Справа № 2а-3971/12/1470
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/79513/12

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Бутенка В.І (доповідач), Лиски Т.О.,
Олендера І.Я.

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_4 до Головного управління
статистики у Миколаївській області
про визнання дій незаконними,
поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати,

в с т а н о в и в :

У липні 2012 року позивач звернувся до
суду із вказаним позовом.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 17 серпня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 15 листопада
2012 року, у задоволенні позову
відмовлено.

В касаційній скарзі представник
позивача, посилаючись на порушення
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати ці рішення та
прийняти нове рішення про задоволення
позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Однією із гарантій забезпечення права
громадян на працю є передбачений у
статті 5-1 КЗпП правовий захист від
необґрунтованої відмови у прийнятті на
роботу і незаконного звільнення, а
також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої
статті 40 КЗпП трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом у випадку
змін в організації виробництва і праці,
в тому числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

У пункті 19 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
1992 року № 9 «Про практику розгляду
судами трудових спорів» (далі -
постанова № 9) містяться роз'яснення,
згідно з якими при розгляді спорів про
звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП
суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у
відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації.

Право ж визначити чисельність і штат
працівників належить тільки
власникові або уповноваженому їм
органу. Суд не вправі обговорювати
питання про доцільність скорочення
чисельності чи штату працівників.
Власник має право, на свій розсуд,
вносити зміни до штатного розкладу.

На виконання постанови Кабінету
Міністрів України від 14 листопада 2011
року № 1184 та наказів Державної служби
статистики від 26 грудня 2011 року № 11 і №
169 Головним управлінням статистики у
Миколаївській області видано наказ від
17 лютого 2012 року № 14 та скорочено
кількість штатних посад в структурних
і територіальних підрозділах
Головного управління статистики в
Миколаївській області.

На підставі цього наказу відповідачем
підготовлені проекти структури та
штатного розпису відділень статистики,
які доведені до начальників районних
відділів статистики із пропозицією про
визначення посад, які можуть бути
скорочені і осіб, які підлягають
майбутньому вивільненню.

У штатному розписі відповідача на 2012
рік (затвердженого Головою Держстату
України 17.02.212 року) у відділі
статистики у Казанківському районі
штатна чисельність працівників
складає 5,2 одиниці: начальник відділу - 1
посада, головний спеціаліст-економіст -
2 посади, провідний
спеціаліст-економіст - 1 посада,
фахівець з інтерв'ювання - 1 посада,
прибиральник - 0,2 посади.

З урахуванням зміненого штатного
розпису у відділі підлягали скороченню
посада заступника начальника відділу,
яку займала ОСОБА_5, а також 2 посади
спеціаліста I категорії-економіста, які
займали позивач і ОСОБА_6

У відповідності до частин першої і
третьої статті 49-2 КЗпП про наступне
вивільнення працівників персонально
попереджають не пізніше ніж за два
місяці.

Згідно з ч.2 ст.49-2 КЗпП при вивільненні
працівника у випадках змін в
організації виробництва і праці
враховується переважне право
працівника на залишення на роботі,
передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації. При відсутності роботи за
відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно. Водночас власник або
уповноважений ним орган доводить до
відома державної служби зайнятості про
наступне вивільнення працівника із
зазначенням його професії,
спеціальності, кваліфікації та розміру
оплати праці (ч.3 ст. 49-2 КЗпП).

Як вбачається з матеріалів справи,
Головним управлінням статистики у
Миколаївській області в повному обсязі
виконано передбачені статтею 49-2 КЗпП
вимоги та не пізніше ніж за два місяці
попереджено позивача про наступне
вивільнення і запропоновано вакантні
посади, аналогічні займаній, у відділі
статистики у Вознесенському районі та
в Головному управлінні статистики у
Миколаївській області.

Частиною другою статті 40 КЗпП
встановлено, що звільнення з підстав,
зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

У зв'язку із тим, що посада позивача
підлягала скороченню, а на
запропоновані вакантні посади позивач
не погодився, відповідачем 11 червня 2012
року видано наказ № 162-к, яким на
підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП позивача
звільнено з роботи.

Не заслуговують на увагу посилання
позивача на те, що посаду головного
спеціаліста-економіста, яку
запропонували заступнику начальника
відділу ОСОБА_5, повинні були
запропонувати в першу чергу позивачу,
як особі з більш тривалим трудовим
стажем з огляду на наступне.

Стаття 42 КЗпП передбачає, що при
скороченні чисельності чи штату
працівників у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці
і кваліфікації перевага в залишенні на
роботі надається: сімейним - при
наявності двох і більше утриманців;
особам, в сім'ї яких немає інших
працівників з самостійним заробітком;
працівникам з тривалим безперервним
стажем роботи на даному підприємстві, в
установі, організації; працівникам, які
навчаються у вищих і середніх
спеціальних учбових закладах без
відриву від виробництва; учасникам
бойових дій, інвалідам війни та особам,
на яких поширюється чинність Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту";
авторам винаходів, корисних моделей,
промислових зразків і
раціоналізаторських пропозицій;
працівникам, які дістали на цьому
підприємстві, в установі, організації
трудове каліцтво або професійне
захворювання; особам з числа
депортованих з України, протягом п'яти
років, з часу повернення на постійне
місце проживання до України;
працівникам з числа колишніх
військовослужбовців строкової служби
та осіб, які проходили альтернативну
(невійськову) службу, - протягом двох
років з дня звільнення їх зі служби.

У відповідності до постанови № 9 при
проведенні звільнення власник або
уповноважений ним орган вправі в межах
однорідних професій і посад провести
перестановку (перегрупування)
працівників і перевести більш
кваліфікованого працівника, посада
якого скорочується, з його згоди на
іншу посаду, звільнивши з неї з цих
підстав менш кваліфікованого
працівника. Проте, якщо це право не
використовувалось власником, суд не
повинен обговорювати питання про
доцільність такої перестановки
(перегрупування).

Ухвалюючи рішення, суди виходили з
того, що, звільняючи ОСОБА_4 з посади,
відповідач керувався частиною 1 статті
42 Кодексу законів про працю України, а
тому при вирішенні питання щодо
переважного права на заміщення посади
головного спеціаліста-економіста, яка
залишилася після штатного скорочення,
роботодавцем приймались до уваги і
оцінювались кваліфікація працівника
та продуктивність його праці.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
посада головного
спеціаліста-економіста, на яку
претендував позивач, є вищою за рангом,
а тому зайняття вказаної посади може
бути вирішено тільки при підвищенні по
службі.

Доводи ОСОБА_4 про те, що вона тривалий
час працює в установі повинні були
розглядатися лише у тому випадку, коли
відсутня різниця у кваліфікації і
продуктивності праці осіб, які
звільняються у зв'язку із скороченням
чисельності чи штату.

Аналізуючи приведене законодавство,
нормативні акти, які врегульовують
спірні правовідносини, та враховуючи
ту обставину, що звільнення позивача
проведено відповідно до норм діючого
законодавства, колегія суддів
погоджується з висновками судів про
відсутність підстав для прийняття
рішення на користь позивача.

Згідно статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

У відповідності до ч. 2 ст. 220 КАС України
суд касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги, але при цьому може
встановлювати порушення норм
матеріального чи процесуального права,
на які не було посилання в касаційній
скарзі.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 230 КАС
України, суд,

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 - представника
позивача ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 17 серпня 2012
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 15 листопада
2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

С у д д і :
В.І. Бутенко

Т.О. Лиска

І.Я. Олендер