Справа № 464/3851/14-а 2-а/464/99/14
Суддя: Каралюс В.М.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року
Справа №
876/4964/14
876/5346/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

головуючого судді
Каралюса В.М.,

суддів:
Затолочного В.С., Матковської З.М.,

за участі секретаря судового засідання
Бєлкіної Н.І.,

та за участі осіб:

позивача - ОСОБА_1 та представника
позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційні скарги
ОСОБА_1 на ухвалу Сихівського районного
суду м. Львова від 17 квітня 2014 року про
відмову у відкритті провадження та на
ухвалу Сихівського районного суду м.
Львова від 17 квітня 2014 року про відмову
в задоволенні клопотання про
забезпечення позову у справі за
позовом ОСОБА_1 до Пустомитівського
районного суду Львівської області,
треті особи: Сихівський відділ
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції, ОСОБА_3 про визнання
протиправною видачі та скасування
виконання виконавчого листа, -

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2014 року позивач ОСОБА_1
звернулася до суду з адміністративним
позовом до Пустомитівського районного
суду Львівської області, третіх осіб:
Сихівський відділ державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції, ОСОБА_3, в
якому просила визнати протиправною дію
Пустомитівського районного суду від
11.09.2013 року по видачі виконавчого листа
№ 1316/4328/12; скасувати виконавчий лист №
1316/4328/12; визнати виконавчий лист таким,
що не підлягає виконанню; зобов'язати
закінчити виконавче провадження ВП №
42380500.

Разом з тим, позивач заявила клопотання
про забезпечення позову шляхом
зупинення виконавчого провадження ВП
№ 42380500, що відкрито Сихівським
відділом державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції 11.03.2014 року.

Ухвалою Сихівського районного суду м.
Львова від 17 квітня 2014 року у відкритті
провадження за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Пустомитівського
районного суду Львівської області,
треті особи: Сихівський відділ
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції, ОСОБА_3 про визнання
протиправною видачі та скасування
виконання виконавчого листа
відмовлено.

Іншою ухвалою Сихівського районного
суду м. Львова від 17 квітня 2014 року в
клопотанні ОСОБА_1 про забезпечення
позову відмовлено.

Не погодившись із такими рішеннями
суду, їх оскаржила позивач, подавши
відповідні апеляційні скарги, в яких
просить оскаржувані ухвали скасувати і
направити справу для продовження
розгляду до суду першої інстанції.
Вважає, що ухвали від 17.04.2014 року
прийняті в порушення закону.
Адміністративний спір не вирішений,
але проводяться виконавчі дії, тому їх
слід зупинити.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційних скарг,
колегія суддів вважає, що такі не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України
суддя відмовляє у відкритті
провадження в адміністративній справі
лише, якщо заяву не належить розглядати
в порядку адміністративного
судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Кодексу
адміністративного судочинства України
справа адміністративної юрисдикції -
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
всі публічно-правові спори, крім
спорів, для яких законом встановлений
інший порядок судового вирішення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 17 КАС України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму. Юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори, зокрема: спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності; спори з приводу
прийняття громадян на публічну службу,
її проходження, звільнення з публічної
служби; спори між суб'єктами владних
повноважень з приводу реалізації
їхньої компетенції у сфері управління,
у тому числі делегованих повноважень;
спори, що виникають з приводу
укладання, виконання, припинення,
скасування чи визнання нечинними
адміністративних договорів; спори за
зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
Конституцією та законами України;
спори щодо правовідносин, пов'язаних з
виборчим процесом чи процесом
референдуму; спори фізичних чи
юридичних осіб із розпорядником
публічної інформації щодо оскарження
його рішень, дій чи бездіяльності у
частині доступу до публічної
інформації.

Відповідно до ст. ст. 126, 129 Конституції
України судді при здійсненні
правосуддя незалежні і підкоряються
лише закону, вплив на суддів у будь-який
спосіб забороняється. До суду можуть
бути оскаржені лише ті рішення, дії чи
бездіяльність посадових і службових
осіб органів судової влади, які
належать до сфери управлінської
діяльності.

Порядок здійснення правосуддя
регламентується відповідним
процесуальним законодавством України.
Процесуальні акти і дії суддів, які
стосуються вирішення питань
підвідомчості судам спорів, порушення
і відкриття справ, підготовки їх до
розгляду, судовий розгляд справ у
першій інстанції, в апеляційному і
касаційному порядку та прийняття по
них судових рішень, належать до сфери
правосуддя, і можуть бути оскаржені
лише в судовому порядку відповідно до
процесуального законодавства України.
Пред'явлення позову до іншого суду
першої інстанції з питань оскарження
актів і дій суддів або судів, які
стосуються правосуддя, неможливий.

В розумінні положень ч. 1 ст. 2, п. п. 1, 7 і 9
ст. 3, ст. 17, ч. 3 ст. 50 Кодексу
адміністративного судочинства України
судді при розгляді ними цивільних,
господарських, кримінальних,
адміністративних справ та справ про
адміністративні правопорушення не є
суб'єктами владних повноважень і не
можуть бути відповідачами у справах
про оскарження їх рішень, дій чи
бездіяльності, вчинених у зв'язку з
розглядом судових справ.

У висновках Конституційного Суду
України, наведених у пункті 4.2.
мотивувальної частини Рішення від 23
травня 2001 року № 6-рп/2001 (справа щодо
конституційності статті 248-3 ЦПК
України) визначено, що правосуддя в
Україні здійснюється шляхом розгляду і
вирішення справ по спорах відповідно
до процесуального законодавства
України.

Скарги на дії, бездіяльність і рішення
суддів при розгляді ними цивільних,
господарських, кримінальних та
адміністративних справ, справ про
адміністративні правопорушення мають
розглядатися в порядку, визначеному
відповідно Цивільним процесуальним
кодексом України, Господарським
процесуальним кодексом України,
Кримінально-процесуальним кодексом
України, Кодексом адміністративного
судочинства України (в частині
апеляційного чи касаційного
оскарження), Кодексом України про
адміністративні правопорушення.
Компетенція адміністративних судів на
розгляд таких спорів згідно з ст. 17
Кодексу адміністративного судочинства
України не поширюється.

Скарги на дії чи бездіяльність суддів
при розгляді ними судових справ у
порядку і передбачених законом
випадках розглядаються також органами
і посадовими особами, які мають право
ініціювати питання про дисциплінарну
відповідальність суддів, суб'єктами
звернення щодо подання про звільнення
суддів за порушення присяги та
суб'єктом внесення таких подань та
органами, що здійснюють дисциплінарне
провадження щодо суддів.

Таким чином колегія суддів апеляційної
інстанції вважає, що суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
позовну заяву ОСОБА_1 не належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства та
правильно відмовив у відкритті
провадження.

Щодо ухвали Сихівського районного суду
м. Львова від 17 квітня 2014 року про
відмову в задоволенні клопотання про
забезпечення позову, то колегія суддів
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 117 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд за клопотанням позивача або з
власної ініціативи може постановити
ухвалу про вжиття заходів забезпечення
адміністративного позову, якщо існує
очевидна небезпека заподіяння шкоди
правам, свободам та інтересам позивача
до ухвалення рішення в
адміністративній справі, або захист
цих прав, свобод та інтересів стане
неможливим без вжиття таких заходів,
або для їх відновлення необхідно буде
докласти значних зусиль та витрат, а
також якщо очевидними є ознаки
протиправності рішення, дії чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень.

Оскільки, ухвалою Сихівського
районного суду м. Львова від 17 квітня 2014
року відмовлено у відкритті
провадження у вказаній справі та з
поданих матеріалів не вбачається
очевидна небезпека заподіяння шкоди
правам, свободам та інтересам позивача,
суд першої інстанції дійшов вірного
висновку про відмову в задоволенні
заявленого клопотання про
забезпечення позову.

Відтак, суд першої інстанції прийняв
законні та обґрунтовані рішення з
дотриманням норм процесуального права.
Апеляційні скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують,
відтак задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ч. 3
ст. 160, ст. ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 199, ст. 200, п. 1
ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а ухвалу Сихівського
районного суду м. Львова від 17 квітня 2014
року про відмову у відкритті
провадження та ухвалу Сихівського
районного суду м. Львова від 17 квітня 2014
року про відмову в задоволенні
клопотання про забезпечення позову в
адміністративній справі № 464/3851/14-а -
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
В.М.
Каралюс

суддя
В.С. Затолочний

суддя
З.М. Матковська

Повний текст ухвали виготовлений 14.10.2014