Справа № 1570/2839/12
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/75227/12

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу державної
податкової інспекції у м. Іллічівську
Одеської області Державної податкової
служби (далі - ДПІ)

на постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 11.06.2012

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 07.11.2012

у справі № 1570/2839/2012

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгівий дім Левада"
(далі - Товариство)

до ДПІ

про визнання неправомірним та
скасування податкового
повідомлення-рішення.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 11.06.2012,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 07.11.2012, позов задоволено; визнано
неправомірним та скасовано податкове
повідомлення-рішення від 23.04.2012 №
з тих мотивів, що позивачем було
дотримано законодавчо встановлені
умови формування податкового кредиту
за операціями з придбання товарів у
рамках господарських правовідносин з
товариством з обмеженою
відповідальністю «Компанія ТПВ» (далі -
ТОВ «Компанія ТПВ»), тоді як податковою
інспекцією не доведено існування
обставин, з якими чинне податкове
законодавство пов'язує
необґрунтованість податкової вигоди.

Посилаючись на невідповідність
наданої судами правової оцінки
обставин справи вимогам чинного
законодавства (зокрема, пунктам 198.1, 198.2,
198.6 статті 198 Податкового кодексу
України) та наявним у справі доказам,
ДПІ звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати ухвалені у справі судові
акти та відмовити у позові. Зокрема, ДПІ
зазначає, що спірні операції мали
безтоварний характер та були оформлені
фіктивним документообігом, що виключає
правомірність їх відображення у
податковому обліку позивача.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України не вбачає
підстав для задоволення розглядуваних
касаційних вимог з урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями у
розгляді справи встановлено, що ДПІ
було проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку
Товариства щодо отриманих відомостей
по взаємовідносинах з ТОВ «Компанія
ТПВ» за жовтень, грудень 2011 року.
Результати цієї перевірки висвітлені в
акті від 04.04.2012 № 382/22-0302/34055728, в якому
податковою інспекцією зазначено про
формування позивачем податкового
кредиту за операціями з придбання
товару (заморожених м'ясопродуктів) у
рамках господарських правовідносин з
названим постачальником за договором
поставки від 03.10.2011 № ТД-1302, які не
опосередковувалися реальним
виконанням.

На обґрунтування цього висновку
податкова інспекція посилається на:
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Компанія ТВП» з метою
встановлення реальності розглядуваних
правовідносин; відсутність цього
постачальника за місцезнаходженням;
неможливість провадження ним
фактичної господарської діяльності в
силу відсутності майна, основних та
транспортних засобів, трудових
ресурсів; участь цього контрагента у
схемах мінімізації з фіктивними
суб'єктами господарювання.

На підставі встановлених обставин
відповідачем зроблено висновок про те,
що подані Товариством первинні
документи не можуть бути розцінені як
доказ правомірності формування даних
податкового обліку, позаяк не
підтверджують факт здійснення
реальних господарських операцій, а
спрямовані на штучне створення
документообігу з метою отримання
податкової економії.

Наведений висновок було покладено ДПІ
в основу прийняття оспорюваного
податкового повідомлення-рішення,
згідно з яким позивачеві визначено
грошове зобов'язання з ПДВ у сумі 339 261
грн. (у тому числі 226 174 грн. за основним
платежем та 113 087 грн. за штрафними
санкціями).

Згідно з пунктом 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.3 цієї ж статті
Кодексу податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 Кодексу
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З наведених законодавчих положень
вбачається, що обов'язковою умовою
виникнення у платника права на
податковий кредит є реальне здійснення
операцій з придбання товарів (робіт,
послуг) з метою їх використання в
оподатковуваних операціях, а також
оформлення зазначених операцій
необхідними документами первинного
обліку (зокрема, податковими
накладними).

Досліджуючи дотримання позивачем
наведених умов формування податкового
кредиту по операціям з ТОВ «Компанія
ТВП» на підставі сукупної оцінки
залучених до матеріалів справи доказів
(договору поставки, податкових
накладних, видаткових накладних,
товарно-транспортних накладних,
ветеринарних свідоцтв на поставлений
товар, виписками з банківського
рахунку на підтвердження оплати
поставленого товару позивачем),
доводів учасників спору суди зробили
висновок, що Товариство підтвердило
реальність господарських операцій, з
якими пов'язує отримання податкової
вигоди.

Суди не встановили недостовірності або
суперечливості у поданих Товариством
на обґрунтування податкового кредиту
документах, а також наявність
фактичних обставин, що дозволили б
оцінити операції між Товариством та
ТОВ «Компанія ТВП» як фіктивні.

ДПІ, в свою чергу, не подано доказів, які
свідчать про те, що товар насправді не
поставлявся позивачеві, або
поставлявся іншою особою, ніж та, що
вказані у первинних документах (ТОВ
«Компанія ТПВ»).

Такі обставини, як відсутність
виробничих ресурсів та
кваліфікованого персоналу у
контрагента для виконання своїх
зобов'язань, не можуть слугувати
беззаперечною підставою для висновку
про те, що такий контрагент не веде або
не може вести реальну підприємницьку
діяльність. Адже у комерційній
діяльності виконання поставок товарів
не завжди вимагає наявності власних
основних та транспортних засобів,
значної кількості персоналу; звичаями
ділового обороту встановлені й інші
можливості залучення матеріальних
ресурсів без реєстрації в
уповноважених органах (як-от - на умовах
оренди, найму за цивільними договорами
тощо).

Так само і неможливість проведення
зустрічної звірки постачальника
позивача, а також правовідносини ТОВ
«Компанія ТВП» з третіми особами не
може розцінюватися як свідчення
необґрунтованості податкової вигоди
платника. За відсутності доказів змови
позивача з іншими платниками та
узгодженості їх дій з метою досягнення
вигідних для одного з суб'єктів
результатів у сфері оподаткування такі
обставини не можуть впливати на
результати податкового обліку
Товариства. Зворотнє призвело б до
неправомірного покладення на платника
тягаря відповідальності за дії третіх
осіб у багатостадійному
господарському обороті.

З урахуванням викладеного Вищий
адміністративний суд України
погоджується з наданою судами
попередніх інстанцій правовою оцінкою
обставин справи, відповідно до якої у
даному разі податкова інспекція не
довела, що основною метою Товариства
було отримання доходу виключно або
переважно за рахунок податкової вигоди
за відсутності наміру здійснювати
реальну економічну діяльність. ДПІ не
доведено відсутність реальних
господарських правовідносин між
позивачем та ТОВ «Компанія ТПВ». На
підставі цього суди зробили правильний
висновок про відсутність передбачених
законом підстав для невизнання права
Товариства на податковий кредит в
оспорюваній сумі та притягнення
позивача до відповідальності за
вчинення податкового правопорушення.

Доводи касаційної скарги спрямовані на
переоцінку доказів, що було всебічно,
повно та об'єктивно досліджені судами.
В силу вимог частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України касаційний суд не вправі
досліджувати докази, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Норми матеріального права при розгляді
цієї справи правильно застосовані
судами; порушень процесуальних норм, що
тягнуть скасування або зміну судових
актів, не виявлено.

А відтак, керуючись статтями 220, 2201, 223,
230, 231 Кодексу адміністративного
судочинства України, Вищий
адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу державної
податкової інспекції у м. Іллічівську
Одеської області Державної податкової
служби відхилити.

2. Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 11.06.2012 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 07.11.2012 у
справі № 1570/2839/2012 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України в
порядку статей 236-238 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько