Справа № 2а/2370/6551/11
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/28407/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого
Степашка О.І.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Катеринопільський елеватор»

на постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 06.10.2011

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 28.03.2012

у справі № 2а/2370/6551/2011

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Катеринопільський
елеватор»

до Державної податкової інспекції
у Катеринопільському районі
Черкаської області

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Катеринопільський
елеватор» (далі по тексту - позивач, ТОВ
«Катеринопільський елеватор»)
звернулось до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Катеринопільському районі Черкаської
області (далі по тексту - відповідач,
ДПІ у Катеринопільському районі
Черкаської області) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
28.07.2011 №.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 06.10.2011, яка
залишена без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 28.03.2012, у задоволенні позову
відмовлено.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій і прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ДПІ у
Катеринопільському районі Черкаської
області проведена документальна
позапланова перевірка з питань
достовірності нарахування сум
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість на рахунок платника у
банку за березень 2011 року, яка виникла
за рахунок від'ємного значення ПДВ, що
декларувалось у лютому 2011 року.

За результатами перевірки
відповідачем зроблено висновок про
завищення позивачем задекларованих
показників у складі податкового
кредиту декларації з податку на додану
вартість за лютий 2011 року на загальну
суму 277168,00 грн. та, відповідно,
завищення від'ємного значення різниці
між сумою податкових зобов'язань та
податкового кредиту за лютий 2011 року на
277168,00 грн.

На цій підставі 28.07.2011 відповідачем
прийнято спірне податкове
повідомлення-рішення № про
зменшення суми бюджетного
відшкодування (у тому числі на рахунок
платника у банку) з податку на додану
вартість у розмірі 277168,00 грн. та
нарахування штрафних санкцій у розмірі
1,00 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суди попередніх інстанцій
виходили з наступних обставин, з чим
погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового
кодексу України, сума податку, що
підлягає бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітною
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

У п. 198.6 наведеної норми визначено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу)
чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього
Кодексу.

Як було вірно встановлено судами, факт
здійснення господарських операцій між
позивачем та його контрагентами
належними первинними документами не
підтверджено.

Докази реальності спірних
господарських операцій, укладених між
позивачем та його контрагентами, а
матеріалах справи відсутні.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судами попередніх
інстанцій належним чином з'ясовані
обставини справи та надано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів попередніх
інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Катеринопільський елеватор»
відхилити.

Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 06.10.2011 та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 28.03.2012
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)Г.К. Голубєва (підпис)М.О.
Федоров