Справа № 802/2648/14-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/2648/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Жернаков М.В.
Суддя-доповідач: Курко О. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Курка О. П.

суддів: Білоуса О.В. Сторчака В. Ю.

при секретарі: Швець А.І.

за участю представників сторін:

представника позивача: Коханця О.В.

представника відповідача: Гуменюк О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області на постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 09
вересня 2014 року у справі за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
"Вінницький завод пакувальних виробів
"Вінтар" до Вінницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області про визнання
ппротиправними та скасування
податкового повідомлення-рішення , -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Вінницький завод
пакувальних виробів "ВІНТАР" (далі -
Позивач) звернулось до Вінницького
окружного адміністративного суду з
позовом до Вінницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області (далі - Відповідач)
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення в частині
зменшення розміру від'ємного значення
суми податку на додану вартість в
розмірі 166141 грн.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 09 вересня
2014 року позов задоволено.

Не погодившись із прийнятим рішенням,
Відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить його скасувати та
ухвалити нову постанову, якою
відмовити в задоволенні позову. В
апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування всіх обставин справи що
призвело до неправильного її
вирішення.

Представник Відповідача в судовому
засіданні підтримав вимоги
апеляційної скарги та просив її
задовольнити.

Представник Позивача в судовому
засіданні заперечив проти доводів
апеляційної скарги, у зв'язку з чим
просив залишити її без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, дослідивши
матеріали справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін,
виходячи з наступного.

Колегією суддів встановлено, що в
період з 04.06.2014 по 11.06.2014 Вінницька ОДПІ
ГУ Міндоходів у Вінницькій області
провела документальну позапланову
виїзну перевірку правомірності
нарахування ТОВ "Вінницький завод
пакувальних виробів "ВІНТАР" від'ємного
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту і бюджетного відшкодування
податку на додану вартість на рахунок
платника у банку за квітень 2014 року, про
що складено акт № 1564/1501/00383679 від 17.06.2014.

Згідно висновків акту перевірки
Позивачем порушено п. 102.5 ст. 102 ПК
України ТОВ "Вінницький завод
пакувальних виробів "ВІНТАР", внаслідок
чого завищено залишок від'ємного
значення, який після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду (рядок 24
декларації), у розмірі 166141 грн.

На підставі вказаного акта 03.07.2014
Вінницька ОДПІ ГУ Міндоходів у
Вінницькій області прийняла податкове
рішення-повідомлення № за формою
"В4", яким Позивачу зменшено розмір
від'ємного значення податку на додану
вартість у розмірі 166141 грн.

Висновки акта перевірки ґрунтуються на
позиції податкового органу, згідно
якої з урахуванням строків давності,
визначених п. 102.5 ст. 102 Податкового
кодексу України, від'ємні залишки за
період з серпня по жовтень 2010 року не
можуть бути відображені платником в
рядку 24 декларації, не підлягають
зарахуванню платником у зменшення
податкових зобов'язань в податкових
деклараціях в наступних податкових
періодах та не можуть бути заявленими
платником до відшкодування на
розрахунковий рахунок чи в рахунок
майбутніх платежів, тобто не можуть
бути відображені ні в рядку 23.1, ні в
рядку 23.2 декларації, та відповідно -
перераховуватися за заявою на
розрахунковий рахунок платника.

Крім того, Відповідач вважає, що якщо на
дату виникнення права на бюджетне
відшкодування платник не скористався
правом на отримання бюджетного
відшкодування, вважається, що ним
прийняте рішення стосовно відмови від
такого відшкодування.

Також, на думку Відповідача, заяви про
повернення надміру сплачених грошових
зобов'язань або про їх відшкодування у
випадках, передбачених Кодексом,
можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що
настає за днем здійснення такої
переплати або отримання права на таке
відшкодування. Отже, податковий орган
вважає, що право на зарахування
від'ємного значення податкових
зобов'язань у зменшення податкових
зобов'язань з податку у наступних
податкових періодах також обмежується
1095 днями.

Колегія суддів погоджується з рішенням
суду першої інстанції щодо
протиправності таких висновків
Відповідача та необхідності
задоволення позовних вимог, враховуючи
наступні положення чинного
законодавства України.

Так, підпунктом 200.1 ст. 200 ПК України
передбачено, що сума податку, яка
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Пунктом 200.2 ст. 200 ПК України визначено,
що при позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

Відповідно до пункту 200.3 ст. 200 ПК
України при від'ємному значенні суми
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

При цьому, якщо в наступному
податковому періоді сума, розрахована
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має
від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем товарів/послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Згідно з вимогами ст. 200.7 ПК України
платник податку, який має право на
одержання бюджетного відшкодування та
прийняв рішення про повернення повної
суми бюджетного відшкодування, подає
відповідному податковому органу
податкову декларацію та заяву про
повернення такої повної суми
бюджетного відшкодування, яка
відображається у податковій
декларації.

Відповідно до п. 102.1 ст. 102 ПК України
контролюючий орган має право
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань платника податків у
випадках, визначених цим Кодексом, не
пізніше закінчення 1095 дня, що настає за
останнім днем граничного строку
подання податкової декларації та/або
граничного строку сплати грошових
зобов'язань, нарахованих контролюючим
органом, а якщо така податкова
декларація була надана пізніше - за
днем її фактичного подання. Якщо
протягом зазначеного строку
контролюючий орган не визначає суму
грошових зобов'язань, платник податків
вважається вільним від такого
грошового зобов'язання, а спір стосовно
такої декларації та/або податкового
повідомлення не підлягає розгляду в
адміністративному або судовому
порядку.

Пунктом 102.5 статті 102 ПК України
передбачено, що заяви про повернення
надміру сплачених грошових зобов'язань
або про їх відшкодування у випадках,
передбачених цим Кодексом, можуть бути
подані не пізніше 1095 дня, що настає за
днем здійснення такої переплати або
отримання права на таке відшкодування.

Відповідно до підпункту 14.1.115 пункту 14.1
статті 14 ПК України надміру сплачені
грошові зобов'язання - це суми коштів,
які на певну дату зараховані до
відповідного бюджету понад нараховані
суми грошових зобов'язань, граничний
строк сплати яких настав на таку дату.

Таким чином, переплата з податку на
додану вартість виникає у разі сплати
платником податку до бюджету
податкового зобов'язання вищого за
розмір узгодженого.

Якщо за результатами діяльності у
платника податку виникає від'ємне
значення з податку на додану вартість,
то у такого платника податку виникає
право на бюджетне відшкодування або на
подальше врахування такого від'ємного
значення у складі податкового кредиту
наступних періодів.

Колегія суддів зауважує, що
відображення ТОВ "Вінницький завод
пакувальних виробів "ВІНТАР" у рядку 24
податкової декларації з податку на
додану вартість за квітень 2014 року
залишку від'ємного значення після
бюджетного відшкодування, яке
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду, не означає прийняття
платником податку рішення про
реалізацію свого права на отримання
бюджетного відшкодування.

Крім того, як правильно зазначено судом
першої інстанції, від'ємне значення з
податку на додану вартість є
підтверджений податковий кредит, на
використання якого Податковим
кодексом України не встановлено
строків давності.

Отже, заявлена Позивачем сума в рядку 24
податкової декларації не є бюджетним
відшкодуванням, а тому положення п. 102.5
статті 102 ПК України в такому випадку не
застосовуються.

З урахуванням наведених правових
положень та встановлених обставин
даної справи колегія суддів вважає, що
доводи, викладені Відповідачем в
апеляційній скарзі, є
необґрунтованими, оскільки вони не
відповідають вимогам закону, що
регулює спірні правовідносини. За
таких обставин колегія суддів не
знаходить законних підстав для повного
чи часткового задоволення вимог
апеляційної скарги.

На підставі викладеного колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції було
повно та всебічно з'ясовано обставини,
що входять до предмета доказування та
мають значення для справи, надано їм
належну правову оцінку та винесено
рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
що дає всі підстави для залишення його
без змін.

Згідно зі п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області, -
залишити без задоволення, а постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 09 вересня
2014 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
20 жовтня 2014 року .

Головуючий
Курко О. П.

Судді
Білоус О.В.

Сторчак В. Ю.