Справа № 646/9254/14-а
Суддя: Олізаренко С. М.
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 646/9254/14-а
№ 2-а/646/87/2014
ЧЕРВОНОЗАВОДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2014 року

Червонозаводський районний суд м.
Харкова у складі:

головуючого - Олізаренко С.М.,

за участю секретаря - Тімановській О.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Харкові
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління пенсійного фону
України в Червонозаводському районі
м.Харкова про зобов'язання вчинити
певні дії та скасування рішення
суб'єкта владних повноважень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка завернулась до суду з
адміністративним позовом до
Управління пенсійного фону України в
Червонозаводському районі м.Харкова
про зобов'язання вчинити певні дії та
скасування рішення суб'єкта владних
повноважень.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона
у зв'язку з досягненням пенсійного віку
звернулась до пенсійного фонду з
заявою про призначення пенсії за віком
до якої надала необхідні документи, що
підтверджують її стаж для отримання
пенсії. Однак Управління пенсійного
фонду України в Червонозаводському
районі м.Харкова виніс рішення №301 від
14.02.2013 року про відмову у призначенні
пенсії.

Дане рішення ОСОБА_1 вважає незаконним
та таким, що не відповідає діючому
законодавству України, у зв'язку з тим,
що у 1999 році прокуратурою Харківської
області відносно неї була порушена
кримінальна справа за ч.2 ст.170 КК
України. 15.11.1999 року ОСОБА_1 була
затримана в порядку ст.115 КПК України, в
цей же день відносно неї була обрана
міра запобіжного заходу у вигляді
тримання під вартою. 07.07.2000 року
прокуратурою Харківської області міра
запобіжного заходу була змінена на
підписку про невиїзд. 25.04.2006 року
постановою слідчого СВ Дзержинського
РВ ХМУ УМВС України в Харківській
області кримінальну справу №18990204,
порушену щодо ОСОБА_1 було закрито на
підставі п.2 ст.6, ст.213 КПК України за
відсутністю у її діях складу злочину.
09.06.2006 року прокуратурою Харківської
області ОСОБА_1 визнана потерпілою по
кримінальній справі, порушеною за
фактом недбалості, яка спричинила
тяжкі наслідки за вищевказаними
фактами з боку працівників
правоохоронних органів Харківської
області.

Рішенням Соломянського районного суду
м.Київа від 04.12.2007 року позовні вимоги
ОСОБА_1 були частково задоволені, з
Державного бюджету України на користь
ОСОБА_1 стягнуто компенсацію на
відшкодування моральної шкоди та не
отриманої заробітної плати. Рішенням
Апеляційного суду м.Київа сума
компенсації моральної шкоди була
зменшена, в іншій частині рішення суду
першої інстанції залишено без змін.

В 2013 році ОСОБА_1 зверталась до
Червонозаводського районного суду
м.Харкова з адміністративним позовом
до Управління пенсійного фонду України
в Червонозаводському районі м.Харкова,
який був залишений без розгляду.

ОСОБА_1 було отримано довідку
начальника Харківського слідчого
ізолятору від 04.10.2013 року за №12/12-19880 про
час перебування під вартою. Також в
довідці зазначено, що кримінальна
справа за її обвинуваченням закрита
25.04.2006 року на підставі п.2 ст.6, ст.213 КПК
України постановою старшого слідчого
СВ Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в
Харківській області.

Надавши вказану довідку до УПФ України
в Червонозаводському районі м.Харкова,
ОСОБА_1 отримала відповідь від 11.04.2014
року про можливість звернення до
управління для надання заяви
встановленого зразка для призначення
пенсії.

На підставі відповіді УПФ України в
Червонозаводському районі м.Харкова
від 11.04.2014 року ОСОБА_1 звернулась до
даного управління з завою про
призначення пенсії за віком, однак
відповідач відмовив їй у призначенні
пенсії за віком посилаючись на
відсутність необхідного страхового
стажу.

Враховуючи вищевикладене, позивачка
просить суд зобов'язати Управління
пенсійного фону України в
Червонозаводському районі м.Харкова
зарахувати до загального трудового
стажу термін 6 років на 4 місяці,
протягом яких вона не працювала у
зв'язку з відстороненням від роботи,
визнати неправомірним рішення
Управління пенсійного фону України в
Червонозаводському районі м.Харкова
від 14.02.2013 року №301 та зобов'язати
Управління пенсійного фону України в
Червонозаводському районі м.Харкова
призначити та виплатити їй пенсію за
віком відповідно до ст.26 ЗУ "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" з моменту досягнення нею
пенсійного віку.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримала, просила позов
задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову
заперечував, просив відмовити у
задоволенні позову у повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали справи, судом встановлено, що
між сторонами виник публічно-правовий
спір щодо нарахування та виплати
пенсії.

Судом встановлено, що позивач 15.11.2012р.
та 30.04.2014 р. зверталась до Управління
пенсійного фону України в
Червонозаводському районі м.Харкова з
заявою про призначення пенсії за віком
до яких надала необхідні документи, що
підтверджують її стаж для отримання
пенсії.

Рішенням Управління пенсійного фонду
України в Червонозаводському районі
м.Харкова №301 від 14.02.2013 ОСОБА_1
відмовлено у призначенні пенсії з
підстав відсутності необхідного
страхового стажу.

У 1999 році прокуратурою Харківської
області відносно ОСОБА_1 була порушена
кримінальна справа за ч.2 ст.170 КК
України. 15.11.1999 року ОСОБА_1 була
затримана в порядку ст.115 КПК України, в
цей же день відносно неї була обрана
міра запобіжного заходу у вигляді
тримання під вартою. 07.07.2000 року
прокуратурою Харківської області міра
запобіжного заходу була змінена на
підписку про невиїзд. 25.04.2006 року
постановою слідчого СВ Дзержинського
РВ ХМУ УМВС України в Харківській
області кримінальну справу №18990204,
порушену щодо ОСОБА_1 було закрито на
підставі п.2 ст.6, ст.213 КПК України за
відсутністю у її діях складу злочину.
09.06.2006 року прокуратурою Харківської
області ОСОБА_1 визнана потерпілою по
кримінальній справі, порушеною за
фактом недбалості, яка спричинила
тяжкі наслідки за вищевказаними
фактами з боку працівників
правоохоронних органів Харківської
області.

Як вбачається з довідки начальника
Харківського слідчого ізолятору від
04.10.2013 року за №12/12-19880 та з довідки
начальника Харківського СІЗО від
04.10.2013р. № 12/12-19880 час перебування
ОСОБА_1 під вартою складає з 22.11.1999р. по
11.01.2000р., а також з 17.01.2000р. по 07.07.2000р.
Також в довідці від 04.10.2013 року
зазначено, що кримінальна справа
відносно ОСОБА_1 закрита 25.04.2006 року на
підставі п.2 ст.6, ст.213 КПК України
(а.с.18,19).

З урахуванням того, що до органу
Пенсійного фонду України щомісяця не
сплачувалися страхові внески, до
загального трудового стажу позивачки
УПФУ зарахований період з 12.11.1999 року по
07.07.2000 року.

Страховий стаж як інститут права
соціального забезпечення має
визначення поняття у ст. 24 Закону
України «Про загальнообовязкове
державне пенсійне страхування» від
09.07.2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV),
який набув чинності з 01.01.2004 року, з яким
право пов'язує певні юридичні наслідки.

Згідно ст. 24 № 1058-IV, страховий стаж це
період (строк), протягом якого особа
підлягає загальнообовязковому
державному пенсійному страхуванню та
за який щомісяця сплачені страхові
внески в сумі не меншій, ніж
мінімальний страховий внесок.

Таким чином, за період після 01.01.2004 року
до страхового стажу зараховуються лише
ті періоди роботи на підприємствах,
протягом яких були сплачені до
Пенсійного фонду України щомісяця
страхові внески в сумі не меншій, ніж
мінімальний страховий внесок. При
цьому за періоди роботи після 01.01.2004
року законодавством не встановлено
пільг щодо обчислення страхового
стажу, а тому періоди роботи після
01.01.2004 року зараховуються до страхового
стажу лише в одинарному розмірі, крім
випадків, передбачених цим Законом.

Щодо трудової та іншої діяльності до
01.01.2004 року, то відповідно до ч. 4 ст. 24
Закону № 1058-IV ці періоди зараховуються
до страхового стажу в порядку і на
умовах, визначених раніше діючим
законодавством, крім випадків,
передбачених цим Законом.

За період до 01.01.2004 року обчислення
трудового стажу здійснювалося згідно
зі статтями 5663 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року
№ 1788-XII (далі Закон № 1788-XII).

За матеріалами справи встановлено, що
17.05.1999р. відносно ОСОБА_1 була порушена
кримінальна справа за ч.2 ст.148-2, ст.86-1,
ч.2 ст.170 КК України. З 15.11.1999р. відносно
неї було обрано запобіжний захід у
вигляді тримання під вартою до 07.07.2000р.
та вона знаходилась в СІЗО.

Постановою органу досудового слідства
від 25.04.2006р. року дана кримінальна
справа закрита з підстав, визначених
ст. 6 п. 2, ст. 213 КПК України.

Згідно п. 1 ст. 1, п. 5 ст. 2 Закону від 01.12.1994
року N 266/94-ВР «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» (далі - Закон N
266/94-ВР) підлягає відшкодуванню шкода,
завдана громадянинові внаслідок
незаконного засудження, незаконного
притягнення як обвинуваченого,
незаконного взяття і тримання під
вартою, незаконного проведення в ході
розслідування чи судового розгляду
кримінальної справи обшуку, виїмки,
незаконного накладення арешту на
майно, незаконного відсторонення від
роботи (посади) та інших процесуальних
дій, що обмежують права громадян. У
наведених у ст. 1 цього Закону випадках
громадянинові відшкодовується
моральна шкода.

Наказом Міністерства юстиції України,
Генеральної прокуратури України,
Міністерства фінансів України від
04.03.1996 року № 6/5/3/41, що зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 06.03.1996
року за N 106/1131, затверджене Положення
про застосування Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду».

Згідно із п 2 наказу Закон N 266/94-ВР
встановлює випадки, умови та порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові внаслідок незаконного
засудження, незаконного притягнення як
обвинуваченого, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході розслідування чи
судового розгляду кримінальної справи
обшуку, виїмки, незаконного накладення
арешту на майно, незаконного
відсторонення від роботи (посади) та
інших процесуальних дій, що обмежують
права громадян; незаконного
застосування адміністративного арешту
чи виправних робіт, незаконної
конфіскації майна, незаконного
накладення штрафу; незаконного
проведення оперативно-розшукових
заходів, передбачених Законами України
«Про оперативно-розшукову діяльність»,
«;Про організаційно-правові основи
боротьби з організованою злочинністю»
та іншими актами законодавства,
поновлення порушених у зв'язку з цим
трудових, службових, пенсійних,
житлових, інших особистих і майнових
прав, а також визначає органи, на які
покладається вчинення дій по
забезпеченню відшкодування шкоди,
завданої громадянинові, та пов'язані з
цим обов'язки зазначених органів.

Розмір відшкодування шкоди,
зазначеної, зокрема, у п. 1 ст. 3 цього
Закону, залежно від того, який орган
провадив слідчі дії, в місячний термін
з дня звернення громадянина визначають
відповідні органи попереднього
слідства, про що виносять постанову.

В січні 2007р. ОСОБА_1 звернуася до суду з
позовом про відшкодування
шкоди,завданої незаконним діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду.

Рішенням Соломянського районного суду
м.Київа від 04.12.2007 року за позовом
ОСОБА_1 з Державного бюджету України на
її користь стягнуто компенсацію на
відшкодування 100 000 грн. моральної шкоди
та 21 689,45 грн. неотриманої заробітної
плати. (а.с.10-17)

Підставою для задоволення судом
вказаного розміру заробітної плати був
висновок спеціаліста від 23.10.2006 року,
відповідно до якого 21 689,45 грн. є
неотриманою заробітною платою ОСОБА_1
на посаді директора ПФ «Шанс» за період
з листопада 1999р. по квітень 2006р. (а.с.80-101)

Розмір стягнутого відшкодування
неотриманої заробітної палати був
предметом апеляційного оскарження та
перевірки, однак рішення в цій частині
залишено без змін і набуло законної
сили (а.с.10-17).

Відповідно до ст.72 КАСУ обставини,
встановлені судовим рішенням в
адміністративній, цивільній або
господарській справі, що набуло
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких бере учать
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Таким чином, рішенням Соломянського
районного суду м.Київа від 04.12.2007 року
було встановлено, що ОСОБА_1 була
незаконно позбавлена права на працю з
листопада 1999р. по квітень 2006р., у зв'язку
з чим на її корить стягнута неотримана
заробітна плата за вказаний період.

Крім того, ст. 7 Закону N 266/94-ВР
передбачено, що термін перебування під
вартою, термін відбуття покарання, а
також час, протягом якого громадянин не
працював у зв'язку з незаконним
відстороненням від роботи (посади),
зараховується як до загального
трудового стажу, так і до стажу роботи
за спеціальністю, стажу державної
служби, безперервного стажу.

При призначенні пенсії за віком на
пільгових умовах, відповідно до
приписів ст. 8 Закону N 266/94-ВР, періоди,
зазначені в ч. 1 ст. 7 цього Закону, на
вибір громадянина, який звернувся за
пенсією, прирівнюються до роботи, яка
передувала незаконному засудженню чи
незаконному притягненню до
кримінальної відповідальності або яку
він мав після звільнення від
кримінальної відповідальності чи
після відбування покарання.

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-XII
основним документом, що підтверджує
стаж роботи, є трудова книжка. Порядок
підтвердження наявного трудового
стажу за відсутності трудової книжки
або відповідних записів у ній
затверджено постановою Кабінету
Міністрів України від 12.08.1993 року N 637.
Відповідно до п. 1 цього Порядку
основним документом, що підтверджує
стаж роботи, є трудова книжка, а у разі
необхідності уточнюючих довідок.

За приписами ст. 5 Закону N 1058-IV цей Закон
регулює відносини, що виникають між
субєктами системи
загальнообовязкового державного
пенсійного страхування. Дія інших
нормативно-правових актів може
поширюватися на ці відносини лише у
випадках, передбачених цим Законом, або
в частині, що не суперечить цьому
Закону. Виключно цим Законом
визначаються, зокрема, умови набуття
права та порядок визначення розмірів
пенсійних виплат.

Частинами 2 та 4 ст. 24 Закону N 1058-IV
встановлено, що страховий стаж
обчислюється територіальними органами
Пенсійного фонду відповідно до вимог
цього Закону за даними, що містяться в
системі персоніфікованого обліку, а за
періоди до впровадження системи
персоніфікованого обліку - на підставі
документів та в порядку, визначеному
законодавством, що діяло до набрання
чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші
періоди, що враховувалися до стажу
роботи для призначення пенсії до
набрання чинності цим Законом,
зараховуються до страхового стажу в
порядку і на умовах, передбачених
законодавством, що діяло раніше.

Зазначене не суперечить приписам ст. 8
Закону N 266/94-ВР, яким визначено, що
період, протягом якого позивачка не
працювала у зв'язку з незаконним
відстороненням від роботи (посади),
прирівнюються до роботи, яка
передувала незаконному притягненню до
кримінальної відповідальності.

Відтак, оскільки позивачка ОСОБА_1 з
моменту її реабілітації та до моменту
прийняття УПФУ рішення про призначення
їй пенсії за вислугу років не
працювала, при призначенні пенсії на
пільгових умовах період з 15.11.1999 по
25.04.2006р. року може бути прирівняним до
будь-якого періоду роботи, яка
передувала незаконному притягненню
позивачки ОСОБА_1 до кримінальної
відповідальності.

Відповідно до ст.43 Конституції України
кожен має право на працю, що включає
можливість заробляти собі на життя
працею, яку він вільно обирає або на яку
вільно погоджується.

При цьому суд виходить з того, що у
зв'язку з порушенням відносно ОСОБА_1
кримінальної справи, в рамках якої було
вилучено та арештоване майно
підприємства, на якому вона працювала,
а також штампи та печатки, таким чином
до прийняття постанови про закриття
кримінальної справи відносно неї
позивачка була позбавлена можливості
реалізувати своє право на працю, яку
вона вільно обрала до порушення
вказаної кримінальної справи.

Частиною 1 ст. 1 Протоколу № 1
ратифікованої Україною 11.09.1997 р.
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод (далі Конвенція),
ст. 17-1 Конвенції задекларовано, що
кожен має право мирно володіти своїм
майном, ніхто не може бути позбавлений
свого майна інакше, як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом або загальними принципами
міжнародного права.

Відповідно до конвенційного поняття
«майно» являє собою «існуюче майно»
або засоби, включаючи право вимоги,
відповідно до якого заявник може
стверджувати, що він має принаймні
«законне сподівання» стосовно
ефективного здійснення права
власності (справа «ОСОБА_2 Ганс-Адам ІІ
проти Німеччини», заява № 42527/98, рішення
від 12.07.2001 р. п. 83).

Оскільки пенсія є майном в розумінні ч.
1 Протоколу № 1 Конвенції як право
домагання, а відповідачем не
нараховувалась і не виплачувалась, то
задля захисту конвенційного і
законного права позивача на мирне
володіння своїм майном суд визнає
бездіяльність відповідача
протиправною в цій частині.

Разом з тим, зважаючи на передбачені
ст.99 КАСУ строки звернення за судовим
захистом, суд вважає за можливе
задовольнити позов частково, шляхом
зобов'язання відповідача призначити і
виплатити позивачу пенсію в межах
шестимісячного строку звернення до
суду.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 8-14,17, 71, 94, 99, 159-164 , 167, 185, 186 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного
фону України в Червонозаводському
районі м.Харкова про зобов'язання
вчинити певні дії та скасування
рішення суб'єкта владних повноважень
задовольнити частково.

Зобов'язати Управління пенсійного фону
України в Червонозаводському районі
м.Харкова зарахувати до загального
трудового стажу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
термін 6 років 4 місяці, протягом якого
вона не працювала у зв'язку з
відстороненням від роботи.

Визнати неправомірним рішення
Управління пенсійного фону України в
Червонозаводському районі м.Харкова
від 14.02.2013 року №301 в частині
непризеначення та невиплаті ОСОБА_1
пенсії за віком.

Зобов'язати Управління пенсійного фону
України в Червонозаводському районі
м.Харкова призначити та виплатити
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсію за віком
відповідно до ст.26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" з 15.02.2014 року.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена.

Апеляційна скарга подається до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Червонозаводський районний суд
м.Харкова.

Апеляційна скарга може бути подана
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови. У разі
застосування судом ч.3 ст. 160 цього КАСУ,
а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених ч.4
ст.167 КАСУ, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя:
С.М. Олізаренко