Справа № 826/9706/14
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/9706/14
інстанції: Качур І.А.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 жовтня 2014 року
м. Київ

колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого -
судді Земляної Г.В.

суддів
Горбань Н.І., Сорочко Є.О.

за участю
секретаря Скалецької І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 19 серпня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Світ Інструменту
Україна" до Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів про визнання
незаконним та скасування рішення про
коригування митної вартості товару, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Світ Інструменту
Україна", звернувся до суду з позовом до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів (далі по тексту також -
відповідач), в якому просило: визнати
протиправним та скасувати рішення
Київської міжрегіональної митниці про
визначення митної вартості товару
№100270004/2014/000042/2 від 26.02.2014р. що
визначений за другорядним - резервним
методом; судові витрати у сумі 1827,0 (одна
тисяча вісімсот двадцять сім гривень 00
коп.) покласти на відповідача.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
19 серпня 2014 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано
рішення Київської міжрегіональної
митниці про визначення митної вартості
товару №100270004/2014/000042/2 від 26.02.2014р. що
визначений за другорядним - резервним
методом. Зобов'язано Управління
Державної казначейської служби
України у Печерському районі м. Києва
стягнути судові витрати у розмірі 1827,00
грн. на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «СВІТ ІНСТРУМЕНТУ
Україна» за рахунок Державного бюджету
України шляхом їх безспірного списання
із рахунків Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів.

Не погоджуючись з судовим рішенням
представником Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
подана апеляційна скарга, в якій
просить скасувати незаконну, на його
думку, постанову суду першої інстанції
та постановити нову, якою відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі. В
своїй апеляційній скарзі апелянт
посилається на незаконність,
необґрунтованість та необ'єктивність
рішення суду, неповне з'ясування всіх
обставин, що мають значення для
вирішення справи, порушення судом норм
матеріального права, що є підставою для
скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
постанова суду - зміні в частині
порядку стягнення судових витрат по
справі з таких підстав.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 198, п.1 ч.1 ст. 201 Кодексу
адміністративного судочинства
України, підставами для зміни
постанови або ухвали суду першої
інстанції є правильне по суті
вирішення справи чи питання, але із
помилковим застосуванням норм
матеріального чи процесуального
права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, що
25.02.2014р. позивачем як суб'єктом
зовнішньоекономічної діяльності,
згідно Контракту СН-МІU/28/0411 від
28.04.2011року здійснене митне оформлення
товару шляхом подання відповідачу
електронної митної декларації
№100270004/2014/339528, згідно якої позивачем
визначено митну вартість Товару що
імпортується за основним методом - за
ціною договору (вартість операції) та
задекларовано Товар «інструменти
ручні в асортименті», країна
виробництва Китай.

За наслідком розгляду документів
позивача, відповідачем на підставі ч.3
ст. 53 Митного кодексу України засобами
електронного зв'язку було
запропоновано надати додаткові
документи, а саме: - копії
бухгалтерської документації, що
підтверджує сплату за поставлений
товар у відповідності до умов
контракту; - копія прайс - листа
постачальника; - копії експортної
декларації відправника; - висновки про
якісні та вартісні характеристики
товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями.

Встановлено, що оскільки на момент
митного оформлення позивач не мав
можливості надати додаткові документи,
відповідачем винесене рішення про
коригування митної вартості товарів
100270004/2014/000042/2 від 26.02.2014року із
застосуванням другорядного -
резервного методу, а товар було
випущено в вільний обіг, відповідно до
вимог п.7. ст.55 Митного кодексу України
за митною декларацією від 19.02.2014р. №
100270004/2014/339546 із застосуванням
другорядного - резервного методу.

Разом з тим, матеріалами справи
підтверджено, що позивач не
погоджуючись із правомірністю рішення
про коригування митної вартості товару
оскаржив його в адміністративного
порядку.

В межах розгляду справи підтверджено,
що листом від 04.04.2014р. № 57/2 позивачем
надано відповідачу додаткові
документи, що вимагались, для
підтвердження заявленої ним митної
вартості товарів, що декларуються,
зокрема:

- копія прайс-листа постачальника на 39
арк.;

- копія рішення про визначення митної
вартості №100270004/2013/310042/2 від 26.02.2014року
на 2 арк.;

- копія комерційного інвойсу №13-1115-К-137
від 02.01.2014 року на 6 арк.;

- копія контракту з постачальником
СН-МІU/28/0411 від 28.04.2011року на 4 арк.;

- копії Додаткової угоди до Контракту
№4 від 28.02.2014р. на 2 арк.; - копії
експортних декларацій відправника на 16
арк.

Листом від Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів від 17.04.2014р.
№4815/1/26-70-63-04 позивача поінформовано про
те, що надані додаткові документи
прийняті до уваги, але не можуть бути
підставою для підтвердження заявленої
митної вартості товару, а отже Київська
міжрегіональна митниця не вбачає
підстав для перегляду рішення про
коригування митної вартості товарів
№100270004/2013/310042/2 від 26.02.2014року.

Позивачем було подано скаргу № 310040 від
13.05.2014р. до Міністерства доходів та
зборів України, за наслідками розгляду
якої листом від 04.06.2014р. №9973/6/99-99-24-02-06-15
повідомлено, що підстави для розгляду
скарги по суті відсутні, оскільки не
було надано всіх документів, які
підтверджують митну вартість товару в
тлумаченні Закону України «Про
звернення громадян».

Позивач вважаючи рішення про
коригування митної вартості товарів
№100270004/2013/310042/2 від 26.02.2014року
протиправним оскаржив його до
Окружного адміністративного суду
міста Києва.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції прийшов до висновку,
що відповідач при визначені митної
вартості товару за 6 методом не надав
будь яких фактичних даних щодо
неможливості застосування попередніх
2-5 методів визначення митної вартості,
про що не було зазначено і в спірних
рішеннях про визначення митної
вартості товару., разом з тим, позивачем
подано відповідачу достатній пакет
документів на підтвердження митної
вартості товару, заявленої позивачем
за першим методом, тому заявлена
позивачем митна вартість товарів за
ціною договору.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду першої інстанції
зважаючи на наступне

Так, відповідно до п. 6. ст. 54 Митного
кодексу України орган доходів і зборів
може відмовити у митному оформленні
товарів за заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі, зокрема,
неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари;

Відповідно до п. 10. ст. 58 Митного кодексу
України при визначенні митної вартості
до ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за оцінювані товари,
додаються такі витрати (складові
митної вартості), якщо вони не
включалися до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті, зокрема,
вартість упаковки або вартість
пакувальних матеріалів та робіт,
пов'язаних із пакуванням: витрати на
навантаження, вивантаження та обробку
оцінюваних товарів, пов'язані з їх
транспортуванням до аеропорту, порту
або іншого місця ввезення на митну
територію України;

Відповідно до п. 11. ст. 58 Митного кодексу
України при визначенні митної вартості
до ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті, не допускається
включення ніяких інших витрат, крім
тих, що передбачені у пій статті.

Враховуючи приписи п.10. ст. 58. Митного
кодексу України до митної вартості
товарів включається вартість упаковки
або вартість пакувальних матеріалів та
робіт, пов'язаних із пакуванням,
вартість упаковки або вартість
пакувальних матеріалів та робіт,
пов'язаних із пакуванням за умови, якщо
вони були понесені Деклараном
(Позивачем).

Так, з матеріалів справи вбачається, що
при опрацюванні наданих для митного
оформлення по митній декларації
документів, митним органом виявлено, що
вони містять розбіжності, що
унеможливлює встановлення митної
вартості імпортованого товару.

Зокрема, підставою витребування
додаткових документів було не подання
позивачем платіжних документів на
підтвердження виконання вимог
контракту СН-МІU/28/0411.

Однак, суд першої інстанції
обгрунтовано звертає увагу на те, що
згідно з наявними у матеріалах справи
доказами підтверджено, що позивачем
подано відповідачу достатній пакет
документів на підтвердження митної
вартості товару, заявленої позивачем
за першим методом, тому заявлена
позивачем митна вартість товарів за
ціною договору відповідає вимогам ст. 58
МК. Натомість коригування відповідачем
митної вартості здійснено
неправомірно з порушенням ч. 3 ст. 53, ч. 6
ст. 54, ч. 1 ст. 55 МК та всупереч правилам,
визначеним ст. 58 цього Кодексу.

Враховуючи викладені обставини та
виходячи з аналізу інших наданих
позивачем для митного оформлення
імпортованого товару документів,
колегія суддів погоджується яз
висновком суду першої інстанції про
відсутність у них розбіжностей та
ознак підробки, а також вважає, що вони
містять усі відомості, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товару, а
тому відповідачем-1 необґрунтовано
зобов'язано позивача надати додаткові
документи для підтвердження заявленої
митної вартості товару, оскільки
позивачем уже надано усі необхідні для
цього документи.

Визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за такими методами: 1) основний - за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції); 2) другорядні: а) за ціною
договору щодо ідентичних товарів; б) за
ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів; в) на основі
віднімання вартості; г) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями ст.ст. 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій митний
орган та декларант можуть здійснити
обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
ст.ст. 59 і 60 цього Кодексу за основу для
її визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до ст. 62 цього Кодексу, або
вартість товарів, обчислена відповідно
до ст. 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на прохання
декларанта або уповноваженої ним
особи.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
встановлених ст. 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 53, п. 1 ч. 4 ст. 54 МК
України, ч. 1 ст. 55 України, документами,
які підтверджують митну вартість
товарів, є: 1) декларація митної
вартості, що подається у випадках,
визначених у ч.ч. 5 і 6 ст. 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості; 2)
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у ч. 2
цієї статті, містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу органу доходів і зборів
зобов'язані надати (за наявності)
відповідні додаткові документи.

Митний орган під час здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів зобов'язаний
здійснювати контроль заявленої
декларантом або уповноваженою ним
особи митної вартості товарів шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості, наявності в
поданих зазначеними особами
документах усіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається органом доходів і зборів у
письмовій формі під час здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості цих товарів як до, так і
після їх випуску, якщо органом доходів
і зборів у випадках, передбачених ч. 6
ст. 54 цього Кодексу, виявлено, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів.

Водночас, як вбачається з матеріалів
справи, відповідачем в порушення ст..55
Митного кодексу України, в
оскаржуваному рішенні, жодним чином не
обґрунтоване числове значення митної
вартості товарів, скоригованої митним
органом, та фактів, які вплинули на таке
корегування.

Крім того, митним органом не наведено
доказів на підтвердження тих обставин,
що має бути застосований саме
резервний метод митної вартості та
неможливість застосування попередніх
методів.

Враховуючи вищевикладене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про неправомірність рішення
про коригування митної вартості товару
№100270004/2014/000042/2 від 26.02.2014р.

Однак, колегія суддів звертає увагу на
те, що судом першої інстанції помилково
постановлено рішення присудити на
користь позивача за рахунок Державного
бюджету України шляхом їх безспірного
списання із рахунків Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
судові витрати у розмірі 1827,00 грн., а
тому рішення в цій частині підлягає
зміні зважаючи на наступне.

Так, питання сплати і повернення
судового збору регулюється положенням
Закону України «Про судовий збір» (далі
- Закон).

Як передбачено ст. 9 Закону - судовий
збір сплачується за місцем розгляду
справи та зараховується до
спеціального фонду Державного бюджету
України.

Статтею 5 Закону встановлено пільги
щодо сплати судового збору і зазначено,
що від сплати судового збору
звільняються Державна податкова
служба України та її територіальні
органи - у справах, пов'язаних з
питаннями, що стосуються повноважень
цих органів.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
державного бюджету України.

Разом з тим, колегія суддів приймає до
уваги доводи апелянта, що відповідач є
самостійної юридичною особою
публічного права і не може бути
ототожнена з поняттям Державний бюджет
України, про який зазначено в ст.94
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Крім того, позивачем сплачено судовий
збір на конкретно визначений рахунок
підрозділу Державного казначейства
України. Ці кошти не зараховано на
відокремлений рахунок суб'єкта владних
повноважень - Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів.

Також, законодавством передбачений
механізм повернення надміру
сплаченого судового збору, який
повертається не з рахунків сторони у
справі - суб'єкта владних важень, а саме
з Державного бюджету з коштів
спеціально призначених на ці цілі, які
обліковуються на спеціальних рахунках.
Таким чином, законодавством України не
передбачено механізму повернення
коштів сплачених суб'єктами
господарювання (позивачами по справах)
у вигляді судового збору за рахунок
бюджетних асигнувань органів
державної податкової служби України та
їх територіальних органів шляхом їх
безспірного списання з рахунків.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи,
але в цій частині помилково застосував
норми матеріального права, у зв'язку з
чим колегія суддів приходить до
висновку про необхідність третій абзац
резолютивної частини викласти в
наступній редакції «Стягнути з
Державного бюджету України на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Світ Інструменту
Україна" витрати по сплаті судового
збору у розмірі 1827 (одна тисяча
вісімсот двадцять сім) грн.00 коп.».

Згідно зі п.2 ч.1 ст. 198, п. 1 ч. 1, 201 КАС
України, суд апеляційної інстанції
змінює постанову суду першої
інстанції, якщо правильне по суті
вирішення справи чи питання, але з
помилковим застосуванням норм
матеріального та процесуального права.

Таким чином апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а постанову
суду першої інстанції слід змінити.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 201, 205, 207, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів -
задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 19 серпня 2014 року -
змінити в резолютивній частині.

Абзац третій резолютивної частини
викласти в наступній редакції:
«Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Світ Інструменту
Україна" витрати по сплаті судового
збору у розмірі 1827 (одна тисяча
вісімсот двадцять сім) грн.00 коп.»

В іншій частині постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
19 серпня 2014 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів із
дня складання у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України у
порядку ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
Г.В.Земляна

Судді:
Н.І. Горбань

Є.О. Сорочко

Повний текст виготовлено 23 жовтня 2014
року

Головуючий суддя

Земляна Г.В.

Судді:

Горбань Н.І.

Сорочко Є.О.