Справа № 2а-285/11
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" жовтня 2014 р. м.
Київ К/9991/40715/12

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Пасічник С.С., Стародуба О.П.,

при секретарі:Борілло Ю.В.,

за участю: ОСОБА_5, - представника
Ірпінського міського центру
зайнятості, -

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в порядку касаційного
провадження справу за позовом
Ірпінського міського центру
зайнятості - робочого органу
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття до ОСОБА_6 про
стягнення коштів, за касаційною
скаргою Ірпінського міського центру
зайнятості - робочого органу
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття на ухвалу
Ірпінського міського суду Київської
області від 18 січня 2011 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 8 вересня 2011
року, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2010 року Ірпінський міський
центр зайнятості - робочий орган
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття звернувся в суд з
адміністративним позовом до ОСОБА_6 про
стягнення безпідставно виплаченої
допомоги по безробіттю у розмірі 7311,74
гривень.

Ухвалою Ірпінського міського суду
Київської області від 18 січня 2011 року,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 8 вересня 2011 року, провадження у
справі за позовом Ірпінського міського
центру зайнятості - робочого органу
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття до ОСОБА_6 про
стягнення коштів - закрито, оскільки
таку позовну заяву не належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм права,
просить Вищий адміністративний суд
України скасувати ухвалу Ірпінського
міського суду Київської області від 18
січня 2011 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 8 вересня 2011 року і прийняти нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі суд
першої інстанції, з яким погодився
апеляційний суд, виходив із того, що
даний спір не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

Із таким висновком погодитися не можна
виходячи з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 4 Кодексу
адміністративного судочинства України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на всі публічно-правові
спори, крім спорів, для яких законом
встановлений інший порядок судового
вирішення.

У пункті 1 частини 1 статті 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що справа адміністративної
юрисдикції - це переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Пунктом 5 частини 2 статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори, зокрема, спори
за зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
Конституцією та законами України.

За змістом частини 4 статті 50 Кодексу
адміністративного судочинства України
суб'єкт владних повноважень може
звернутись з адміністративним позовом
до фізичної особи у випадках,
установлених законом.

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про
зайнятість населення» від 1 березня 1991
року № 803-XII встановлено, що для
реалізації державної політики
зайнятості населення, професійної
орієнтації, підготовки і
перепідготовки, працевлаштування та
соціальної підтримки тимчасово не
працюючих громадян у порядку, що
визначається Кабінетом Міністрів
України, створюється державна служба
зайнятості, діяльність якої
здійснюється під керівництвом
Міністерства праці та соціальної
політики України, місцевих державних
адміністрацій та органів місцевого
самоврядування. Державна служба
зайнятості складається з: Державного
центру зайнятості Міністерства праці
та соціальної політики України, центру
зайнятості Автономної Республіки Крим,
обласних, Київського та
Севастопольського міських, районних,
міськрайонних, міських і районних у
містах центрів зайнятості, центрів
організації професійного навчання
незайнятого населення і центрів
професійної орієнтації населення,
інспекцій по контролю за додержанням
законодавства про зайнятість
населення.

У статті 19 зазначеного Закону
визначено обов'язки і права державної
служби зайнятості, до яких, зокрема
відносяться: розпоряджатися в
установленому законодавством порядку
коштами Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття; в
установленому законодавством порядку
подавати громадянам допомогу по
безробіттю та матеріальну допомогу по
безробіттю, припиняти і відкладати їх
виплати.

Відповідно до частини 3 статті 36 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» від 2 березня 2000
року № 1533-III сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Аналіз наведених норм законодавства
дає підстави вважати, що вирішуваний
спір є публічно-правовим, оскільки
виник за участю суб'єкта владних
повноважень, який реалізовував у
спірних правовідносинах надані йому
чинним законодавством владні
управлінські функції у сфері державної
політики зайнятості населення.

Відповідно до частини 1 статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи для продовження розгляду є
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
постановлення незаконної ухвали, яка
перешкоджає подальшому провадженню у
справі.

Таким чином, висновок судів попередніх
інстанцій про те, що цей спір не
належить до адміністративної
юрисдикції, не ґрунтується на
положеннях чинного законодавства
України, у зв'язку з чим ухвала
Ірпінського міського суду Київської
області від 18 січня 2011 року та ухвала
Київського апеляційного
адміністративного суду від 8 вересня 2011
року підлягають скасуванню, а справа
направленню до суду першої інстанції
для продовження розгляду.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Ірпінського міського
центру зайнятості - робочого органу
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття - задовольнити
частково.

Ухвалу Ірпінського міського суду
Київської області від 18 січня 2011 року
та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 8 вересня 2011
року - скасувати.

Справу за позовом Ірпінського міського
центру зайнятості - робочого органу
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття до ОСОБА_6 про
стягнення коштів - направити до суду
першої інстанції для продовження
розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Пасічник С.С.

Стародуб О.П.