Справа № 9101/30457/2012
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"04" лютого 2014 р. справа №
2а/0470/10733/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко
О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко
В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання
Чепурко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою керуючого
санацією Державного виробничого
підприємства «Дніпронерудпром»
Саричевої Наталії Вячеславівни

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
15.11.2011 р.

у справі № 2а/0470/10733/12

за позовом Дніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального захисту населення
інвалідів (далі - позивач)

до Державного виробничого
підприємства «Дніпронерудпром» (далі -
відповідач)

про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із позовом, в
якому просив стягнути з відповідача на
користь позивача
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 11 615 грн.; стягнути з
відповідача на користь позивача пеню
за порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 261 грн. за 2010 рік.

Постановою суду першої інстанції
позовні вимоги задоволено в повному
обсязі. Рішення суду вмотивовано тим,
що відповідачем не надано суду жодного
доказу, які б підтвердили факт
здійснення ним усіх залежних від нього
заходів, направлених на недопущення
господарського правопорушення,
відповідальність за яке визначена
Законом України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» та
стягнуто з відповідача
адміністративно-господарські санкції
в розмірі 11 615 грн. та пеню в сумі 261 грн.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, керуючий санацією
Державного виробничого підприємства
«Дніпронерудпром» Саричева Наталія
Вячеславівна подала апеляційну скаргу,
в якій посилається на порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права.

В обґрунтування своєї
апеляційної скарги апелянт
посилається на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм права. Зазначає, що ухвалою
Господарського суду Дніпропетровської
області від 25.04.2008 року порушено
провадження у справі № Б29/39-08 про
банкрутство ДВП «Дніпронерудпром» та
ухвалою від 26.08.2010 року введено
процедуру санації на 12 місяців, а саме
до 26.08.2011 року. Вимоги позивача виникли
після порушення провадження у справі
про банкрутство відповідача, а отже в
силу ч. 6 ст. 17 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
позивач повинен був звернутися на
адресу керуючого санацією із заявою
про визнання грошових вимог, додавши до
заяви докази підтвердження виникнення
боргу.

Апелянт просить скасувати
постанову суду.

Представники учасників процесу у
судове засідання не з'явилися, про дату,
час і місце судового розгляду були
повідомлені належним чином, що не
перешкоджає розгляду справи по суті.

Дослідивши обставини справи,
перевіривши дотримання судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи
25.08.2011 року позивач до
адміністративного суду про стягнення з
відповідача
адміністративно-господарських санкцій
та пені.

Апелянт не погоджується з постановою
суду, оскільки позивачем порушені
вимоги Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», а саме, що
позивач звернувся до неналежного
відповідача, оскільки відповідно до
ухвали Господарського суду
Дніпропетровської області від 26.08.2010
року у справі № Б38/29/39-08
керівника боржника відсторонено від
посади, припинено повноваження органів
управління боржника та передано
керуючому санацією бухгалтерську та
іншу документацію боржника, печатки,
штампи, матеріальні та інші цінності.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, не прийняв до уваги
заперечення керуючого санацією
Державного виробничого підприємства
«Дніпронерудпром» Саричевої Н.В. з тих
підстав, що відповідно до Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» в період
проведення процедури санації
підприємство здійснює господарську
діяльність у сфері суспільного
виробництва, спрямовану на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартістю характеру, що мають цінову
визначеність, для якої потрібні
працівники, і відповідно є можливість
створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів.

Колегія суддів погоджується з даним
твердженням суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач є юридичною особою та
належить до підприємств, яким,
відповідно до ст. 19 Закону № 875-ХІІ,
встановлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів.

Середньооблікова чисельність штатних
працівників у відповідача у 2010 році
становила 40 осіб, що підтверджується
даними звіту за формою №10-ПІ за 2010 рік
(а.с. 4).

Виходячи із вищенаведеного,
відповідач як роботодавець, що
використовує найману працю 40 осіб,
зобов'язаний забезпечити встановлення
нормативу 2 робочих місць, призначених
для працевлаштування інвалідів.

Проте, відповідачем даний
норматив не виконано в повному обсязі.

Відповідно до ст. 19 Закону №875-ХІІ
для підприємств, установ, організацій,
у тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Відповідно до ст. 20 Закону №875-ХІІ
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.
Положення цієї частини не поширюється
на підприємства, установи і
організації, що повністю утримуються
за рахунок коштів державного або
місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк.

Абзацом 3 пункту 2 Порядку подання
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування,
затверджену постановою Кабінету
Міністрів України від 31.01.2007 року № 70,
передбачено, що інформацію про
наявність вільних робочих місць
(вакантних посад) для працевлаштування
інвалідів роботодавці подають центру
зайнятості за місцем їх реєстрації як
платника страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття за формою, затвердженою
Міністерством праці України за
погодженням з Держкомстатом України.

Статтею 18 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" встановлено, що
працевлаштування інвалідів
здійснюється органами виконавчої
влади з питань праці та соціальної
політики, органами місцевого
самоврядування, громадськими
організаціями інвалідів.

Оскільки, Закон України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" покладає на підприємство
обов'язок створити (пристосувати),
атестувати належним чином робочі місця
для працевлаштування інвалідів та
повідомити про це органи перелічені в
частині 1 статті 18 Закону, а ті, в свою
чергу, зобов'язані направити
підприємству на працевлаштування
інвалідів.

Матеріали справи підтверджують, що
відповідачем не створені два робочих
місця для інвалідів та не виконано
обов'язок щомісячного інформування
державної служби зайнятості про вільні
робочі місця та вакантні посади, на
яких може використовуватись праця
інваліда, тобто вчинення
правопорушення у сфері господарської
діяльності та обґрунтованість
розрахунку
адміністративно-господарських
санкцій, здійсненого позивачем.
Загальні принципи застосування
відповідальності за такі
правопорушення визначені у
Господарському кодексі України.

Відповідно до ч.1 ст. 218 ГК України,
підставою для господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських правовідносин є вчинене
ним правопорушення у сфері
господарювання. Частина 2 зазначеної
статті містить положення, відповідно
до якого учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Відповідно до пунктів 2, 4 Порядку
сплати підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, суми
адміністративно-господарських санкцій
та пені за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 31
січня 2007 року №70, роботодавці
сплачують суму
адміністративно-господарських санкцій
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів за місцем їх державної
реєстрації як юридичних осіб або
фізичних осіб - підприємців на рахунки,
відкриті в органах Державного
казначейства, до 15 квітня року, що
настає за роком, в якому відбулося
порушення нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів.
Обчислення суми
адміністративно-господарських санкцій
проводиться роботодавцями самостійно
згідно з порядком заповнення звіту про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів, затвердженим Мінпраці за
погодженням з Держкомстатом. Порушення
строків сплати суми
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені у
розмірі 120 відсотків річних облікової
ставки Національного банку за кожний
календарний день прострочення. Порядок
нарахування пені та встановлення
строку її сплати затверджуються
Мінпраці.

Відповідно до розрахунків позивача
суми позову, пред'явленого щодо
стягнення заборгованості по сплаті
адміністративно - господарських
санкцій за незайняті для
працевлаштування інвалідів загальна
сума заборгованості відповідача
складає 11 876 грн., з яких сума
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
кількості двох осіб складає - 11 615 грн.,
пеня - 261 грн.

За встановлених обставин, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача
адміністративно-господарських санкцій
та пені за нестворені робочі місця для
працевлаштування інвалідів
обґрунтовані.

Відповідно до ухвали Господарського
суду Дніпропетровської області від
26.08.2010 року у справі № Б38/29/39-08 введено
процедуру санації відповідача на 12
місяців, до 26.08.2011 року, керуючим
санацією призначено арбітражного
керуючого Саричеву Н.В.; зобов'язано
відповідача передати керуючому
санацією керуючого бухгалтерську та
іншу документацію боржника, печатки,
штампи, матеріальні та інші цінності;
зобов'язано керуючого санацією у строк
до 26.11.2010 року подати комітету
кредиторів для схвалення план санації
боржника. Схвалений комітет кредиторів
план санації та протокол засідання
комітету кредиторів у строк до 31.12.2010
року подати для затвердження плату
санації до господарського суду.

Ухвалою Господарського суду
Дніпропетровської області від 22.09.2011
року у справі № Б38/29/39-08 продовжено
строк процедури санації відповідача та
повноважень керуючого санацією до
26.02.2012 року.

З огляду на викладене та доводи
апеляційної скарги колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Законом України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
мораторій на задоволення вимог
кредиторів - це зупинення виконання
боржником грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), термін
виконання яких настав до дня введення
мораторію, і припинення заходів,
спрямованих на забезпечення виконання
цих зобов'язань та зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), застосованих до прийняття
рішення про введення мораторію.

Відповідно до частини 4 статті 12 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", мораторій на
задоволення вимог кредиторів
вводиться одночасно з порушенням
провадження у справі про банкрутство,
про що зазначається в ухвалі
господарського суду. Протягом дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів: забороняється стягнення на
підставі виконавчих документів та
інших документів, за якими
здійснюється стягнення відповідно до
законодавства; не нараховуються
неустойка, не застосовуються інші
санкції за невиконання чи неналежне
виконання грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів .

Відповідно до частини 1 статті 23 Закону
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
нарахування неустойки, процентів та
інших економічних санкцій по всіх
видах заборгованості банкрута
припиняється з дня прийняття
господарським судом постанови про
визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури.

Такі норми, регулюють правовідносини,
які виникли між боржником і
кредиторами у зв'язку з неспроможністю
боржника виконати після настання
встановленого строку існуючі
зобов'язання і спрямовані на
відновлення платоспроможності
боржника або його ліквідації з метою
здійснення заходів щодо задоволення
визнаних судом вимог кредиторів, та
стосуються, зокрема, штрафних санкцій,
визначених у пунктах 17.1.7 пункті 17.1
статті17 Закону № 2181.

Таким чином з порушенням провадження у
справі про банкрутство не пов'язується
завершення підприємницької діяльності
боржника, він має право укладати
договори та вчиняти інші правочини, у
зв'язку з чим у нього виникають права та
обов'язки, виконання яких
забезпечується на загальних засадах, а
отже дія мораторію поширюється лише на
задоволення вимог конкурсних
кредиторів.

Що стосується зобов'язань поточних
кредиторів, то за цими зобов'язаннями
згідно із загальними правилами,
нараховується неустойка
застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань та зобов'язань
щодо сплати податків і зборів.

Господарськими санкціями визнаються
заходи впливу на правопорушника у
сфері господарювання, в результаті
застосування яких для нього настають
несприятливі економічні та/або правові
наслідки.

Підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин, згідно статті
218 Господарського кодексу України, є
вчинене ним правопорушення у сфері
господарювання.

За порушення встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності
до суб'єктів господарювання можуть
бути застосовані уповноваженими
органами державної влади або органами
місцевого самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

Таким чином,
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до учасника
господарських відносин за порушення
ним правил, встановлених
законодавством, при наявності в діях
суб'єкту господарювання вини у
вчиненні такого порушення та якщо ним
не приймались заходи, спрямовані на
недопущення господарського
правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів доходить висновку, що позивачем
правомірно було нараховано
відповідачу
адміністративно-господарські санкції,
а позовні вимоги є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Отже, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

З огляду на викладене, суд доходить
висновку, що суд першої інстанції
об'єктивно, повно, всебічно дослідив
обставини, які мають суттєве значення
для вирішення справи, та ухвалив судове
рішення без порушення норм
матеріального та процесуального права,
тому апеляційну скаргу слід залишити
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст. 198, ст. 200, ст. 206 КАС
України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу керуючого санацією
Державного виробничого підприємства
«Дніпронерудпром» Саричевої Наталії
Вячеславівни без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
15.11.2011 р. у справі № 2а/0470/10733/12 залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України в
порядку і строки, визначені ст. 212 КАС
України.

Головуючий суддя:
О.М. Панченко

Суддя:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун