Справа № 814/3222/13-а
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2014-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

03 жовтня 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/3222/13-а

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції:
Малих О.В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

доповідача, судді Димерлія О.О.

суддів: Єщенка О.В.,
Романішина В.Л.

за участю секретаря - Цуцкірідзе М.О.

розглянув у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Веселинівського РВ УМВС України в
Миколаївській області на постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду 24 жовтня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
Веселинівського РВ УМВС України в
Миколаївській області про зобов'язання
вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

18 липня 2013 року позивач звернувся до
Миколаївського окружного
адміністративного суду з позовом
Веселинівського РВ УМВС України в
Миколаївській області (далі -
відповідач), в якому просив у якому
просить суд: визнати протиправними дії
посадових осіб Веселинівського РВ УМВС
України в Миколаївській області щодо
невиплати компенсації за
невикористані відпустки, ненадання
посадових обов'язків під час
проходження служби; зобов'язати
Веселинівський РВ УМВС виплатити
компенсацію за невикористані дні
відпустки в розрахунку 90 діб та
сплатити середній заробіток за весь
час затримки по день фактичного
розрахунку; зобов'язати Веселинівський
РВ УМВС виплатити матеріальну допомогу
для вирішення соціально - побутових
питань та допомогу на оздоровлення при
щорічній відпустці за 2009, 2010, 2012 роки.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
він проходив військову службу у
органах внутрішніх справ України. За
час проходження служби в органах
внутрішніх справ ним не були
використані щорічні відпустки за 2009, 2010
роки та за 2012 рік тривалістю по 30
календарних днів кожний. При звільнені
зі служби грошова компенсація за
невикористані відпустки, у
відповідності до ст. 24 Закону України
«Про відпустки», виплачена не була.
Йому також не виплатили матеріальну
допомогу для вирішення
соціально-побутових питань та допомогу
на оздоровлення при щорічній відпустці
за 2009, 2010, 2012 роки. Тому позивач вважає
дії відповідача неправомірними та
просить зобов'язати відповідача
здійснити зазначені виплати.

За наслідками розгляду
адміністративної справи 24 жовтня 2013
року Миколаївським окружним
адміністративним судом прийнято
постанову про часткове задоволення
позовних вимог.

Зобов'язано Веселинівський РВ УМВС
України в Миколаївській області
виплатити компенсацію за
невикористані дні відпустки в
розрахунок 90 діб, решту позовних вимог
залишено без розгляду

Не погоджуючись з постановою суду
відповідач подав апеляційну скаргу в
якій, посилаючись на порушення норм
матеріального, просить скасувати
оскаржену постанову та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог. Також у апеляційній
скарзі ставиться питання про порушення
норм процесуального права, яке полягає
у пропуску позивачем строку звернення
до суду.

Позивачем надано письмове заперечення
на апеляційну скаргу, в якому він
просить залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а оскаржену постанову без
змін.

Суд апеляційної інстанції заслухав
суддю-доповідача, розглянув доводи
апеляційної скарги, перевірив
матеріали справи та зважаючи на
з'ясовані обставини, дійшов висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Судом встановлено, що позивач з 04.08.2008
року проходив службу в Веселинівському
РВ УМВС України в Миколаївській
області та був звільнений з органів МВС
в запас ЗС наказом начальника № 56 від
27.08.2012 року за п. 64 «є» (порушення
дисципліни) Положення про проходження
служби рядовим та начальницьким
складом ОВС України.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції вірно послався на
наступне.

Виплата компенсації за невикористану
відпустку передбачена частиною 2
пункту 56 Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, затвердженої
постановою Кабінету Міністрів України
№114 від 29.07.1991 року. Разом з цим,
частиною 1 цього ж пункту встановлені
обмеження щодо кола осіб, яким така
компенсація може здійснюватися.

Так, особам середнього, старшого і
вищого начальницького складу,
звільненим із органів внутрішніх справ
за віком, через хворобу, обмежений стан
здоров'я чи скорочення штатів, у році
звільнення, за їх бажанням, надається
чергова відпустка, тривалість якої
визначається відповідно до пункту 51
цього Положення.

Водночас, особам рядового і
начальницького складу (крім осіб,
указаних в абзаці першому цього
пункту), які звільняються з органів
внутрішніх справ, за невикористану в
році звільнення відпустку
виплачується грошова компенсація
відповідно до законодавства.

Відповідно до статті 24 Закону України
"Про відпустки" визначено, що у разі
звільнення працівника йому
виплачується грошова компенсація за
всі не використані ним дні щорічної
відпустки, а також додаткові відпустки
працівникам, які мають дітей.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна
інстанція погоджується з висновками
суду першої інстанції, що позивач має
право на грошову компенсацію за
невикористану відпустку.

Щодо заперечень, викладених в
апеляційній скарзі стосовно порушення
позивачем строків звернення до суду
першої інстанції, передбачених ст. 99
КАС України, суд апеляційної інстанції
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Враховуючи, що на момент звільнення
відповідно до наказу начальника № 56
від 27.08.2012 року позивач був обізнаний
про порушення своїх прав, але не
звертався за захистом своїх прав до
суду, апеляційний суд погоджується з
доводами апеляційної скарги стосовно
пропуску строку звернення до суду,
встановленого ст.99 КАС України.

Також апеляційний суд зазначає, що
правовідносини, які виникли між
сторонами є публічно-правовими, отже на
них розповсюджуються строки,
передбачені КАС України .

Таким чином, перебіг строку звернення
до суду у позивача стосовно стягнення
компенсації за невикористану щорічну
основну відпустку розпочався з
наступного дня з дати звільнення
ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ.

Позивач звернувся до суду з позовом 18
липня 2013 року.

Згідно із ч.1 ст. 100 КАС України (в
редакції чинній на час вирішення
справи судами), пропущення строку
звернення до адміністративного суду є
підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

З матеріалів справи видно, що
відповідач наполягав на застосуванні
строку звернення до суду. Суд першої
інстанції зазначив, що норми 99, 100 не
поширюються на вимоги щодо стягнення
заборгованості по заробітній платі.
Перевіривши доводи сторін щодо
поважності причин пропущення строку
звернення до суду, апеляційний суд
дійшов висновку, що цей строк пропущено
позивачем без зазначення поважних
причин і правильно відмовив у
задоволенні позову саме з цих підстав.

З урахуванням вимог ст. 100 КАС України
суд першої інстанції повинен був
залишити без розгляду
адміністративний позов.

Апеляційний суд вважає, що суд першої
інстанції порушив норми
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи у
зв'язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 202
КАС України, це є підставою для
часткового задоволення апеляційної
скарги, скасування оскарженої
постанови та залишення без розгляду
адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 195, 197, 198, 202, 205, 206, 254
КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Веселинівського РВ
УМВС України в Миколаївській області
задовольнити.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду 24 жовтня 2013
року скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Веселинівського РВ УМВС України в
Миколаївській області про зобов'язання
вчинити певні дії - залишити без
розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно після підписання
та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів
після набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції.

Суддя-доповідач: Димерлій О.О.

Суддя: Єщенко О.В.

Суддя: Романішин В.Л.