Справа № 2а-11076/12/2670
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/19051/13

Колегія судді Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого
Рецебуринського Ю.Й.,

Суддів
Ємельянової В.І.,

Штульман І.В.,

секретаря судового засідання
Горбатюка В.С.,

за участю:

позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

представника відповідача -
Загинайченко І.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2 до Державної
податкової служби у м. Києві (далі -
ДПС у м. Києві) про скасування наказу,
поновлення на роботі та стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу,

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 16 жовтня 2012 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 21 лютого 2013
року,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом, в якому, з урахуванням
уточнених позовних вимог, просив:
скасувати наказ ДПА у м. Києві від 9
лютого 2012 року №56-о; поновити на посаді
начальника організаційно-розпорядчого
управління; стягнути з відповідача
середній заробіток за час вимушеного
прогулу; відшкодувати моральну шкоду у
розмірі 2000 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 16
жовтня 2012 року, залишеною без
змін ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 21 лютого 2013
року, у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати ухвалені ними судові
рішення та постановити нове рішення
про задоволення позовних вимог.
Зазначає, що його незаконно звільнено
із займаної посади, оскільки
реорганізація ДПА у м. Києві не потягла
скорочення штатної чисельності,
зокрема, посади начальника
організаційно-розпорядчого управління
Відтак, ДПА у м. Києві, правонаступником
якої є ДПС у м. Києві, всупереч вимогам
частини четвертої статті 36 Кодексу
законів про працю України (далі - КЗпП)
не продовжила дію трудового договору з
ним в реорганізованому органі.

Заслухавши пояснення сторін та
їх представників, перевіривши
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права
згідно статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів прийшла до
наступних висновків.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суди попередніх інстанцій
виходили з того, що позивача
попереджено у встановлені трудовим
законодавством строки про наступне
вивільнення із займаної посади;
запропоновано переведення на вакантну
посаду начальника управління контролю
за правомірністю бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість ДПС у м. Києві, оскільки посаду
начальника організаційно-розпорядчого
управління ДПС у м. Києві з 27 січня
2012 року обіймала ОСОБА_5 В
результаті отримання відмови у
прийнятті запропонованої посади,
ОСОБА_2 14 лютого 2012 року звільнено із
займаної посади у зв'язку із
реорганізацією та скороченням
чисельності на підставі частини 1
статті 40 КЗпП.

Судами встановлено та вбачається з
матеріалів справи, що наказом ДПА
України від 25 вересня 2005 року №275-о
ОСОБА_2 переведено на посаду начальника
організаційно-розпорядчого управління
ДПА у м. Києві.

На виконання Указу Президента України
від 9 грудня 2010 року №1085/2010 «Про
оптимізацію системи центральних
органів виконавчої влади», Указу
Президента України від 12 травня 2011 року
№584/2011 «Про Положення про Державну
податкову службу України», постанови
Кабінету Міністрів України від 21
вересня 2011 року №981 «Про утворення
територіальних органів Державної
податкової служби» було утворено
Державну податкову службу у м. Києві
шляхом перетворення Державної
податкової адміністрації у м. Києві.

8 грудня 2011 року ОСОБА_2 попереджено про
наступне вивільнення з посади
начальника організаційно-розпорядчого
управління ДПА у м. Києві.

З 16 січня 2012 року по 31 січня 2012 року
позивач перебував у відпустці, як
особа, що постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Наказом ДПС у м. Києві від 27 січня 2012
року на посаду начальника
організаційно-розпорядчого управління
призначено ОСОБА_5, яка до
реорганізації з вересня 2005 року
обіймала посаду заступника начальника
організаційно-розпорядчого управління
- начальника відділу моніторингу та
оцінки роботи податкових органів ДПА у
м. Києві.

8 лютого 2012 року ОСОБА_2 запропоновано
іншу вакантну посаду, від переведення
на яку останній відмовився.

Наказом ДПС у м. Києві від 9 лютого 2012
року №56-о ОСОБА_2 звільнено з 14 лютого
2012 року з посади начальника
організаційно-розпорядчого управління
ДПА у м. Києві у зв'язку реорганізацією
та скороченням штатної чисельності.

Відповідно до частини третьої статті 36
КЗпП у разі зміни власника
підприємства, а також у разі його
реорганізації (злиття, приєднання,
поділу, виділення, перетворення) дія
трудового договору працівника
продовжується. Припинення трудового
договору з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу можливе лише
у разі скорочення чисельності або
штату працівників (пункт 1 частини
першої статті 40).

Згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

В пункті 19 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
1992 року №9 «Про практику розгляду
судами трудових спорів» роз'яснено, що
розглядаючи трудові спори, пов'язані зі
звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП,
суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у
відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи
попереджувався він за 2 місяці про
наступне вивільнення. При
реорганізації підприємства або при
його перепрофілюванні звільнення за
пунктом 1 статті 40 КЗпП може мати місце,
якщо це супроводжується скороченням
чисельності або штату працівників,
змінами у їх складі за посадами,
спеціальністю, кваліфікацією,
професіями.

Як встановлено судами, шляхом
порівняння організаційної структури
реорганізованої ДПА у м. Києві з
організаційною структурою ДПС у м.
Києві, реорганізація податкової
адміністрації не супроводжувалась
скороченням посади начальника
організаційно-розпорядчого
управління.

Враховуючи наведене, суди при
вирішенні спору прийшли до
неправильного висновку, що позивача
звільнено правомірно, оскільки
фактично в даному випадку відбулася
реорганізація ДПА у м. Києві шляхом
перетворення в ДПС у м. Києві без
скорочення посади начальника
організаційно-розпорядчого
управління, а тому звільняючи позивача
на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП,
відповідач порушив вимоги трудового
законодавства.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
перебування позивача у відпустці не
може бути підставою для порушення його
трудових прав, тому відповідач мав
запропонувати ОСОБА_2 переведення на
посаду начальника
організаційно-розпорядчого управління
ДПС у м. Києві після його виходу з
відпустки, а не призначати у вказаний
період на цю посаду іншу особу.

Згідно зі статтею 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.
Справа направляється до суду
апеляційної інстанції для продовження
розгляду або на новий розгляд, якщо
порушення допущені тільки цим судом. В
усіх інших випадках справа
направляється до суду першої
інстанції.

Таким чином, рішення судів першої та
апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.
При новому розгляді справи, в разі
поновлення позивача на роботі, судам
необхідно вирішити питання про
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

Керуючись статтями 221, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 16
жовтня 2012 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 21 лютого 2013 року скасувати та
направити справу до суду першої
інстанції на новий розгляду.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Ю.Й. Рецебуринський

Судді
В.І.
Ємельянова

І.В. Штульман