом 2
частини 1 статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши і обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
наданої ними правової оцінки обставин
у справі, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій в межах
касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що рішенням Луцького
міськрайонного суду від 18.07.2007 року у
справі №2-701/2007 року за ОСОБА_7 визнано
право власності на квартиру АДРЕСА_1 та
стягнуто з ОСОБА_7 на користь позивача
грошову компенсацію в сумі 154 342 грн. за
1/2 частину вказаної вище квартири.

24.09.2007 року на підставі вищезазначеного
рішення суду проведено реєстрацію
права власності на нерухоме майно за
ОСОБА_7.

Переглядаючи судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій, з
урахуванням доводів касаційної скарги,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
виходить з наступного.

Частиною 1 статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно з вимогами частини 1 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Суд звертає увагу на те, що згідно з
вищевказаними нормами права особа має
право звернутись до адміністративного
суду з позовом у разі, якщо вона вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
відповідача (суб'єкта владних
повноважень) порушено її права, свободи
чи інтереси у сфері публічно-правових
відносин. При цьому, обставину дійсного
(фактичного) порушення відповідачем
прав, свобод чи інтересів має довести
належними та допустимими доказами саме
позивач.

Задоволенню в адміністративному
судочинстві підлягають лише ті вимоги,
які відновлюють порушені права чи
інтереси особи в сфері
публічно-правових відносин.

В розумінні Кодексу адміністративного
судочинства України захист прав,
свобод та інтересів осіб завжди є
наступним, тобто передбачає наявність
встановленого судом факту їх
порушення.

Отже, право на судовий захист має лише
та особа, яка є суб'єктом (носієм)
порушених прав, свобод чи інтересів.
Тож для того, щоб особі було надано
судовий захист, суд встановлює, чи
особа дійсно має порушене право,
свободу чи інтерес, і це право, свобода
чи інтерес порушені відповідачем.

Враховуючи вимоги Кодексу
адміністративного судочинства
України, особа повинна довести факт
порушення її прав чи охоронюваних
законом інтересів оскаржуваним
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, у даній адміністративній
справі насамперед підлягає
встановленню факт порушення прав чи
охоронюваних законом інтересів
позивача з боку відповідача (внаслідок
вчинення оскаржуваних дій та прийняття
оскаржуваного рішення).

Аналогічна позиція підтверджується і
змістом окремих рішень
Конституційного Суду України, зокрема,
рішення № 6-рп/1997 від 25 листопада 1997
року за конституційним зверненням щодо
офіційного тлумачення частини 2 статті
55 Конституції України та статті 248-2
Цивільного процесуального кодексу
України та рішення № 9-рп/1997 від 25
грудня 1997 року за конституційним
зверненням щодо офіційного тлумачення
статей 55, 64, 124 Конституції України. Зі
змісту вказаних рішень
Конституційного Суду України випливає,
що кожен має право звернутися до суду,
якщо його права чи свободи порушені або
порушуються, створено або створюються
перешкоди для їх реалізації або мають
місце інші ущемлення прав та свобод.

Суд звертає увагу на те, що відповідно
до вимог Кодексу адміністративного
судочинства України після
встановлення права на оскарження
рішення суб'єкта владних повноважень,
яке має позивач, перевіряється
законність оскаржуваного рішення.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджує правову позицію судів
попередніх інстанцій щодо
недоведеності позивачем порушення
його прав у сфері публічно-правових
відносин.

В касаційній скарзі представник
позивача звертає увагу, що незаконна
реєстрація права власності на спірну
квартиру унеможливлює виконання
рішення Луцького міськрайонного суду
від 18.07.2007 року у справі №2-701/2007 року в
частині забезпечення стягнення з
власниці квартири ОСОБА_7 1/2 частини її
вартості.

Однак, як зазначалось вище, завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Питання неможливості виконання
судового рішення не може бути
підставою для визнання протиправним та
скасування рішення про реєстрацію прав
власності на нерухоме майно.

В обґрунтування касаційної скарги
фактично покладені доводи, які
зводяться до переоцінки доказів у
справі та не свідчать про порушення
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи викладене, судова колегія
Вищого адміністративного суду України
вважає, що доводи касаційної скарги не
спростовують висновків, викладених в
оскаржуваних судових рішеннях, вони
ґрунтуються на вимогах норм
матеріального та процесуального
законодавства, підстав для їх
скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 -
ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 06 лютого
2012року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 26 вересня 2013року у справі №2а-8728/11 -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам і може переглянута Верховним
Судом України з підстав, у строки та у
порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: