Справа № 826/14006/14
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2014-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва – Шулежко В.П., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом Вінницької об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів Вінницькій області до публічного акціонерного товариства «Електромонтаж» про стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась Вінницька об’єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів Вінницькій області і (далі – позивач, Вінницька ОДПІ ГУ Міндоходів у Вінницькій області) до публічного акціонерного товариства «Електромонтаж» (далі – відповідач, ПАТ «Електромонтаж») про стягнення коштів, з рахунків у банках, що обслуговують ПАТ «Електромонтаж», у рахунок погашення податкового боргу по земельному податку з юридичних осіб на суму 2 096,41 грн. до місцевого бюджету.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за відповідачем рахується податковий борг із земельного податку з юридичних осіб, який ним вчасно погашено не було, а тому підлягає стягненню в судовому порядку.

Відповідач у встановлений судом строк письмових заперечень проти позову чи пояснень, доказів щодо заявлених позовних вимог на підтвердження або спростування обставин, зазначених у позові не надав, як і не надав заяви про визнання позову.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ПАТ «Електромонтаж» зареєстроване Головним управлінням юстиції у м. Києві від 30.03.1994 року та перебуває на податковому обліку у ДПІ Голосіївського району Головного управління Міндоходів у м. Києві з 15.10.2002 року.

Крім того, ПАТ «Електромонтаж» перебуває на обліку як платник окремих податків у Вінницькій ОДПІ ГУ Міндоходів у Вінницькій області у зв'язку з наявністю об'єкту (оренду земельну ділянку) та являється платником по земельному податку з юридичних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем подано до Вінницької ОДПІ ГУ Міндоходів у Вінницькій області податкову декларацію з плати за землю від 05.02.2014 року, в якій самостійно визначено плату у розмірі 5 036,40 грн. за 8 місяців з щомісячним податковим зобов’язанням в сумі 629,55 грн.

З поданого позивачем розрахунку видно, що відповідачем здійснена переплата в розмірі 2939,99 грн.

Однак, з травня 2014 року відповідачем не здійснювалась плата за землю, у зв’язку з чим виникла заборгованість по узгодженим зобов’язанням у розмірі 2096,41 грн.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з п.п. 16.1.4. п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Статтею 269 Податкового кодексу України, визначено, що платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Відповідно до п.п. 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено з наявних доказів у справі, що відповідачем подано податкову декларацію з плати за землю, відповідно до якої самостійно визначив суми податку, які повинні був сплатити в установлений строк. Проте, станом на час звернення до суду з відповідним позовом, згідно з даними обліку позивача за відповідачем рахувалася заборгованість перед бюджетом в сумі 2096,41 грн. з плати за землю.

В силу вимог п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання є податковим боргом.

Враховуючи те, що податкове зобов'язання, самостійно визначене відповідачем в поданій податковій декларації є узгодженими з моменту її подання, але не сплачено в повному обсязі у строк, визначений податковим законодавством, суд приходить до висновку про визнання таких податкових зобов'язань податковим боргом.

У відповідності до пп. 14.1.137 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України орган стягнення - державний орган, уповноважений здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах повноважень, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з п. 5.41 ст. 41 Податкового кодексу України, органами стягнення є виключно органи державної податкової служби, які уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах їх повноважень, а також державні виконавці в межах своїх повноважень.

Статтею 59 Податкового кодексу України передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно з п. 59.4 ст. 59 Податкового кодексу України, податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Однак, відповідно до п. 59.5. ст. 59 Податкового кодексу України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається)

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надіслано ПАТ «Електромонтаж» податкову вимогу форми «Ю» від 02.07.2014 року № 3258-25, що підтверджується доданою до позовної заяви копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Оскільки відповідачем сума податкового боргу після виставлення йому податкової вимоги повністю не погашалась, підстав для винесення нової податкової вимоги не виникало, однак процедура стягнення вважається дотриманою.

Станом на день розгляду даної справи за відповідачем обліковується сума узгоджених податкових зобов’язань в розмірі 2096,41 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Згідно з п.п. 20.1.34 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право: звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Статтею 95 Податкового кодексу України визначено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Відповідно до частини першої ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

На час розгляду справи та винесення рішення по суті заявлених позовних вимог доказів про сплату зазначеної суми відповідачем не надано.

Виходячи з вищенаведених приписів законодавства, поданих позивачем документів і матеріалів, з’ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та враховуючи те, що те, що відповідач у встановлений судом строк своїм правом на подання письмових заперечень проти позову не скористався, не спростував тверджень позивача, доказів погашення зазначеної заборгованості на день винесення рішення не надав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються долученими до матеріалів справи і дослідженими доказами, та підлягають задоволенню.

Оскільки спір вирішено на користь сторони, звільненої від сплати судового збору, а також за відсутності витрат, пов’язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 160-162, 183-2, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Вінницької об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів Вінницькій області задовольнити повністю.

Постанова підлягає негайному виконанню.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко