Справа № 2а-0770/1729/11
Суддя: Каралюс В.М.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року Справа № 54918/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

головуючого судді
Каралюса В.М.,

суддів:
Затолочного В.С., Матковської З.М.,

за участі секретаря судового засідання
Бєлкіної Н.І.,

та за участі осіб:

від позивача - Попович Л.В,

від відповідача - Брушнівський С.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Державного територіально-галузевого
об'єднання «Південно-Західна
залізниця» на постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 25 січня 2012
року у справі за позовом Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця» до
Чопського прикордонного загону
Західного регіонального управління
Державної прикордонної служби України
про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2011 року позивач Державне
територіально-галузеве об'єднання
«Південно-Західна залізниця»
звернувся до суду з адміністративним
позовом до Чопського прикордонного
загону Західного регіонального
управління Державної прикордонної
служби України, в якому просив
скасувати постанову № 1 про
правопорушення, пов'язане із
здійсненням перевізником міжнародних
пасажирських перевезень Чопського
прикордонного загону від 12.05.2011 року
про накладення на позивача штрафу у
розмірі 8500 грн.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 25 січня 2012
року у задоволенні позовної заяви
Державного територіально-галузевого
об'єднання «Південно-Західна
залізниця» до Чопського прикордонного
загону Західного регіонального
управління Державної прикордонної
служби України відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду
першої інстанції його оскаржив
відповідач, який в поданій апеляційній
скарзі, покликаючись на те, що судом
першої інстанції неправильно з'ясовано
обставини, що мають значення для
справи, порушено норми матеріального
та процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного рішення, просить
оскаржувану постанову скасувати та
прийняти нову, якою заявлені позовні
вимоги задовольнити.

В обгрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що працівник
Південно-Західної залізниці, провідник
вагону № 21 поїзду № 45, дотримувався і
діяв у відповідності до вимог пунктів
2.5 та 2.6Технології прикордонного та
митного контролю у пунктах пропуску
через державний кордон для
залізничного сполучення, затвердженої
спільним наказом Державної
прикордонної служби України, Державної
митної служби та Міністерства
транспорту та зв'язку України від
06.10.2009р. № 745/926/1032 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.11.2009р.
за № 1036/17052, оскільки вказаними
пунктами Технології в обов'язки
провідника входить лише попередження
під час посадки пасажирів у вагон про
необхідність мати паспортні документи,
зокрема, документи на право
перетинання державного кордону
України дітьми, та опитування під час
поїздки пасажирів щодо їх
громадянства, роздача імміграційних
карток та митних декларацій,
забезпечення бланками яких здійснюють
органи охорони державного кордону та
митних органів, в той час, як згідно з п.
6 ч. 1 ст. 19 Закону України „Про Державну
прикордонну службу України" на
Державну прикордонну службу України
відповідно до визначених законом
завдань покладається здійснення
прикордонного контролю і пропуску в
установленому порядку осіб,
транспортних засобів, вантажів у разі
наявності належно оформлених
документів після проходження ними
митного та за потреби інших видів
контролю, а також реєстрація іноземців
та осіб без громадянства, які в
установленому порядку прибувають в
Україну, та їх паспортних документів у
пунктах пропуску через державний
кордон.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши матеріали справи і доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вбачає підстави для її задоволення,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 03
травня 2011 року старшим інспектором
прикордонної служби відділу
прикордонної служби «Чоп»старшим
лейтенантом Пасько С.В. складено
протокол № 1493-0001 про правопорушення,
повязане зі здійсненням перевізником
міжнародних пасажирських перевезень, а
саме - громадянин Боснії та Герцеговини
ОСОБА_1, закордонний паспорт
громадянина Боснії та Герцеговини
серії НОМЕР_1 від 06 грудня 2010 року, що
дійсний до 06 грудня 2015 року, слідував в
Україну без документів, що дають право
на в'їзд в Україну.

Постанови № 1 про правопорушення,
пов'язане зі здійсненням перевізником
міжнародних пасажирських перевезень
від 12 травня 2011 року на Державне
територіально-галузеве об'єднання
«Південно-Західна залізниця»
накладено штраф у розмірі 8500 грн..

В силу норми ч.1 ст 1 Закону України «Про
відповідальність перевізників під час
міжнародних пасажирських перевезень»
підприємства (їх об'єднання), установи,
організації, фізичні особи -
підприємці, які здійснюють міжнародні
пасажирські перевезення
(далі-перевізники), за невиконання
обов'язку перевірити перед початком
міжнародного пасажирського
перевезення наявність у пасажира
документів, необхідних для в'їзду до
держави прямування, транзиту, що
призвело до перевезення чи спроби
перевезення пасажирів через державний
кордон України без необхідних
документів, несуть відповідальність у
вигляді - штрафу від п'ятисот до однієї
тисячі неоподаткованих мінімумів
доходів громадян за кожного такого
пасажира, але не більше двадцяти тисяч
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян за одне перевезення.

Як вбачається з матеріалів справи, 03
травня 2011року перед початком
здійснення міжнародного перевезення
поїздом № 16 сполученням
«Будапешт-Москва» провідник вагону № 3
до початку поїздки запитав у пасажирів
про наявність всіх документів,
необхідних для перетину кордону,
включаючи пасажира ОСОБА_1 від якого
отримав ствердну відповідь.

Відповідно до пунктів 2.5 та 2.6
Технології прикордонного та митного
контролю у пунктах пропуску (пунктах
контролю) через державний кордон для
залізничного сполучення, затвердженої
спільним наказом Державної
прикордонної служби України, Державної
митної служби та Міністерства
транспорту та зв'язку України від
06.10.2009р. № 745/926/1032 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.11.2009р.
за № 1036/17052 (далі Технологія), в
обов'язки провідника входить
попередження під час посадки пасажирів
у вагон про необхідність мати
паспортні документи, у тому числі,
документи на право перетинання
державного кордону України дітьми та
опитування під час поїздки пасажирів
щодо їх громадянства, роздача
імміграційних карток та митних
декларацій, забезпечення бланками яких
здійснюють органи охорони державного
кордону та митних органів.

Колегія суддів погоджується з доводами
апелянта, що, виходячи із Технології,
обов'язок перевізника перевірити перед
початком міжнародного пасажирського
перевезення наявність у пасажира
документів, необхідних для в'їзду до
держави прямування, транзиту, що
передбачено ст. 1 Закону України «Про
відповідальність перевізників під час
міжнародних пасажирських перевезень»
полягає лише у попередженні під час
посадки пасажирів у вагон про
необхідність мати паспортні документи,
у тому числі, документи на право
перетинання державного кордону
України дітьми.

Оскільки у пасажира ОСОБА_1 був
проїзний документ на проїзд у
залізничному транспорті, провідник не
мав права створювати перешкоди їм у
проїзді по території України до
перетину державного кордону.

Преамбулою Закону України «Про
відповідальність перевізників під час
міжнародних пасажирських перевезень»
установлено, що цей Закон відповідно до
Протоколу про попередження і
припинення торгівлі людьми, особливо
жінками і дітьми, і покарання за неї та
Протоколу проти незаконного ввозу
мігрантів по суші, морю і повітрю, що
доповнюють Конвенцію Організації
Об'єднаних Націй проти
транснаціональної організованої
злочинності, Конвенції Ради Європи про
заходи щодо протидії торгівлі людьми
встановлює відповідальність
перевізників за невиконання обов'язку
перевірити перед початком
міжнародного пасажирського
перевезення наявність, але не
справжність, у пасажирів документів,
необхідних для в'їзду до держави
прямування, транзиту, що призвело до
перевезення чи спроби перевезення
пасажирів через державний кордон
України без необхідних документів, а
також визначає порядок застосування
цієї відповідальності.

Крім того, ч. 4 ст. 1 Закону України «Про
відповідальність перевізників під час
міжнародних пасажирських перевезень»
передбачено, що перевізник
звільняється від відповідальності,
передбаченої цією статтею, якщо доведе,
що документи, надані йому пасажиром
перед початком міжнародного
пасажирського перевезення, дали йому
достатні підстави вважати, що пасажир
мав документи, необхідні для в'їзду до
держави прямування, транзиту.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 19 Закону України
«Про Державну прикордонну службу
України» на Державну прикордонну
службу України відповідно до
визначених законом завдань
покладається здійснення прикордонного
контролю і пропуску в установленому
порядку осіб, транспортних засобів,
вантажів у разі наявності належно
оформлених документів після
проходження ними митного та за потреби
інших видів контролю, а також
реєстрація іноземців та осіб без
громадянства, які в установленому
порядку прибувають в Україну, та їх
паспортних документів у пунктах
пропуску через державний кордон.

Відповідно до п. 12 ст. 1 та 7 Закону
України „Про прикордонний контроль"
паспортний документ - це виданий
уповноваженими державними органами
України чи іншої держави або
статутними організаціями ООН документ,
що підтверджує громадянство, посвідчує
особу пред'явника, дає право на в'їзд
або виїзд з держави і визнаний
Україною; паспортні та інші документи
громадян України, іноземців та осіб без
громадянства, які перетинають
державний кордон, перевіряються
уповноваженими службовими особами
Державної прикордонної служби України
з метою встановлення їх дійсності та
приналежності відповідній особі. При
цьому з'ясовується наявність або
відсутність підстав для тимчасової
відмови особі у перетинанні державного
кордону.

Таким чином, судова колегія вважає, що
відсутні підстави для притягнення
позивача, як перевізника, до
відповідальності, передбаченої Закону
України «Про відповідальність
перевізників під час міжнародних
пасажирських перевезень».

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб»єкта владних
повноважень обов»язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Колегія суддів вважає, що відповідач не
довів суду правомірність своїх дій, а
суд першої інстанції під час ухвалення
рішення порушив норми матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи і є
підставою для скасування постанови.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ч. 3
ст. 160, ст. 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 1, 4 ч. 1 ст.
202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця»
задовільнити.

Постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 25 січня 2012
року в справі № 2а-0770/1729/11 скасувати.

Винести нову постанову, якою позов
Державного територіально-галузевого
об'єднання «Південно-Західна
залізниця» задовільнити.

Скасувати постанову Чопського
прикордонного загону Західного
регіонального управління Державної
прикордонної служби України № 1 від
12.05.2011 року про накладення штрафу в сумі
8500 грн.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя
В.М.
Каралюс

суддя
В.С. Затолочний

суддя
З.М. Матковська

Повний текст постанови виготовлений
21.10.2014