Справа № 2а-3437/10/0870
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2014 року
м. Київ К/800/7770/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: Сіроша
М.В.,

суддів:
Рибченка А.О.,

Юрченко В.П.

розглянувши у порядку попереднього
розгляду касаційну скаргу Приватного
акціонерного товариства
«Запоріжбіосинтез» (далі - Товариство)
на ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 20 вересня 2012 року у справі за
адміністративним позовом Товариства
до Запорізької митниці Державної
митної служби України (далі - Митниця),

про визнання дій протиправними та
скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2010 року Товариство звернулося
до суду з адміністративним позовом про
визнання протиправними дії Митниці
щодо визначення митної вартості товару
та скасування рішення Митниці №
11200000/2010/000426/1 від 27.04.2010 року щодо
визначення митної вартості товару.

Зазначило, що Митницею безпідставно
прийняте оскаржуване рішення у
порушення вимог чинного законодавства
України.

6 жовтня 2010 року постановою
Запорізького окружного
адміністративного суду, залишеною без
змін ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 20 вересня 2012 року, у задоволенні
позову відмовлено.

Товариство звернулося з касаційною
скаргою про скасування ухвали
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду і ухвалення
нової постанови про задоволення
позову, посилаючись на порушення
апеляційним адміністративним судом
норм матеріального та процесуального
права.

Перевіривши правильність застосування
апеляційним адміністративним судом
норм матеріального та процесуального
права, обговоривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, 12.12.2008 року між
Товариством та компанією «Jinhe Biotechnology Co.
Ltd.» (Китай) був укладений
зовнішньоекономічний контракт
№08ХУ121201, відповідно до якого
здійснювалась поставка гранул
(порошок) з двадцятивідсотковим
вмістом хлортетрацикліну.

14 квітня 2010 року Товариство подало до
Митниці вантажно-митну декларацію для
здійснення митного оформлення
зазначеного товару, визначивши митну
вартість товару за ціною угоди, у
розмірі 612556,8 грн.

На підтвердження заявлених відомостей
про митну вартість товару Товариством
були надані: облікова картка №
11200/1/97/00296 від 17.12.2009 року; попереднє
повідомлення про вантаж від 12.03.2010 року;
міжнародна товарно-транспортна
накладна №2820 від 13.03.2010 року;
коносамент від 27.11.2009 року;
рахунок-фактура (інвойс) від 9.11.2009 року;
пакувальний/ваговий лист від 17.11.2009
року; специфікації № 7 від 4.11.2009 року та
№ 8 від 5.11.2009 року; контракт №08ХУ121201 від
12.12.2008 року; довідка державної
податкової адміністрації від 14.01.2010
року; сертифікати аналізу; сертифікат
походження від 24.11.2009 року; платіжні
доручення в іноземній валюті;
вантажно-митна декларація іноземної
країни від 3.12.2009 року.

У зв'язку із сумнівами щодо заявленої
митної вартості товару Митниця
витребувала додаткові документи: прайс
- лист фірми виробника; відповідну
бухгалтерську документацію;
калькуляцію фірми-виробника товару;
висновки поро якісні та вартісні
характеристики товару, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, що мають відповідні
повноваження згідно із законодавством;
інформацію зовнішньоторговельних та
біржових організацій про вартість
товару та/або сировини.

Для підтвердження заявленої митної
вартості товару Товариство надало
Митниці лише прайс-лист та повідомило
про неможливість надання витребуваних
документів.

27 квітня 2010 року Митниця, на підставі
наданих документів, прийняла Рішення №
11200000/2010/000426/1 щодо визначення митної
вартості товару за шостим (резервним
методом).

Колегія суддів, погоджується з
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій про відмову у задоволенні
позову, з таких підстав.

Відповідно до ст. 260 Митного кодексу
України митна вартість товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до положень цього Кодексу.
Порядок визначення митної вартості
товарів поширюється на товари, які
переміщуються через митний кордон
України. Для цілей визначення митної
вартості використовується інформація,
підготовлена у спосіб, сумісний з
принципами бухгалтерського обліку,
прийнятими у відповідній країні і
доцільними для певного методу
визначення митної вартості. Методи
визначення митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та умови їх застосування
встановлюються цим Кодексом.

Згідно з ст. 261 Митного кодексу України
відомості про митну вартість товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, використовуються для
нарахування податків і зборів
(обов'язкових платежів), ведення митної
статистики, а також у відповідних
випадках для розрахунків у разі
застосування штрафів, інших санкцій та
стягнень, встановлених законами
України.

Відповідно до ст. 264 Митного кодексу
України заявлена декларантом митна
вартість товарів і подані ним
відомості про її визначення повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню. У разі потреби у
підтвердженні заявленої митної
вартості товарів декларант
зобов'язаний подати митному органу
необхідні для цього відомості та
забезпечити можливість їх перевірки
відповідно до порядку, що
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Згідно з ст. 266 Митного кодексу України
визначення митної вартості товарів,
які імпортуються в Україну,
здійснюється за такими методами: 1) за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; 3) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; 4) на
основі віднімання вартості; 5) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); 6) резервного.

Якщо митна вартість не може бути
визначена за першим методом згідно з
положеннями статті 267 цього Кодексу,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості
відповідно до вимог статей 268 і 269 цього
Кодексу. У ході таких консультацій
митний орган та декларант можуть
здійснити обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, відповідно до вимог статей 268 і
269 цього Кодексу за основу може братися
або ціна, за якою оцінювані ідентичні
або подібні (аналогічні) товари були
продані в Україні не пов'язаному з
продавцем покупцю відповідно до вимог
статті 271, або обчислена відповідно до
вимог статті 272 цього Кодексу вартість
товарів.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на розсуд
декларанта.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
установлених статтею 273 цього Кодексу.

Згідно з ст. 267 Митного кодексу України
митною вартістю за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються, є вартість
операції, тобто ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за товари,
якщо вони продаються на експорт в
Україну, скоригована в разі потреби
відповідно до частини другої цієї
статті. Ціна, що була фактично сплачена
або підлягає сплаті, - це загальна сума
всіх платежів, які були здійснені або
які повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів на користь продавця
та/або на користь продавця через третіх
осіб, та/або на пов'язаних з продавцем
осіб. Такі платежі можуть бути
здійснені прямо або опосередковано
шляхом переказу грошей, акредитиву,
інкасування або за допомогою інших
розрахунків (вексель, передача цінних
документів тощо). Термін «ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті»
стосується тільки ціни оцінюваних
товарів. Дивіденди або інші платежі
покупця на користь продавця, не
пов'язані з оцінюваними товарами, не є
частиною митної вартості. Додавання до
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті, згідно з цією статтею
робляться лише на основі об'єктивних
даних, що підтверджуються
документально та піддаються
обчисленню.

При визначенні митної вартості до ціни,
що була фактично сплачена або підлягає
сплаті за оцінювані товари, додаються
подальші витрати, якщо вони не
включалися до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті, зокрема:
витрати, понесені покупцем, витрати на
транспортування оцінюваних товарів до
аеропорту, порту або іншого місця
ввезення на митну територію України;
витрати на завантаження, розвантаження
та обробку оцінюваних товарів,
пов'язані з їх транспортуванням до
аеропорту, порту або іншого місця
ввезення на митну територію України;
витрати на страхування цих товарів
тощо.

Використані декларантом відомості
повинні бути об'єктивними, піддаватися
обчисленню та підтверджуватися
документально.

У разі якщо митна вартість товарів не
може бути визначена шляхом
послідовного використання методів,
зазначених у статтях 267 - 272 цього
Кодексу, митна вартість оцінюваних
товарів визначається з використанням
способів, які не суперечать законам
України і є сумісними з відповідними
принципами і положеннями Генеральної
угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ).

Відповідно до статті VII Генеральної
угоди з тарифів і торгівлі оцінка
ввезеного товару для митних цілей має
бути заснована на дійсній вартості
ввезеного товару, який обкладається
митом, або аналогічного товару, і не
повинна засновуватися на вартості
товару вітчизняного виробництва чи на
довільних чи фіктивних оцінках.

Відповідно до п. 7 Порядку декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України № 1766 від
20.12.2006 року (далі - Порядок №1766), для
підтвердження заявлених відомостей
про митну вартість товарів декларант
зобов'язаний подати:
зовнішньоекономічний договір
(контракт) і додатки до нього;
рахунок-фактуру (інвойс) або
рахунок-проформу; банківські платіжні
документи (якщо рахунок сплачено), а
також інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
рішення митного органу про визначення
митної вартості раніше ввезених
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів, якщо воно
прийнято за одним договором
(контрактом); пакувальні листи; копію
ліцензії на ввезення (вивезення)
товарів, імпорт (експорт) яких підлягає
ліцензуванню.

Пунктом 11 зазначеного Порядку
передбачено, що для підтвердження
митної вартості товарів на вимогу
митного органу декларант зобов'язаний
подати додаткові документи.

Відповідно до п. 14 Порядку №1766 якщо
декларантом не подано в установлений
строк додаткові документи або якщо він
відмовився від їх подання, митну
вартість товарів визначає митний орган
на підставі наявних відомостей згідно
із законодавством.

Суди попередніх інстанцій
обґрунтовано зазначили, що Митниця за
відсутності надання Товариством всіх
додаткових документів, щодо
підтвердження митної вартості
задекларованого товару і неможливості
застосування жодного з наступних
методів, наступних за першим в їх
послідовному застосуванні, правильно
застосувала шостий (резервний) метод
визначення митної вартості товару
виходячи із наданих Товариством
документів.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права під час ухвалення
судових рішень чи вчинення
процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що
судові рішення ухвалені з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, правова оцінка обставинам у
справі дана правильно, підстав для їх
скасування з мотивів, викладених в
касаційній скарзі, немає.

Керуючись ст., ст. 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Приватного
акціонерного товариства
«Запоріжбіосинтез» відхилити.

Ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 20 вересня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, визначених ст. 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:
Сірош М.В.

Рибченко А.О.

Юрченко В.П.