Справа № 810/5412/14
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2014 року м. Київ
810/5412/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі: головуючого - судді
Панової Г.В., за участю секретаря
судового засідання: Волощук Л.В.,

представників сторін:

від позивача - Зінкевич Д.В.,

від відповідача - Манжай С.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом Київського
обласного відділення Фонду
соціального захисту
інвалідів

до Акціонерного
товариства «Автотранспортник»

про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
і пені

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного
адміністративного суду звернулось
Київське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів з
позовом до Акціонерного товариства
«Автотранспортник» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
і пені у розмірі 14854,84 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що відповідачем, в порушення
вимог статті 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», не виконано
нормативу по створенню робочих місць
для забезпечення працевлаштування
інвалідів у 2013 році. У зв'язку з цим
позивачем нараховано відповідачу
адміністративно-господарські санкції
і пеню в сумі 14854,84 грн.

У ході судового розгляду представник
позивача підтримав позовні вимоги і
просив суд позов задовольнити.

Відповідач позову не визнав. У судовому
засіданні представник відповідача
просив суд відмовити у задоволенні
позову, у зв'язку з тим, що у 2013 році
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу
підприємства складала 76 осіб, у штаті
підприємства працювало дві особи, яким
встановлено інвалідність. Оскільки
підприємство зобов'язане було
працевлаштувати 3 особи, яким
встановлена інвалідність, відповідач у
2013 подав звітність про наявність
вакансій на підприємстві для осіб із
обмеженими фізичними властивостями до
Фастівського міськрайонного центру
зайнятості і центром зайнятості не
було направлено жодного інваліда для
працевлаштування. Отже, відповідач
здійснив усі необхідні дії
забезпечення працевлаштування осіб,
яким встановлена інвалідність.

Заслухавши пояснення представника
позивача і представника відповідача,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що позов не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 17
Закону України від 21.03.1991 № 875-ХІІ «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» (далі - Закон
України від 21.03.1991 № 875-ХІІ) з метою
реалізації творчих і виробничих
здібностей інвалідів та з урахуванням
індивідуальних програм реабілітації
їм забезпечується право працювати на
підприємствах, в установах,
організаціях, а також займатися
підприємницькою та іншою трудовою
діяльністю, яка не заборонена законом.

Згідно зі статтею 18 Закону України від
21.03.1991 № 875-ХІІ підприємства, установи і
організацій, фізичні особи, які
використовують найману працю,
зобов'язані виділяти і створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до частини першої статті 19
Закону України від 21.03.1991 № 875-ХІІ для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Згідно зі статтею 20 Закону України від
21.03.1991 №875-ХІІ підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.
Положення цієї частини не поширюється
на підприємства, установи і
організації, що повністю утримуються
за рахунок коштів державного або
місцевих бюджетів.

Відповідно до загальних положень
Закону України від 01.03.1991 № 803-12 «Про
зайнятість населення» підприємства,
установи й організації, їх структурні
підрозділи та філії незалежно від
форми власності та господарювання
повинні за наявності вакансій у
повному обсязі подавати інформацію про
наявність вільних робочих місць
(вакансій) центрам зайнятості за місцем
їх реєстрації як платника страхових
внесків.

Порядок заповнення форми 3-ПН, вимоги до
претендента на вакансію та додаткові
вимоги визначає Порядок подання форми
звітності № 3 - ПН «Інформація про попит
на робочу силу (вакансії)», яка
затверджена Наказом Міністерства
соціальної політики України від 31.05.2013
№ 316 (далі - Порядок подання форми
звітності № 3-ПН).

Відповідно до загальних положень
Порядку заповнення форми звітності №
3-ПН форма подається за наявності у
роботодавця попиту на робочу силу
(вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів
з дати відкриття вакансії(й). Датою
відкриття вакансії є наступний день
після створення робочого місця чи
припинення трудових відносин з
працівником, робоче місце якого стає
вакантним, або дата, починаючи з якої
може бути укладений трудовий договір з
найманим працівником.

Як встановлено судом, Акціонерного
товариства «Автотрансппортник» є
працедавцем, який відповідно до статті
18 Закону України від 21.03.1991 № 875-ХІІ
зобов'язаний виділяти і створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів.

Акціонерним товариством
«Автотрансппортник» подано до
Київського обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів звіт від
28.02.2014 за формою 10-ПІ про зайнятість і
працевлаштування інвалідів за 2013 рік,
згідно з яким середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу відповідача за рік
становила 76 осіб, з них
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність - 2 осіб, а кількість
інвалідів штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених відповідно до вимог статті 19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» - 3
осіб.

Представник позивача у ході судового
розгляду зазначив, що оскільки
відповідачем не працевлаштовано 1
особу, якій встановлено інвалідність,
відповідач повинен був самостійно
сплатити адміністративно-господарські
санкції у розмірі 14300,00 грн. і пеню в
сумі 554,84 грн.

У свою чергу, відповідач в
обґрунтування заперечень на позовну
заяву вказав на те, що Акціонерним
товариством «Автотранспортник» у 2013
році до Фастівського міськрайонного
центру зайнятості подавались
відповідні звіти форми 3-ПН, які
заповнені згідно з вимогами Інструкції
щодо заповнення форм звітності № 3-ПН.
Дані обставини підтверджуються
наявними в матеріалах справи належним
чином засвідченими копіями звітів за
2013 рік про наявність вакансій форми №
3-ПН.

Зі змісту вказаних звітів вбачається,
що Акціонерне товариство
«Автотранспортник» протягом 2013 року
були створені вакантні місця саме для
інвалідів.

Крім того, в матеріалах справи наявний
також лист Фастівського
міськрайонного центру зайнятості від
28.07.2014 № 03-09/763, відповідно до якого,
останній повідомив відповідача, що
протягом 2013 року на вакансії для
інвалідів на працевлаштування в
Акціонерному товаристві
«Автотранспортник» направлено 2 особи,
які працевлаштовані на підприємстві.
Фактів відмови у прийнятті на роботу
направлених інвалідів не має.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що відповідачем були
виконані вимоги статті 18 Закону
України від 21.03.1991 № 875-ХІІ щодо
обов'язку створення робочих місць для
інвалідів і не було відмовлено у
працевлаштуванні інвалідів.

При цьому, у ході судового розгляду
даної справи позивачем не були
спростовані твердження відповідача
щодо факту створення у 2013 році вакансій
для інвалідів.

Суд звертає увагу, що відповідно до
Рекомендацій Президії Вищого
адміністративного суду України від
14.04.2008 № 07.2-10/2, при розгляді даної
категорії справ адміністративним
судам потрібно встановлювати такі
обставини: створення робочих місць
відповідно до встановленого нормативу;
інформування центру зайнятості про
наявність вільних робочих місць
(вакантних посад); спрямування центрами
зайнятості інвалідів до роботодавців
та випадки безпосереднього звернення
інвалідів до роботодавців з питань
працевлаштування; причини не
працевлаштування роботодавцями
інвалідів. Якщо при розгляді справи
буде встановлено, що роботодавець вжив
усіх необхідних заходів для
недопущення господарського
правопорушення, то адміністративним
судам потрібно визнати незаконним
застосування
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
і відмовляти у задоволенні позову.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивачем не надано суду доказів і не
доведено у встановленому порядку, що на
підприємстві відповідача не були
створені робочі місця для інвалідів
відповідно до необхідної кількості.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Однак, у даному випадку, позивачем не
доведено суду правомірності
нарахування відповідачу
адміністративно-господарських санкцій
та пені.

За таких обставин, суд вважає вимоги
позивача не обґрунтованими, а позов
таким, що не підлягає задоволенню,
оскільки докази подані позивачем не
підтверджують обставини, якими
обґрунтовані позовні вимоги.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 72, 158-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного
позову, - відмовити.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд.

Згідно з частиною другою статті 186
Кодексу адміністративного судочинства
України апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя
Панова Г. В.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 13 жовтня 2014 р.