Справа № 813/5875/14
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 813/5875/14
Львівський окружний адміністративний
суд в складі:
Головуючого - судді
з участю секретаря судового засідання
представника відповідача - Пиць
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Галицького відділу
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції про визнання протиправними та
скасування постанов, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з
адміністративним позовом до
Галицького відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції про
визнання протиправними та скасування
постанови про стягнення з боржника
витрат на проведення виконавчих дій в
сумі 5153, 36 грн., та про відкриття
виконавчого провадження № 44155368.
Ухвалою від 05 вересня 2014 року відкрито
провадження у справі.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
постанова заступника начальника
Галицького відділу ДВС ЛМУЮ Пиця А.А
від 22.07.2014 року про стягнення з боржника
ОСОБА_1 витрат на проведення виконавчих
дій є незаконною, оскільки державним
виконавцем не враховано, що боржником
ОСОБА_1 було сплачено борг в термін
встановлений для добровільного
виконання рішення Галицького
районного суду м. Львова від 20.12.2013 року,
що підтверджується заявою стягувача
ОСОБА_3 Крім того, вказують, що копії
постанов про стягнення з боржника
витрат на проведення виконавчих дій
від 22.07.2014 року та про відкриття
виконавчого провадження № 44155336 від
23.07.2014 року представник боржника ОСОБА_1
отримано лише 06.08.2014 року в ході
ознайомлення з матеріалами
виконавчого провадження, про що у
матеріалах виконавчого провадження
зроблена відповідна відмітка.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримала повністю з підстав
викладених у позовній заяві.

Позиція відповідача викладена в
заперечені на позовну заяву та
обґрунтовується тим, що подана ОСОБА_3
заява від 25.06.2014 року про виконання
рішення у добровільний термін
боржником не відповідає фактичним
обставинам справи, та не може бути
прийнята судом як доказом. Вказують на
те, що відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону
України «Про виконавче провадження»
сторони зобов'язані протягом трьох
робочих днів письмово повідомити
державного виконавця про повне чи
часткове самостійне виконання рішення
боржником, чого зроблено не було.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечив з
підстав викладених у запереченні на
адміністративний позов.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивача та
представника відповідача, дослідивши
наявні у справі докази та давши їм
оцінку, суд встановив наступне.

16 грудня 2013 року заступником
начальника Галицького відділу
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції Пицем А.А. винесена постанова
про відкриття виконавчого провадження
№ 41223719 щодо виконання виконавчого
листа №461/4180/13ц, виданого 11.12.2013 року
Галицьким районним судом м.Львова про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
555421 гривень. Вказаною постановою
боржнику ОСОБА_1 надано термін на
добровільне виконання виконавчого
документа в строк до 23.12.2013 року.

25 червня 2014 року у Галицький ВДВС ЛМУЮ
надійшла нотаріально завірена заява
ОСОБА_3 про виконання рішення суду в
добровільний термін.

22 липня 2014 року заступником начальника
Галицького відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції Пицем А.А.
на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України
«Про виконавче провадження» винесена
постанова про закінчення виконавчого
провадження № 41223719, в зв`язку із
погашенням боржником ОСОБА_4 боргу та
виділено в окреме провадження
постанову про стягнення з боржника
виконавчого збору та витрат на
проведення виконавчих дій.

22.07.2014 року заступником начальника
Галицького відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції Пицем А.А.
винесена постанова про стягнення з
боржника витрат на проведення
виконавчих дій у сумі 5153, 36 грн.

На підставі вищевказаної постанови
23.07.2014 року заступником начальника
Галицького відділу ДВС ЛМУЮ Пицем А.А.
винесена постанова про відкриття
виконавчого провадження № 44155368 про
стягнення з боржника ОСОБА_1 витрат на
проведення виконавчих дій № 41223719
виданого 22.07.2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 25
червня 2014 року на адресу Галицького
відділу державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції надійшла нотаріально завірена
заява стягувача ОСОБА_3 від 25.06.2014 року з
проханням повернути виконавчий лист №
461/4180/13ц, виданий 11.12.2013 року Галицьким
районним судом м. Львова про стягнення
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 555421 гривень,
на підставі п.1 ч.1 ст.47 Закону України
«Про виконавче провадження», оскільки
боржником ОСОБА_1 було сплачено йому
кошти в термін встановлений для
добровільного виконання рішення
Галицького районного суду м. Львова від
20.12.2013 року.

Судом встановлено, що 07.10.2013 року
стягувачам ОСОБА_3 була оформлена
розписка про отримання від ОСОБА_1 5000
доларів США в рахунок її боргу, 01.11.2013
року була оформлена розписка про
отримання від ОСОБА_1 350000 гривень в
рахунок її боргу, 20.11.2013 року оформлена
розписка про отримання від ОСОБА_1 120000
гривень в рахунок її боргу.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам суд виходив з
наступного.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про
виконавче провадження» від 21.04.1999 року
№606-XIV (з наступними змінами та
доповненнями), виконавче провадження
як завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно частини 1 статті 2 цього
Закону, примусове виконання рішень в
Україні покладається на державну
виконавчу службу, яка входить до
системи органів Міністерства юстиції
України.

У відповідності до п.1 ч.2 ст. 17
Закону України «Про виконавче
провадження», примусове виконання
рішень державною виконавчою службою
здійснюється на підставі виконавчих
документів, якими, зокрема, є виконавчі
листи, що видаються судами.

Виходячи з вимог зазначеного
Закону у кореспонденції із приписами
Закону України «Про державну виконавчу
службу», державний виконавець
зобов'язаний вживати заходів
примусового виконання рішень,
встановлених Законом України «Про
виконавче провадження», неупереджено,
своєчасно та повно.

Статтею 25 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Згідно з ч.2 ст. 25 Закону України
«Про виконавче провадження»
державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження. У постанові державний
виконавець вказує про необхідність
боржнику самостійно виконати рішення у
строк до семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону
України «Про виконавче провадження»
передбачено, що витрати органів
державної виконавчої служби, пов'язані
з організацією та проведенням
виконавчих дій щодо забезпечення
примусового виконання рішень, є
витратами виконавчого провадження.

Відповідно до ч.3 ст.27 Закону
України "Про виконавче провадження", у
разі отримання документального
підтвердження про повне виконання
рішення боржником до початку його
примусового виконання державний
виконавець закінчує виконавче
провадження в порядку, встановленому
цим Законом. Виконавчий збір та
витрати, пов'язані з організацією та
проведенням виконавчих дій, у такому
разі з боржника не стягуються.

Відповідачем не було враховано
того факту, що боржником у виконавчому
провадженні виконано рішення суду до
початку його примусового виконання.
Стосовно заперечень відповідаа з
приводу того, що стягувач не повідомив
їх про дані обставини у строк,
передбачений законодавством, то такі
судом до уваги не беруться, оскільки
такі не залежали від волевиявлення
позивача у справі та оскільки норма
ст.27 Закону України "Про виконавче
провадження" вказує лиш на те,
щовитрати, пов'язані з організацією та
проведенням виконавчих дій не
стягуються з боржника у разі отримання
документального підтвердження про
повне виконання рішення суду боржником
до початку його примусового виконання.
Таким документальним підтвердженням є
нотаріально посвідчена заява
стягувача та розписки.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене, а також
зважаючи на те, що при винесенні
оскаржуваних постанов про стягнення з
боржника витрат на проведення
виконавчих дій та відкриття
виконавчого провадження щодо
стягнення з боржника витрат на
проведення виконавчих дій, державним
виконавцем не враховано, що боржником
ОСОБА_1 було сплачено борг в термін
встановлений для добровільного
виконання рішенням суду.

Пунктом 6 постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України від 13.12.
2010 року за № 3 «Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби» зазначено, що судам необхідно
враховувати, що постанови державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору та накладення штрафу належать до
видів відповідальності за невиконання
рішення самостійно та за невиконання
без поважних причин рішення, що
зобов'язує боржника вчинити певні дії,
та рішення про поновлення на роботі.
Виконавчий збір - це санкція
відповідальності майнового характеру,
що накладається на боржника за
невиконання рішення у строк,
встановлений для його самостійного
виконання. Для застосування
виконавчого збору виконавець приймає
постанову, яка, у разі її невиконання
самостійно, виконується примусово в
установленому Законом України "Про
виконавче провадження" порядку. За
змістом пункту 7 частини другої статті
17 Закону України "Про виконавче
провадження" постанови державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору, витрат на проведення виконавчих
дій та накладення штрафу є виконавчими
документами. Якщо виконавче
провадження закінчено, а виконавчий
збір, витрати на проведення виконавчих
дій або штраф не стягнуто, відповідна
постанова виділяється в окреме
провадження і підлягає виконанню в
загальному порядку.

Відповідач не надав суду доказів про
вжиття ним заходів з примусового
виконання виконавчого листа № 461/4180/13ц.

Стаття 70 КАС України встановлює
правила належності доказів, які
визначають об'єктивну можливість
доказу підтверджувати обставину, що
має значення для вирішення справи, а
також правила допустимості доказів, що
визначають легітимну можливість
конкретного доказу підтверджувати
певну обставину у справі. Предметом
доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС
України, є обставини (факти), якими
обґрунтовуються позовні вимоги чи
заперечення та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Докази подані
позивачем переконують в
обґрунтованості позовних вимог.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
постанови заступника начальника
Галицького відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції від 22.07.2014
року про стягнення з боржника на
проведення виконавчих дій ВП № 41223719
та від 23.07.2014 року про відкриття
виконавчого провадження ВП № 44155368
винесені з порушенням норм,
передбачених Законом України «Про
виконавче провадження», а відтак є
протиправними та підлягають
скасуванню.

Виходячи із заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
чинного законодавства України та
матеріалів справи, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат, то у
відповідності до вимог ч. 1 ст. 94 КАС
України, на користь позивача належить
присудити документально підтверджені
судові витрати у вигляді судового
збору з Державного бюджету.

Враховуючи вищенаведене та керуючись
статтями 69, 70, 71, 94, 160, 161, 162, 163,181 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов
задоволити повністю.

2.Визнати протиправною та
скасувати постанову заступника
начальника Галицького відділу
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції Пиця Андрія Андрійовича від
22.07.2014 року про стягнення з боржника
витрат на проведення виконавчих дій ВП
№ 41223719.

3. Визнати протиправною та
скасувати постанову заступника
начальника Галицького відділу
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції Пиця Андрія Андрійовича від
23.07.2014 року про відкриття виконавчого
провадження ВП № 44155368.

4. Стягнути з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) суму
сплаченого судового збору у розмірі 182,
70 грн.

Постанова може бути оскаржена в
порядку та строки, передбачені статтею
186 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки, передбачені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Постанова в повному обсязі складена і
підписана 21 жовтня 2014 року.

Суддя Карп'як
Оксана Орестівна