Справа № К/9991/12331/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/12331/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л.,
Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до заступника
начальника Головного управління праці
та соціального захисту населення
Вінницької обласної державної
адміністрації про визнання
неправомірними дій, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 20 січня 2011 року, -

у с т а н о в и л а :

У листопаді 2009 року ОСОБА_4 звернулася з
позовом до заступника начальника
Головного управління праці та
соціального захисту населення
Вінницької обласної державної
адміністрації (далі - ГУПСЗН), у якому
просила зобов'язати усунути порушені
права шляхом видачі довідки для
переоформлення автомобіля марки «ЗАЗ
-1102» 2005 року випуску, який належав її
померлому чоловіку ОСОБА_5 В
обґрунтування позовних вимог
зазначала, що вказаний автомобіль був
набутий її чоловіком як гуманітарна
допомога, а тому після його смерті він
належить їй на праві спадкової
власності. Посилаючись на вимоги
Порядку забезпечення інвалідів
автомобілями, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 8 вересня 1997 року № 999 (далі - Порядок
1997 року), просила про задоволення
позовних вимог.

Постановою Козятинського
міськрайонного суду Вінницької
області від 15 квітня 2010 року позов
задоволено, зобов'язано відповідача
усунути допущені порушення права та
видати позивачу, як спадкоємцю
вказаного автомобіля, довідку в
Козятинське МРЕВ УДАІ УМВС України у
Вінницькій області для його
переоформлення.

Оскаржуваною постановою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 20 січня 2011 року постанову суду
першої інстанції скасовано, ухвалено
нову постанову, якою у задоволенні
позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення апеляційним
судом норм матеріального та
процесуального права, просить його
рішення скасувати і залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, в межах статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів дійшла
висновку про відхилення скарги з таких
підстав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції і відмовляючи у задоволенні
позовних вимог апеляційний суд на
підставі наявних у справі даних
встановив і правильно виходив з того,
що чинним на час смерті власника
вказаного автомобіля ОСОБА_5 діяв
Порядок забезпечення інвалідів
автомобілями, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 19 липня
2006 року № 999 (далі - Порядок 2006 року),
яким було передбачено повернення
управлінню праці та соціального
захисту населення після смерті
інваліда автомобіля, отриманого ним як
гуманітарна допомога. Тому суд дійшов
обґрунтованого висновку, що відмова
відповідача у видачі спірної довідки
позивачу для переоформлення
автомобіля є правомірною.

Згідно з частиною першою статті 58
Конституції України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Офіційне тлумачення вказаного
положення Конституції України
міститься в Рішенні Конституційного
Суду України від 9 лютого 1999 року №
1-рп/99, відповідно до пункту 2 якого дію
нормативно-правового акта в часі треба
розуміти так, що вона починається з
моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

У справі, що розглядається, такою
подією (фактом) є смерть інваліда
ОСОБА_5, якому на праві власності
належав автомобіль марки «ЗАЗ -1102» 2005
року випуску, отриманий ним як
гуманітарна допомога, і щодо спадкових
прав на який виступає його донька.

Порядок 1997 року був затверджений у
зв'язку з прийняттям законів України
від 22 грудня 1995 року № 488 «Про внесення
змін і доповнень до Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та від 6 червня 1996
року № 230 «Про внесення змін і
доповнень до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з метою
впорядкування забезпечення
автомобілями різних категорій
інвалідів та спрямований на захист
інтересів інвалідів.

Згідно з пунктом 37 Порядку 1997 року в
редакції, чинній на час надання
спірного автомобіля ОСОБА_5, після
смерті інваліда автомобіль, яким він
був забезпечений безоплатно або на
пільгових умовах, залишається його
сім'ї та знімається з обліку в органах
соціального захисту населення.

Відповідно до статті 5 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК) акти
цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникли з дня набрання
ними чинності. Акт цивільного
законодавства не має зворотної дії у
часі, крім випадків, коли він пом'якшує
або скасовує цивільну
відповідальність особи. Якщо цивільні
відносини виникли раніше і
регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності.

Визнання закону таким, що втратив
чинність, припиняє його дію в повному
обсязі.

Частиною четвертою статті 4 ЦК
визначено, що актами цивільного
законодавства є також постанови
Кабінету Міністрів України.

Порядок 1997 року був визнаний таким, що
втратив чинність, постановою Кабінету
Міністрів України від 19 липня 2006 року.

Таким чином, питання про вилучення
після смерті інваліда в його сім'ї
автомобіля, отриманого інвалідом як
гуманітарна допомога, має вирішуватись
на підставі нормативно-правових актів,
чинних на час смерті інваліда, якому
автомобіль надавався як гуманітарна
допомога.

У даному випадку, таким
нормативно-правовим актом є саме
Порядок 2006 року, відповідно до пункту 41
якого у редакції, чинній на час смерті
ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1, автомобіль,
отриманий інвалідом як гуманітарна
допомога, після його смерті
повертається (вилучається) головному
управлінню соціального захисту і
здається підприємству, що здійснює
заготівлю та переробку металобрухту,
або видається в порядку черговості
інваліду, який перебуває на обліку.

Ураховуючи наведене, слід дійти
висновку, що оскільки права та
обов'язки у членів сім'ї інваліда щодо
спірного автомобіля виникли після
смерті інваліда, а не в момент
забезпечення інваліда автомобілем,
застосуванню до спірних правовідносин
підлягає Порядок 2006 року.

Отже, висновок апеляційного суду про
правомірність відмови відповідача у
наданні позивачу спірної довідки для
переоформлення зазначеного
транспортного засобу ґрунтується на
правильному застосуванні норм
матеріального права та відповідає
судовій практиці Верховного Суду
України щодо застосування норм права у
спорах цієї категорії (справи №№
21-437а13, 21-217а14).

Враховуючи зазначене, суд апеляційної
інстанції дійшов правильного висновку
, що правових підстав для задоволення
позовних вимог не має. Тому його
рішення відповідає дійсним обставинам
справи, нормам матеріального і
процесуального права, доводи
касаційної скарги висновків суду не
спростовують, оскільки ґрунтуються на
помилковому трактуванні наведених
правових норм, а тому підстав для
скасування судового рішення колегія
суддів не вбачає.

За правилами частини першої 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо суди не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
оскаржуваних судових рішень, то суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 20 січня 2011
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало