Справа № 2а-14626/11/1370
Суддя: Большакова О.О.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2014 року
Справа №
876/964/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

головуючого судді
Большакової О.О.,

суддів
Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання
Баранкевич А.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Галицькому районі м. Львова на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 19 грудня 2012
року у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Виробничо-комерційний
консультативний центр «Кияс» до
Державної податкової інспекції у
Галицькому районі м. Львова про
скасування податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

29 грудня 2011 року Товариство з обмеженою
відповідальністю
«Виробничо-комерційний
консультативний центр «Кияс» (далі -
ТзОВ «ВККЦ «Кияс») звернулося до
Львівського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Галицькому
районі міста Львова Львівської області
Державної податкової служби (далі - ДПІ
у Галицькому районі м. Львова) про
скасування податкових
повідомлень-рішень № та №
від 09.12.2011 року.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 19 грудня 2012
року позов задоволено, визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення № та №
від 09.12.2011 року ДПІ у Галицькому районі
м. Львова Львівської області ДПС.

Із таким судовим рішенням не
погодилася ДПІ у Галицькому районі м.
Львова, подавши апеляційну скаргу, в
якій зазначила, що оскаржувана
постанова прийнята із неповним
зясуванням обставин, що мають значення
для справи та з порушенням судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права. Просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог повністю. В
якості обґрунтування апелянт зазначив,
що інформація, викладена в акті
перевірки про штучне формування ТзОВ
«ВККЦ «Кияс» витрат та податкового
кредиту за період, який підлягав
перевірці за рахунок придбання товарів
(робіт, послуг) у ПП «Сервіс Доріг», по
якому неможливо проведення перевірок з
питань правових взаємовідносин з
контрагентами та підтвердження сплати
ПДВ по ланцюгу постачання до виробника
чи імпортера. ТзОВ «ВККЦ «Кияс»
завищило валові витрати за період, що
перевірено в сумі 12500 грн., в т.ч. за 2 кв.
2010 року в сумі 12500 у зв'язку із
неправильним відображенням у валових
витратах бухгалтерських даних по
операціях з придбання ТМЦ та послуг, що
були фактично використані не в
господарській діяльності діяльності
підприємства, а саме провівши аналіз
розшифровок податкових зобов'язань та
податкових зобов'язань та податкового
кредиту у розрізі контрагентів ТзОВ
«ВККЦ «Кияс» встановлено, що
підприємством сформовано податковий
кредит від
контрагентів-постачальників, які мають
ризик здійснення нереальних (удаваних)
операцій з надання послуг із
безпідставного формування податкового
кредиту та валових витрат. Викладена
інформація в акті перевірки свідчить
про штучне формування ТзОВ «ВККЦ
«Кияс» валових витрат та податкового
кредиту за період перевірки за рахунок
придбання товарів (робіт, послуг) у ТзОВ
«Цайпер-України». Викладена інформація
в акті перевірки свідчить про штучне
формування ТзОВ «ВККЦ «Кияс»
загальновиробничих витрат та
податкового кредиту за період
перевірки за рахунок придбання товарів
(робіт, послуг) у ПП «Західбудсервіс»,
по якому неможливо проведення
перевірок з питань правових
взаємовідносин з контрагентами та
підтвердження сплати ПДВ по ланцюгу
постачання до виробника чи імпортера.
Перевіркою встановлено
взаємовідносини ТзОВ «ВККЦ «Кияс» з
ТзОВ «Доміно-2010», а згідно ЦБ до ЄДР
внесено запис про відсутність за
місцем реєстрації. Проведеними
дослідженнями фінансово-господарської
діяльності ТзОВ «Доміно-2010»,
встановлено відсутність поставок
товарів, що свідчить про укладення
договорів без мети настання реальних
наслідків. Таким чином, з боку
контрагентів - покупців вбачається
незаконне формування податкового
кредиту по взаємовідносинах з ТзОВ
«Цайпер-України», а з боку
контрагентів-постачальників -
податкового зобов'язання.

Представник позивача Добровольська
Н.М. у судовому засіданні заперечила
щодо задоволення апеляційної скарги,
пояснивши, що суд першої інстанції
виніс законне та обґрунтоване рішення
й підстав для його скасування немає.

Представник відповідача Чубак Н.В. у
судовому засіданні повністю підтримав
доводи апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
апеляційної скарги, в межах викладених
в ній доводів, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
Державною податковою інспекцією у
Галицькому районі м. Львова проведено
позапланову виїзну перевірку ТзОВ
«Виробничо-комерційний
консультативний центр «Кияс» з питань
правильності обчислення і
своєчасності сплати податків та
обов'язкових платежів до бюджету за
період 01.10.2008 р. по 30.09.2011 р., за
результатами якої складено акт №
4146/23-209/31144689 від 28.11.2011 р. Вказану
перевірку проведено на підставі наказу
на проведення перевірки № 1079 від 14.11.2011
р. та направлень № 1278, 1279, 1280, 1281 від
15.11.2011 р.

Висновками акта перевірки встановлено
порушення п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 138.8
Податкового кодексу України від 02.12.2010
р. №2756-VI із змінами та доповненнями, пп.
5.2.1 п. 5.1, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» від 22.05.1997 р. №283/97-ВР (із
змінами та доповненнями) на суму 23 237
грн. в т.ч. по періодах: 2 кв. 2010р. - 3125 грн.,
1 кв. 2011 р. - 19729 грн., 2 кв. 2011 р. - 383 грн.;
порушено п. 1, п. 2 ст. 215, ст. 203, ст. 216, ст. 228
Цивільного Кодексу України, п. 198.2, п. 198.3
ст. 198 Податкового Кодексу України, п.п.
7.2.6 п. 7.2 ст. 7, п.п. 7.4.5, п.п. 7.4.4, п.п. 7.4.1 п.
7.4., ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», в результаті чого,
занижено податок на додану вартість, що
підлягає сплаті до бюджету в сумі на
суму 118 617 грн в т.ч. по періодах: червень
2010 р. - 2500 грн., січень 2011р. - 15005,56 грн.,
лютий 2011 р. - 777,64 грн., травень 2011 р.-333,30
грн.

За наслідками винесено акту перевірки,
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення № та
№ від 09.12.2011 р.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновками суду першої
інстанції про незаконність
оскаржуваних рішень з таких підстав.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (чинного на момент
виникнення спірних правовідносин)
валові витрати виробництва та обігу -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Згідно з пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 цього ж Закону
до складу валових витрат включаються
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, встановлених пунктами 5.3.-5.7.
цієї статті.

У пункті 1.32 ст. 1 вказаного Закону
вказано, що господарська діяльність -
будь-яка діяльність особи, направлена
на отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, у разі, коли безпосередня
участь такої особи в організації такої
діяльності є регулярною, постійною та
суттєвою.

Відповідно до пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5
наведеного Закону не включаються до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9
пункту 139.1 статті 139 Податкового
кодексу України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) встановлені вимоги до
первинних документів, які є підставою
для бухгалтерського та податкового
обліку.

Згідно з даною нормою підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Правила формування податкового
кредиту визначались пунктом 7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість». Відповідно до зазначеного
пункту податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку у зв'язку з: - придбанням або
виготовленням товарів, послуг з метою
їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; - придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставки товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку. З аналізу зазначеної норми
вбачається, що визначальним фактором
для формування податкового кредиту
платником податку на додану вартість є
подальше використання таких товарів в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності такої особи -
платника податку.

Згідно підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту). ДПІ в акті
перевірки не посилається на
невідповідність вимогам законодавству
податкових накладних, за якими позивач
формував податковий кредит, не вказує
на неправильність складання позивачем
податкових декларацій з ПДВ, а також не
посилається на відсутність фактичної
сплати позивачем у складі ціни
отриманих послуг сум ПДВ. Як
встановлено судом і підтверджено
позивачем копіями податкових та
видаткових накладних, договору, на
момент проведення перевірки у позивача
були наявні всі необхідні документи,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
бухгалтерського та податкового обліку,
для включення до податкового кредиту
сум податку на додану вартість, які
визначені позивачем у податкових
деклараціях з ПДВ за період перевірки.
Аналіз наданих позивачем суду
первинних документів свідчить про
дотримання позивачем спеціальних
вимог щодо документального
підтвердження сум податкового кредиту
за періоди, які були предметом
перевірки.

Витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу (п.138.2 ст.138 ПК України).

п.198.2 ст.198 - датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 ПКУ, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
та послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку. Пунктом
198.6 ст.198 ПКУ встановлено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. Сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду. При позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, така сума
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені цим
розділом ( п. 200.1, 200.2 ст. 200 ПКУ).

Предметом доказування у розглядуваній
справі є дослідження обставин про те,
чи не були дії позивача спрямовані на
безпідставне одержання коштів із
державного бюджету, чи мали операції із
придбання товарів та послуг реальний
характер, яким чином придбавалися
товари, а також дійсна можливість
здійснення таких операцій.

При цьому, надання податковому органу
належним чином оформлених документів,
передбачених законодавством про
податки та збори, з метою одержання
податкової вигоди є підставою для її
одержання, якщо податковим органом не
встановлено та не доведено, що
відомості, які містяться в цих
документах, неповні, недостовірні та
(або) суперечливі, є наслідком
укладення нікчемних правочинів або
коли відомості ґрунтуються на інших
документах, недійсність даних в яких
встановлена судом.

Про необґрунтованість податкової
вигоди можуть також свідчити
підтверджені доказами доводи
податкового органу, зокрема про
наявність таких обставин:

неможливість реального здійснення
платником податків зазначених
операцій з урахуванням часу, місця
знаходження майна або обсягу
матеріальних ресурсів, економічно
необхідних для виробництва товарів,
виконання робіт або послуг,
нездійснення особою, яка значиться
виробником товару, підприємницької
діяльності;

відсутність необхідних умов для
досягнення результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності через відсутність
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів;

облік для цілей оподаткування лише тих
господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
податкової вигоди, якщо для цього виду
діяльності також потрібне здійснення й
облік інших господарських операцій;

здійснення операцій з товаром, що не
вироблявся або не міг бути вироблений в
обсязі, зазначеному платником податків
у документах обліку;

відсутність первинних документів
обліку.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, в акті перевірки відносин
ТзОВ «Виробничо-комерційний
консультативний центр «Кияс» не
зазначено фактів відсутності
документального підтвердження
правочинів по придбанню товарів,
(робіт, послуг). ДПІ не має заперечень до
документів, на підставі яких позивач
відніс витрати по придбанню товарів,
(робіт, послуг) до валових витрат, а
сплачений в ціні придбання податок на
додану вартість - до податкового
кредиту. Як вбачається з акта
перевірки, у відповідача претензій до
складання первинних бухгалтерських та
податкових документів немає. Аналіз
наданих позивачем документів та зміст
акта перевірки свідчить про дотримання
позивачем спеціальних вимог щодо
документального підтвердження сум
податкового кредиту та валових витрат
за період, які були предметом
перевірки. ДПІ не надала суду належних
доказів того, що на момент проведення
операцій з контрагентами ПП «Сервіс
Доріг», ТзОВ «Доміно-2010», ПП
«Цайпер-Україна», ПП «Західбудсервіс»
були фіктивними підприємствами,
вчиняли порушення в сфері
оподаткування, документувало
безтоварні операції з метою формування
фіктивного податкового кредиту для
інших суб'єктів господарювання, та
укладало нікчемні правочини, які
завідомо порушують публічний порядок
та суперечать інтересам держави і
суспільства, не мало свідоцтва
платника ПДВ, або до ЄДРПОУ внесені
записи про відсутність за
місцезнаходженням.

Також, позивачем надано договір про
виконання робіт, акти виконаних робіт,
податкові та видаткові накладні,
платіжні доручення, які підтверджують
реальність господарських операцій.

За змістом акту перевірки ТзОВ
«Виробничо-комерційний
консультативний центр «Кияс» від 28.11.2011
№ 4146/23-209/31144689 перевірка була проведена
на підставі постанови підполковника
міліції СС в ОВС СУ ГУМВС України у
Львівській області Сиймовського Р.М.
від 30.09.2011, в рамках кримінальної справи
№ 2064, зокрема зазначено, що порушено
кримінальну справу за № 2064 за фактом
фіктивного підприємництва при
створенні ПП «Версант», ПП «Сервіс
Доріг», ПП «Інформаційно-консалтингова
агенція «Інтелект», ПП
«Трансзахідком»за ч. 2 ст.205 КК України.
Кримінальна справа знаходиться в
стадії розслідування. Пункт 78.1.11 пункту
78.1 ст.78 Податкового кодексу України
визначено, що документальна
позапланова перевірка здійснюється за
наявності хоча б однієї з таких
обставин, зокрема, коли отримано судове
рішення суду (слідчого судді) про
призначення перевірки або постанову
органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
слідчого, прокурора, винесену ними
відповідно до закону.

Відповідно до п. 86.9 ст. 86 ПК України у
разі якщо грошове зобов'язання
розраховується органом державної
податкової служби за результатами
перевірки, призначеної відповідно до
кримінального процесуального
законодавства або закону про
оперативно-розшукову діяльність,
податкове повідомлення-рішення за
результатами такої перевірки не
приймається до дня набрання законної
сили відповідним рішенням суду.
Матеріали перевірки разом з висновками
органу державної податкової служби
передаються правоохоронному органу, що
призначив перевірку. Статус таких
матеріалів перевірки та висновків
органу державної податкової служби
визначається кримінальним
процесуальним законодавством або
законом про оперативно-розшукову
діяльність.

Тому вірним є висновок суду першої
інстанції про те, що спірні податкові
повідомлення - рішення прийняті ДПІ
передчасно, податкова інспекція,
приймаючи спірні рішення порушила цю
імперативну норму закону.

Судове рішення не може ґрунтуватися на
припущеннях, а висновки суду мають
базуватись на належних та допустимих
доказах.

Відповідно до частини 1 статті 200
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, рішення
суду ухвалене з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
тому підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
судового рішення не вбачається.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. ст. 167, 195, 196, 198, 200,
205, 206 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Галицькому
районі м. Львова - залишити без
задоволення, постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 19
грудня 2012 року по справі № 2а-14626/11/1370 -
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
у повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.О. Большакова

Судді
І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повиний текст виготовлено та підписано
07 жовтня 2014 року.