Справа № 2а-15946/10/0470
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2014 року
м. Київ К/9991/65216/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло О.М.Судді:
Пилипчук Н.Г. Цвіркун
Ю.І.розглянувши у попередньому
судовому засіданнікасаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
Державної податкової служби

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
19.04.2011 р.

та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 02.10.2012 р.

у справі №2а-15946/10/0470

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вінаміс»

до Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
Державної податкової служби

про визнання протиправними дій та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
19.04.2011 р., залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 02.10.2012 р.,
задоволено адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вінаміс»
(далі-позивач) до Державної податкової
інспекції у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська Державної податкової
служби (далі-відповідач): визнано дії
відповідача щодо невизнання
податкової звітності з податку на
додану вартість та податку на прибуток
у позивача протиправними; зобов'язано
відповідача визнати як податкову
звітність з податку на додану вартість
у позивача, а саме: уточнюючий
розрахунок за квітень 2010 р., декларацію
за травень, червень, липень, серпень,
вересень та грудень 2010 р.; зобов'язано
відповідача визнати як податкову
звітність з податку на прибуток у
позивача, а саме: уточнюючий розрахунок
за І квартал 2010 р. декларацію за перше
півріччя 2010 р. та декларацію за 3
квартал 2010 р. Присуджено на користь
позивача з Державного бюджету України
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 3, 40 грн.

Не погоджуючись із зазначеними
судовими рішеннями, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, у
якій з підстав порушення судовими
інстанціями норм матеріального права
просить їх скасувати та ухвалити нове,
яким у задоволені позовних вимог
відмовити.

Позивач письмових заперечень на
касаційну скаргу відповідача на адресу
суду касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до ч.1 ст.220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Як було встановлено судами попередніх
інстанцій, 20.05.2010 р. позивачем до ДПІ у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
було надано декларацію з ПДВ за квітень
2010 року, якою задекларовано у гр.27 та
визначено до сплати 24 132,00 грн.
податкових зобов'язань.

У зв'язку з самостійно виявленими
помилками у декларації за квітень 2010
року позивачем у строк передбачений пп
4.1.2 п.4.1 ст. 4 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» було направлено
поштою до відповідача уточнюючий
розрахунок від 27.05.2010 р. податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість, яким було відкориговано
строку 27, а саме в наслідок виявленої
помилки зменшено суму, яка підлягає
сплаті до бюджету. Сума зменшення
складає -20740,00 грн. на підставі чого
підлягає сплаті до бюджету 3392,00 грн.,
які були сплачені до закінчення
граничного терміну сплати податкових
зобов'язань з ПДВ.

Однак, листом від 01.06.2010 р. № 28302/10/10-18119
відповідач повідомив, що надісланий
поштою уточнюючий розрахунок
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок за квітень 2010 року не визнаний
як податковий, оскільки заповнений
всупереч правилам, зазначеним у
затвердженому порядку заповнення (в
уточнюючому розрахунку відсутній
місяць, який уточнюється).

Протягом поточного року до ДПІ у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
позивачем було направлено податкові
декларації з ПДВ за травень, червень,
липень, серпень, вересень та жовтень 2010
року.

Вказані декларації також не були
визнані відповідачем з підстав
порушення п. 1.3, п. 3.3 Порядку заповнення
та подання декларації з податку на
додану вартість, затвердженого наказом
ДПА від 30.05.1997 р. №166 при їх заповненні.

Стосовно податкової звітності з
податку на прибуток, то судами
встановлено, що відповідачем не було
визнано уточнюючий розрахунок з
податку за І квартал 2010 року, а також
декларації за І півріччя та 9 місяців 2010
року, про що позивача також було
повідомлено відповідними листами.

Так, відповідно до абзацу першого пп.
4.1.2 п. 4.1 статті 4 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами», у
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин, прийняття
податкової декларації є обов'язком
контролюючого органу. Податкова
декларація приймається без
попередньої перевірки зазначених у ній
показників через канцелярію, чий
статус визначається відповідним
нормативно-правовим актом. Відмова
службової (посадової) особи
контролюючого органу прийняти
податкову декларацію з будь-яких
причин або висування нею будь-яких
передумов щодо такого прийняття
(включаючи зміну показників такої
декларації, зменшення або скасування
від'ємного значення об'єктів
оподаткування, сум бюджетних
відшкодувань, незаконного збільшення
податкових зобов'язань тощо)
забороняється та розцінюється як
перевищення службових повноважень
такою особою, що тягне за собою її
дисциплінарну та матеріальну
відповідальність у порядку,
визначеному законом.

Якщо службова (посадова) особа
контролюючого органу порушує норми
абзацу першого цього підпункту,
платник податків зобов'язаний до
закінчення граничного строку подання
декларації надіслати таку декларацію
поштою з описом вкладеного та
повідомленням про вручення, до якої
долучається заява на ім'я керівника
відповідного контролюючого органу,
складена у довільній формі, із
зазначенням прізвища службової
(посадової) особи, яка відмовилася
прийняти декларацію, та/або із
зазначенням дати такої відмови. При
цьому декларація вважається поданою в
момент її вручення пошті, а граничний
десятиденний строк, встановлений для
поштових відправлень підпунктом 4.1.7, не
застосовується.

Платник податків може також оскаржити
дії службової (посадової) особи
контролюючого органу з відмови у
прийнятті податкової декларації у
судовому порядку.

За змістом абзацу п'ятого пп. 4.1.2 п. 4.1
цієї ж статті Закону податкова
звітність, отримана контролюючим
органом від платника податків як
податкова декларація, що заповнена ним
всупереч правилам, зазначеним у
затвердженому порядку її заповнення,
може бути не визнана таким
контролюючим органом як податкова
декларація, якщо в ній не зазначено
обов'язкових реквізитів, її не
підписано відповідними посадовими
особами, не скріплено печаткою
платника податків.

Натомість, як було встановлено судами у
ході розгляд у справи, надана позивачем
податкова звітність - декларація з
податку на додану вартість за травень,
червень, липень, серпень, вересень,
грудень 2010 року і уточнюючий
розрахунок за квітень 2010 року та
податкові декларації позивача з
податку на прибуток за перше півріччя
2010 року та декларації за 3 квартали 2010
року і уточнюючий розрахунок за I
квартал 2010 року повністю відповідають
даним бухгалтерського та податкового
обліку підприємства, а також нормам
Порядку заповнення та подання
декларації з податку на додану
вартість, в ній зазначено всі
обов'язкові реквізити, її підписано
відповідними посадовими особами та
скріплено печаткою платника податків.

Встановлення наведених обставин,
дозволило судам обґрунтовано
визначитись із неправомірністю дій
відповідача, що полягали у невизнанні
декларацій позивача з податку на
додану вартість та з податку на
прибуток, як податкової звітності.

Мотивація та докази, наведені у
касаційній скарзі, не дають
адміністративному суду касаційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію судів попередніх інстанцій.

На підставі викладеного та зважаючи на
приписи ч. 3 ст. 220№ КАС України судова
колегія Вищого адміністративного суду
України приходить до висновку, що
порушень або неправильного
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права
не вбачається, а тому касаційну скаргу
слід відхилити, а оскаржувані судові
рішення залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210 - 231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська Державної
податкової служби залишити без
задоволення.

2. Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
19.04.2011 р. та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 02.10.2012 р. у справі №2а-15946/10/0470
залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло
О.М.СуддіПилипчук Н.Г. Цвіркун Ю.І.