Справа № 806/3913/14
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2014-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року
Житомир справа №
806/3913/14

категорія 10.1

Суддя Житомирського окружного
адміністративного суду Шимонович Р.М.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом управління праці та
соціального захисту населення
виконкому Бердичівської міської ради
до управління Пенсійного фонду
України в м.Бердичеві та
Бердичівському районі Житомирської
області про визнання протиправним та
скасування рішення,-

встановив:

Управління праці та соціального
захисту населення виконкому
Бердичівської міської ради звернулось
до суду з адміністративним позовом, у
якому просить визнати протиправним та
скасувати рішення управління
Пенсійного фонду України в м.Бердичеві
та Бердичівському районі Житомирської
області № 225 від 15 серпня 2014 р. про
застосування фінансових санкцій за
подання до органів Пенсійного фонду
України недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку в розмірі 170,00
грн. В обґрунтування позовних вимог
зазначило, що відповідачем протиправно
прийнято спірне рішення на підставі
пункту 5 частини 9 статті 106 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування",
оскільки дана норма втратила чинність
з 1 січня 2011 р. згідно з Законом України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" і не діяла на
дату прийняття спірного рішення.
Вважає, що відповідно до пункту 4 статті
13-1 "Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування", орган
Пенсійного фонду України має право у
разі виявлення за результатами
перевірки поданих страхувальником
недостовірних відомостей про
застрахованих осіб видавати приписи
щодо усунення цих порушень. З огляду на
викладене, вважає, що у відповідача не
було законних підстав для застосування
штрафних санкцій за подання
недостовірних даних.

Представник позивача подала заяву про
розгляд справи в порядку письмового
провадження. У попередньому судовому
засіданні позовні вимоги підтримала у
повному обсязі, з мотивів викладених у
позовній заяві, та просила суд
адміністративний позов задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не прибув, хоча про дату, час
та місце судового розгляду справи був
повідомлений належним чином. У
попередньому судовому засіданні
позовні вимоги не визнала з підстав,
викладених у письмових запереченнях
(а.с. 37-40).

Суд вважає за можливе розглядати
справу в порядку письмового
провадження, відповідно до частини 6
статті 128 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку про обґрунтованість
позовних вимог з огляду на наступне.

Встановлено, що у період з 4 серпня 2014 р.
по 5 серпня 2014 р. посадовою особою
управління Пенсійного фонду України в
м.Бердичеві та Бердичівському районі
Житомирської області проведено
позапланову перевірку управління
праці та соціального захисту населення
виконкому Бердичівської міської ради
щодо достовірності відомостей, поданих
до реєстру застрахованих осіб
Державного реєстру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування за період з
13.03.2007 по 29.08.2009 по ОСОБА_2, за
результатами якої складено акт № 159 від
5 серпня 2014 р. (а.с. 41-45)

Даним актом зафіксовано, що гр. ОСОБА_2
(ід. код НОМЕР_1) дійсно перебувала на
обліку як особа, яка отримує допомогу
по догляду за інвалідом 1 групи з 13.03.2007
по 29.08.2009. В індивідуальних відомостях
про застраховану особу, поданих
управлінням праці та соціального
захисту населення виконкому
Бердичівської міської ради за 2009 рік
відображено, що дана особа перебувала
на обліку з 13.03.2007 по 30.09.2009, тобто подано
недостовірні відомості про
застраховану особу гр. ОСОБА_2 (ід. код
НОМЕР_1), чим порушено вимоги частини 6
статті 21 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003 №1058-VІ, пункту 5
розділу VIII "Прикінцеві та перехідні
положення" Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" №2464-VІ від 08.07.2010
та пункту 2 Постанови правління
Пенсійного фонду України №25-2 від
03.12.2012, зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 18.12.2013 за №2141/24673.

Рішенням начальника управління
Пенсійного фонду України в м. Бердичеві
та Бердичівському районі Житомирської
області Фомченкової Н.А. від 15 серпня 2014
р. № 225 про застосування фінансових
санкцій за подання до органів
Пенсійного фонду України
недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку на підставі
абзаців 5, 6 пункту 7 Розділу VІІІ
Прикінцевих положень Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", відповідно до
пункту 5 частини 9 статті 106 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" та на
підставі акту перевірки № 159 від 05.08.2014
за подання недостовірних відомостей за
2009 рік застосовано до позивача
фінансові санкції в сумі 170,00 грн.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному
рішенню відповідача, суд виходить з
наступного.

У період до 1 січня 2011 р. відносини, що
виникали між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, регулювалися
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування". Даним Законом
визначались платники страхових
внесків, порядок їх нарахування,
обчислення та сплати страхових
внесків, стягнення заборгованості за
цими внесками.

Пунктом 5 частини 9 статті 106 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" в
редакції, яка діяла до 1 січня 2011 р., було
передбачено застосування виконавчими
органи Пенсійного фонду до
страхувальників фінансових санкцій за
неподання, несвоєчасне подання,
подання не за встановленою формою або
подання недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку та іншої
звітності, передбаченої
законодавством, до територіальних
органів Пенсійного фонду накладається
штраф у розмірі 10 відсотків суми
страхових внесків, які були сплачені
або підлягали сплаті за відповідний
звітний період, за кожний повний або
неповний місяць затримки подання
відомостей, звітності, але не менше
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, а в разі повторного
протягом року такого порушення - у
розмірі 20 відсотків зазначених сум та
не менше 20 неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

Із набранням чинності з 1 січня 2011 р.
Законом України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування"
наведена вище норма матеріального
права із Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" була виключена.

У той же час, згідно з абзацом 5 пункту 7
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування"
стягнення заборгованості із сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

Абзацом 6 цього ж пункту встановлено, що
на період до повного стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Наведене правило щодо збереження
порядку стягнення та контрольних
функцій фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
передбачених законодавством, чинним до
1 січня 2011 р., поширюється лише на
заборгованість зі сплати страхових
внесків та сум штрафних санкцій, які
були нараховані та/або не сплачені до
зазначеної дати. Питання ж
відповідальності страховиків, не
пов'язані із такою заборгованістю,
знаходяться поза межами регулювання,
зокрема, Закону "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та абзаців 5, 6 пункту 7
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування".

Аналіз наведених норм законодавства
дає підстави вважати, що управління
Пенсійного фонду України в м. Бердичеві
та Бердичівському районі Житомирської
області протиправно винесло рішення №
225 від 15 серпня 2014 р. про застосування
фінансових санкцій до позивача за
подання до органів Пенсійного фонду
України недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку на підставі
пункту 5 частини 9 статті 106 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування",
оскільки зазначена норма Закону
втратила чинність з 1 січня 2011 року
згідно із Законом України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" і не діяла на
дату прийняття відповідачем
оскаржуваного рішення.

Аналогічний висновок щодо
застосування вищезазначених норм
матеріального права міститься у
постановах Верховного Суду України від
20 листопада 2012 р. (№ 21-367а12), від 4 червня
2013 р.

Відповідно до частини 1 статті 244-2
Кодексу адміністративного судочинства
України, рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку про обґрунтованість позовних
вимог та задоволення позову.

Керуючись статтями 86, 94, 128, 158-163, 167, 186,
244-2, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України,

постановив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
рішення управління Пенсійного фонду
України в м.Бердичеві та
Бердичівському районі Житомирської
області № 225 від 15 серпня 2014 р. про
застосування фінансових санкцій за
подання до органів Пенсійного фонду
України недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку.

Відшкодувати з Державного бюджету
України на користь управління праці та
соціального захисту населення
виконкому Бердичівської міської ради
182,70 грн сплаченого судового збору.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено Кодексом
адміністративного судочинства
України, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Житомирський окружний
адміністративний суд, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Суддя
Р.М.Шимонович