Справа № 826/10339/14
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Арсирій Р.О.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

09 жовтня 2014 року м.
Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючої-судді:
Желтобрюх І.Л.,

суддів:
Мамчура Я.С.,

Шостака О.О.,

при секретарі:
Оліщук А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Деснянському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 30 липня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Форпост-Оберіг» до Державної
податкової інспекції у Деснянському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Форпост-Оберіг»
звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Державної податкової
інспекції у Деснянському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві та просило визнати протиправним
та скасувати податкове
повідомлення-рішення відповідача від
09.07.2014 № .

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 30
липня 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просив постанову суду
першої інстанції скасувати як таку, що
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити в повному
обсязі. В обґрунтування вимог
апеляційної скарги посилається на те,
що згідно Актів про неможливість
проведення зустрічних звірок
контрагентів позивача податковим
органом встановлено, що спірні
фінансово-господарські операції
позивача з означеними в Акті перевірки
контрагентами не спричиняють
реального настання правових наслідків
та проведені з метою ухилення від
оподаткування, тобто з метою, яка
суперечить інтересам держави і
суспільства. Первинні бухгалтерські
документи, отримані ТОВ
«Форпост-Оберіг» від таких
контрагентів, не можуть мати
податкових наслідків, - з огляду на що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення прийняте
правомірно.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу, які з'явилися у судове
засідання, вивчивши матеріали справи,
дослідивши й проаналізувавши доводи
апеляційної скарги і докази на їх
підтвердження, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
відповідачем проведена документальна
позапланова виїзна перевірка позивача
з питань дотримання вимог податкового
законодавства за взаємовідносинами з
ТОВ «Леотрейдінг Нью» та ТОВ «Дельта
Нью» за січень 2014 року та за
взаємовідносинами з ПП «Хамсін Плюс»
та ТОВ «Евентис» за лютий 2014 року.

За результатами перевірки
відповідачем було складено Акт від
20.06.2014 №1753/26-52-22-01-11/37312299, яким
зафіксовані виявлені під час перевірки
порушення, а саме: п.198.1., п.198.2., п.198.3.
ст.198, п.201.1., п.201.4., п.201.6. ст.201 ПК України,
в результаті чого занижено суму
податку на додану вартість, яка
підлягає сплаті до бюджету у сумі 1 835
644,00 грн.

Вказані висновки були зроблені
податковим органом на підставі Акта
від 03.04.2014 №964/26-59-22-03/38465810 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Леотрейдінг Нью», Акту від
16.04.2014 № 1054/26-59-22-03/38463111 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Дельта Нью», Акту від 28.04.2014
№ 34/10-06-22-04/32903695 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ПП
«Хамсін Плюс» та Акту від 15.05.2014 №
1368/26-55-22-10/38489260 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Евентис», на підставі яких відповідач
дійшов висновку про відсутність
реальності вчинення господарських
операцій між позивачем та вказаними
контрагентами, та, як наслідок,
відсутність у позивача права на
формування податкового кредиту за
такими господарським операціям.

На підставі вказаного Акту перевірки
від 20.06.2014 №1753/26-52-22-01-11/37312299 податковим
органом винесено податкове
повідомлення-рішення від 09.07.2014 №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг) у
розмірі 1 835 644,00 грн. і застосовані
штрафні (фінансові) санкції в розмірі 917
822,00 грн.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції виходив з того, що
в ході судового розгляду було
встановлено наявність усіх
обов'язкових підстав для формування
позивачем податкового кредиту за
результатами господарських відносин
із вказаними контрагентами за спірний
період, з огляду на що дійшов висновку
про відсутність у відповідача підстав
для донарахування позивачу суми
податку на додану вартість та
застосування штрафних (фінансових)
санкцій оскаржуваним податковим
повідомленням-рішенням.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
виходить з такого.

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.6. ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог, визначених ст. 201 ПК України.

Відповідно до п. 201.10. ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
Порушення порядку заповнення
податкової накладної не дає права
покупцю на включення сум податку на
додану вартість до податкового
кредиту.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» встановлено
вимоги до первинних документів, які є
підставою для бухгалтерського та
податкового обліку. Згідно з даною
нормою, підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Дія контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач мав договірні взаємовідносини
з контрагентами ТОВ «Леотрейдінг Нью»
та ТОВ «Дельта Нью» у січні 2014 року, ТОВ
«Хамсін Плюс» та ТОВ «Евентис» у лютому
2014 року.

Так, взаємовідносини позивача з ТОВ
«Хамсін Плюс» ґрунтувалися на
договорах поставки від 01.02.2014 № КО-116,
від 14.02.2014 № 1-Ф, від 20.02.2014 року, від
01.02.2014 № КО-114, за умовами яких
постачальник (ТОВ «Хамсін Плюс»)
зобов'язується передавати у власність
покупця (позивача) продукцію, а
покупець зобов'язується приймати цю
продукцію та повністю оплачувати її
ціну. Ціна на товар, що постачається, у
конкретній партії вказується
постачальником у видатковій накладній,
що є невід'ємною частиною даного
договору.

На підтвердження реальності
зазначених господарських операцій та
виконання умов договорів поставки
позивачем надані копії наступних
первинних документів: видаткових
накладних від 28.02.2014 № РН-4, від 28.02.2014 №
РН-2, від 28.02.2014 № РН-3, від 28.02.2014 № РН-1;
податкових накладних від 28.02.2014 № 307,
від 28.02.2014 № 302, від 28.02.2014 № 310, від 28.02.2014
№ 301.

Взаємовідносини позивача з ТОВ «Дельта
Нью» ґрунтувалися на договорі про
оперативне коригування схем
дислокації постів від 01.03.2013 № О01-2013, за
умовами якого виконавець (ТОВ «Дельта
Нью») зобов'язується надати, а замовник
(позивач) прийняти та оплатити послуги
зі збору інформації про особливості
здійснення охоронної діяльності на
об'єктах замовника та, в разі потреби,
оперативне коригування схем
дислокації постів та технічних засобів
безпеки об'єктів охорони замовника та
вжиття системних заходів покращення
здійснення охоронної діяльності на
постах замовника.

Взаємовідносини позивача з ТОВ
«Леотрейдінг Нью» ґрунтувалися на
договорі субпідряду про надання послуг
охорони та комплексного забезпечення
безпеки об'єктів від 01.03.2013 № 1-0103, за
умовами якого субпідрядник (з ТОВ
«Леотрейдінг Нью») зобов'язується на
свій ризик та своїми засобами надати
послуги з охорони майна, забезпечення
безпеки, підтримка громадського
порядку та забезпечення пропускного
режиму на об'єктах замовника (позивача).

Взаємовідносини позивача з ТОВ
«Евентис» ґрунтувалися на договорі про
надання послуг від 01.02.2014 № 1-1/14, за
умовами якого виконавець (ТОВ
«Евентис») зобов'язується надати, а
замовник (позивач) прийняти та оплатити
послуги зі збору інформації про
особливості здійснення охоронної
діяльності на об'єктах замовника та, в
разі потреби, оперативне коригування
схем дислокації постів та технічних
засобів безпеки об'єктів охорони
замовника та вжиття системних заходів
покращення здійснення охоронної
діяльності на постах замовника.

Взаємовідносини позивача з ТОВ
«Евентис» ґрунтувалися на договорі про
надання послуг від 01.02.2014 № Р-2/14, за
умовами якого підрядник (ТОВ «Евентис»)
зобов'язується за завданням замовника
(позивача) виконати ремонт приміщення
за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька,
59/2, а замовник зобов'язується прийняти
ці роботи та оплатити їх вартість.

На підтвердження реальності
зазначених господарських операцій,
виконання умов договорів позивачем
надані копії наступних первинних
документів: актів здачі-прийняття
робіт, довідок про надані послуги та
податкових накладних.

Вищевказані документи не мають
дефектів форми, змісту або походження,
котрі в силу ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку спричиняють
втрату первинними документами
юридичної сили і доказовості.

Відповідно до п. 201.8. ст. 201 Податкового
кодексу України право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу. На момент укладання договорів
контрагенти позивача у відповідності
до вимог чинного законодавства були
зареєстровані в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців та як платники ПДВ,
установчі документи цих юридичних осіб
не були визнані в судовому порядку
недійсними.

Висновки податкового органу про
заниження позивачем сум податку на
додану вартість та податку на прибуток
за період, що перевірявся, ґрунтуються
виключно на даних викладених в Актах
про неможливість проведення
зустрічної звірки його контрагентів,
які не є належним джерелом доказової
інформації з огляду на таке.

Доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів (ст. 69 ч. 1 КАСУ).

Згідно з ч. 1 ст. 70 КАС України належними
є докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не приймає до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Частиною 4 ст. 70 КАС України
передбачено, що обставини, які за
законом повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись ніякими
іншими засобами доказування, крім
випадків, коли щодо таких обставин не
виникає спору.

Оцінка доказів здійснюється судом за
правилами статті 89 КАСУ, відповідно до
приписів якої суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно з п. 73.5 ст. 73 ПК України з метою
отримання податкової інформації
органи державної податкової служби
мають право проводити зустрічні звірки
даних суб'єктів господарювання щодо
платника податків. Зустрічною звіркою
вважається співставлення даних
первинних бухгалтерських та інших
документів суб'єкта господарювання.
Зустрічна звірка здійснюється
органами державної податкової служби з
метою документального підтвердження
господарських відносин з платником
податків і зборів, а також
підтвердження відносин, виду, обсягу і
якості операцій та розрахунків, що
здійснювалися між ними, для з'ясування
їх реальності та повноти відображення
в обліку платника податків. Зустрічні
звірки не є перевірками і проводяться у
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України. За результатами
зустрічних звірок складається довідка,
яка надається суб'єкту господарювання
в десятиденний термін.

Відповідно до п. 73.5 ст. 73 ПКУ зустрічні
звірки не є перевірками і проводяться у
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України.

Що стосується висновків вказаних Актів
про виявлені порушення норм
податкового законодавства
контрагентами позивача, колегія суддів
звертає увагу, що у податкового органу
відсутні повноваження щодо здійснення
в межах проведення зустрічних звірок
контролю за дотриманням податкового
законодавства платниками. Функції
контролю за дотриманням податкового та
іншого законодавства, контроль за
виконанням якого покладено на органи
державної податкової служби,
реалізується шляхом проведення
перевірок у випадках і в порядку,
встановленому Податковим кодексом
України.

Крім того, слід зазначити, що такими
Актами звірки (перевірки) встановлено
неможливість проведення зустрічної
звірки. Разом з тим, цими Актами
податковим органом було встановлено
відсутність об'єктів оподаткування,
факту передачі товарів (послуг), - хоча
ніякі первинні документи
бухгалтерського обліку чи податкової
звітності при цьому не досліджувалися.

Таким чином, висновки Актів про
неможливість проведення зустрічної
звірки контрагентів позивача не
ґрунтуються на вимогах чинного
законодавства, яке регулює спірні
правовідносини, і повністю
спростовуються наведеними вище
обставинами, - а тому твердження
податкового органу, що обґрунтовані
даними висновками, є такими, що
ґрунтуються на припущеннях.

Крім того, відповідно до ст. 61
Конституції України юридична
відповідальність особи має
індивідуальний характер, а тому
позивач не може нести відповідальності
за можливі протиправні дії інших
юридичних осіб, а порушення
контрагентами позивача вимог
законодавства про порядок здійснення
господарської діяльності не може бути
підставою для висновку про
безтоварність відповідних
господарських операцій.

Зазначена позиція узгоджується із
практикою Європейського суду з прав
людини, так, у справі «БУЛВЕС» АД проти
Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський
Суд з прав людини у своєму рішенні від
22.01.2009 зазначив, що платник податку не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати податок на додану вартість
другий раз, а також сплачувати пеню. На
думку Суду, такі вимоги стали надмірним
тягарем для платника податку, що
порушило справедливий баланс, який
повинен підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладені обставини
справи, доводи апеляційної скарги та
норми чинного податкового
законодавства, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що відповідачем не
наведено обставин, які б спростовували
факт здійснення позивачем
господарських операцій, достовірність
і повноту відображення та нарахування
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість за вказаними
операціями, так само як і не доведено
правомірності своїх дій при винесенні
оскаржуваного повідомлення-рішення, з
огляду на що суд першої інстанції
дійшов правомірного висновку про
безпідставність тверджень податкового
органу та протиправність
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, допущення судом першої
інстанції порушень норм матеріального
та процесуального права, які б
призвели до неправильного вирішення
справи, колегією суддів не виявлено, а
підстав для скасування оскаржуваної
постанови суду немає.

Керуючись ст.ст.160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Деснянському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 30
липня 2014 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 14
жовтня 2014 року.

.

Головуючий суддя
Желтобрюх І.Л.

Судді:
Мамчур Я.С

Шостак О.О.