Справа № 2а-6160/І0/0470
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/31903/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Мороз В.Ф.

Логвиненко А.О.

Донець О.Є.

здійснивши попередній розгляд
касаційної скарги публічного
акціонерного товариства "Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат" на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 10
червня 2011 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 09 квітня 2013
року у справі за адміністративним
позовом Публічного акціонерного
товариства "Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат" до
Дніпропетровської митниці, Головного
управління державного казначейства
України в Дніпропетровській області
про визнання протиправними дій,

в с т а н о в и л а:

ВАТ «Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат»
(надалі - товариство) звернулось із
адміністративним позовом про :
скасування картки відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
чи пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України за
№113030000/0/00042 від 12.03.2010р.; визнання
рішення Криворізької митниці (далі -
Митниця) про визначення митної
вартості товарів №113000006/2010/000160/1 від
12.03.2010р. протиправним; стягнення з
Державного бюджету України в особі
Головного управління Державного
казначейства у Дніпропетровській
області на користь ВАТ
«Інгулецький гірничо-збагачувальний
комбінат» шкоду у вигляді надмірно
сплаченого податку на додану вартість
у розмірі 13559,00 грн.

Позов мотивовано тим, що відповідачем
при винесенні рішення щодо визначення
митної вартості товарів порушені
вимоги законодавства, оскільки
відповідач визначив митну вартість
товарів із застосуванням резервного
методу, тоді як позивач діяв на
підставі договору, а тому митне
оформлення товарів потрібно було
визначити за ціною договору. У зв'язку з
цим позивач просить визнати не чинним
зазначене рішення скасувати картку
відмови в прийнятті митної декларації
та зобов'язати відповідача визначити
митну вартість товарів за ціною
договору, а так як позивач сплатив суму
вказану в рішенні щодо визначення
митної вартості товарів, то він просить
також стягнути надмірно нараховану
відповідачем та сплачену ним до
бюджету суму. В якості правової
підстави позовних вимог позивач
посилається на ст.ст. 259-275 Митного
кодексу України.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 10
червня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 09 квітня 2013 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

До Вищого адміністративного суду
України надійшла касаційна скарга, в
якій ПАТ «Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат»
просить, посилаючись на порушення
судами попередніх інстанцій, скасувати
рішення судів першої та апеляційної
інстанції, прийняти нове рішення, яким
позов задовольнити.

Відповідачі згідно поданих заперечень
на касаційну скаргу, просять залишити
її без задоволення, судові рішення
вважають обґрунтованими та законними.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що товариством 11 березня
2010 року подано до Митниці вантажну
митну декларацію № 113030000/2010/005014, в якій
задекларувало шини безкамерні,
пневматичні, гумові, нові: марки 33.00-51.
Продавцем товару заявлено ВАТ
"Белшина", Білорусь у кількості 12, вагою
25 590 грн., за ціною 8 250 доларів США за
одиницю, на загальну суму 99000, 00 доларів
США, що за курсом Національного банку
України на 11.03.2010р. 1 долар США = 7,98
гривні України що становить 790 257, 60
гривень.

Митна вартість товару була заявлена
позивачем шляхом подання декларації
митної вартості форми ДМВ-1, за ціною
договору (метод 1) відповідно до статті
267 Митного кодексу України, а саме: 8 250
доларів США за одиницю.

Митницею здійснено перевірку
правильності визначення митної
вартості товару та у зв'язку з
невідповідністю ціни товару
заявленого до митного оформлення рівню
цін ЦБД ДМСУ, зробила висновок щодо
необхідності подання додаткових
документів, що підтверджують, заявлену
митну вартість товарів, а саме:копію
ВМД країни відправлення; калькуляцію
фірми виробника товару, прас-лист фірми
виробника товару, про що здійснила
відповідний запис в декларації митної
вартості.

В свою чергу позивачем на зворотному
боці декларації митної вартості
зазначено про неможливість надання
додаткових документів, його
обізнаність про можливість митного
оформлення під гарантійні зобов'язання
згідно Наказу ДМСУ від 17.03.2008р. №230 та
підтверджено проведення сторонами
консультацій і обмін наявною ціновою
інформацією.

12 березня 2010 року Митницею винесено
рішення щодо визначення митної
вартості № 113000006/2010/000160/1 від 12.03.2010 р. з
застосуванням методу № 6 на підставі
ст. 273 Митного кодексу України. Згідно
рішення про визначення митної
вартості, ціна товару відповідачем
відкоригована із суми 99000,00 доларів США.
на суму 107 520,00 доларів США.

12.03.2010 року Митницею винесено Картку
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні чи пропуску товарів
і транспортних засобів через митний
кордон України за № 113030000/0/00042, згідно
якої зазначено, митна декларація не
може бути прийнята/ товари не
підлягають митному оформленню/ товари
й транспортні засоби не підлягають
пропуску через митний кордон України з
таких причин : заявлену у ВМД митну
вартість товару відкориговано
(збільшено) Рішенням ВКМВ від 12.03.2010р. №
113000006/2010/000160/1. Порушено вимоги Закону
України від 11.07.2002р. "Митний Кодекс
України", ПКМУ від 20.12.2006р. № 1766 "Про
затвердження Порядку декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження" та ПКМУ від 09.04.2008р. № 339
"Про затвердження Порядку здійснення
контролю за правильністю визначення
митної вартості".

Відмовивши у задоволенні позову, суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що за умов ненадання позивачем
додаткових документів на
підтвердження заявленої митної
вартості, наявності у митного органу
при визначенні митної вартості товару
інформації щодо рівня митної вартості
ідентичних товарів, основний метод
визначення митної вартості товарів
правомірно не був застосований
відповідачем.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками судів попередніх інстанцій
з огляду на наступне.

Відповідно до статті 264 Митного кодексу
України, заявлена декларантом митна
вартість товарів і подані ним
відомості про її визначення повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню. У разі потреби у
підтвердженні заявленої митної
вартості товарів декларант
зобов'язаний подати митному органу
необхідні для цього відомості та
забезпечити можливість їх перевірки
відповідно до порядку, що
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до частини першої статті 265
Митного кодексу України митний орган,
що здійснює контроль за правильністю
митної оцінки товарів з урахуванням
положень цього Кодексу, має право
приймати рішення про правильність
заявленої декларантом митної вартості
товарів.

Згідно зі статтею 266 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які імпортуються в Україну,
може здійснюватися за такими методами:
1) за ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; 3) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; 4) на
основі віднімання вартості; 5) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Якщо митну вартість не може бути
визначено за першим методом,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості. У ході
таких консультацій митний орган та
декларант можуть здійснити обмін
наявною в кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, за основу може братися ціна, за
якою оцінювані ідентичні або подібні
(аналогічні) товари було продано в
Україні не пов'язаному з продавцем
покупцю.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митну вартість
товарів не може бути визначено шляхом
застосування попереднього методу.

Верховний Суд України у постанові від 10
квітня 2012 року (справа № 21-52а12), яка є
обов'язковою для всіх судів в силу ст..
244-2 КАС України, зазначив, що наведені
норми, а також положення постанов
Кабінету Міністрів України від 9
квітня 2008 року № 339 «Про затвердження
Порядку здійснення контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів» та № 1766 дають
підстави вважати, що митні органи мають
виключну компетенцію в питаннях
перевірки та контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості і з цією метою мають
повноваження витребовувати додаткові
документи для перевірки правильності
зазначеної митної вартості товару в
разі наявності підстав для сумніву в
правильності митної оцінки товару, що
переміщується через митний кордон
України. Митниця може вимагати, а
суб'єкт господарювання має надати лише
належні документи для перевірки та
підтвердження правильності зазначеної
митної вартості товару. Надання
неналежних документів не може
вважатися виконанням вимог Митниці
щодо підтвердження митної вартості
товарів.

Додаткові документи, які було
витребувано Митницею, входять до
переліку, що міститься у п.11 Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження (затв. постановою КМУ від
20.12.2006р. №1766. Водночас вимоги
відповідача щодо надання додаткових
документів позивачем не було виконано.

Отже, враховуючи наявну у митного
органу інформацію про те, що вартість
подібного товару перевищує заявлений
декларантом рівень митної вартості, у
Митниці були підстави для сумніву в
правильності митної оцінки товару. За
таких обставин, митний орган
обґрунтовано запропонував позивачу
надати додаткові документи, перелічені
у пункті 11 Порядку. Товариством
витребувані відповідачем належні
документи не було надано, що дало
підстави для визначення митної
вартості у спосіб передбачений ст. ст.
266, 273 МК України. При цьому, Митниця
обґрунтувала та довела неможливість
застосування 1-5 методів визначення
митної вартості товарів.

Доводи позивача про неправомірність
використання митницею даних Єдиної
автоматизованої системи ДМСУ про
вартість товару є необґрунтованими,
оскільки як зазначив Верховний Суд
України у постанові від 22.10.2013 року
(справа № 21-342а13) наявність в ЄАІС ДМСУ
інформації про іншу митну вартість
ідентичних або аналогічних товарів
може бути підставою для витребування у
декларанта додаткових документів для
підтвердження митної вартості.

Відповідно до частини третьої статті
220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат"
відхилити, а постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 10 червня 2011
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 09 квітня 2013 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили через 5
днів після направлення його копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянуте Верховним Судом
України з підстав передбачених ст.ст.
237-239 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді:
В.Ф. Мороз

А.О. Логвиненко

О.Є Донець