Справа № К/9991/71494/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/71494/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

розглянувши в порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Лубенської районної державної
адміністрації Полтавської області про
перерахунок допомоги на оздоровлення
за касаційною скаргою управління праці
та соціального захисту населення
Лубенської районної державної
адміністрації Полтавської області на
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 19 березня
2009 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 10 грудня 2009 року,

в с т а н о в и л а:

12 вересня 2008 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим,
що він є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
категорії 2, тому відповідно до статті 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» має право на щорічну
допомогу на оздоровлення в розмірі
п'яти мінімальних заробітних плат.
Проте управління праці та соціального
захисту населення Лубенської районної
державної адміністрації Полтавської
області здійснювало виплату цієї
допомоги у меншому розмірі. Просив
стягнути з відповідача недоплачену
суму щорічної допомоги на оздоровлення
за 2000 - 2007 роки у розмірі 9742,50 грн.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 19 березня
2009 року позов ОСОБА_1 задоволено
частково. Визнано незаконними дії
управління праці та соціального
захисту населення Лубенської районної
державної адміністрації Полтавської
області щодо відмови позивачу в
перерахунку щорічної допомоги на
оздоровлення, передбаченої статтею 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», в розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат, виходячи
з розрахунку мінімальної заробітної
плати, визначеної законами України про
державний бюджет України на 2000, 2001, 2002,
2003, 2004, 2005, 2007 роки. Зобов'язано
відповідача провести перерахунок
щорічної допомоги на оздоровлення
ОСОБА_1, передбаченої статтею 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
в розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат, виходячи з розрахунку
мінімальної заробітної плати,
визначеної законами України про
державний бюджет України на 2000, 2001, 2002,
2003, 2004, 2005, 2007 роки та провести виплату
недоплаченої щорічної допомоги на
оздоровлення за 2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2007
роки. В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 10 грудня
2009 року апеляційну скаргу
управління праці та соціального
захисту населення Лубенської районної
державної адміністрації Полтавської
області було залишено без задоволення,
а постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 19
березня 2009 року - без змін.

Вказуючи на допущені, на думку
управління праці та соціального
захисту населення Лубенської районної
державної адміністрації Полтавської
області, судами порушення норм чинного
матеріального та процесуального
законодавства, що призвело до
постановлення неправильних судових
рішень, відповідач просить скасувати
постановлені судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій, в
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Під час розгляду справи по суті судами
першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_1 має статус
учасника ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС категорії 2.

Згідно з положенням абзацу четвертого
частини четвертої та частини сьомої
статті 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року №
796-ХІІ (у редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС 2 категорії
передбачена щорічна виплата допомоги
на оздоровлення в розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат. Розмір
мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

Статтею 62 Закону № 796-ХІІ встановлено,
що роз'яснення порядку застосування
цього Закону провадиться у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України, рішення якого є обов'язковими
для виконання міністерствами та іншими
центральними органами державної
виконавчої влади України, місцевими
органами державної виконавчої влади,
всіма суб'єктами господарювання
незалежно від їх відомчої
підпорядкованості та форм власності.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26 липня 1996 року № 836
було установлено громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, розмір щорічної допомоги
на оздоровлення, зокрема, учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 2 категорії - 26,70 грн.
Постановою Кабінету Міністрів України
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 12 липня
2005 року № 562 було збільшено розмір
щорічної допомоги на оздоровлення,
зокрема, учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
2 категорії - 100 грн, який також не
відповідав розміру, встановленому
законами України.

Відповідно до вимог статті 63 Закону №
796-ХІІ фінансування витрат, пов'язаних з
реалізацією цього Закону, здійснюється
за рахунок державного бюджету.

Вихідним критерієм обрахунку спірних
сум виплат відповідно до положень
статті 48 вказаного Закону є мінімальна
заробітна плата, розмір якої на 2000 - 2003
роки визначався законами України про
встановлення розміру мінімальної
заробітної плати на відповідні роки, на
2004 - 2007 роки визначався законами
України про державний бюджет на
відповідні роки.

Пунктом 37 статті 77 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2006 рік» від
20 грудня 2005 року № 3235-IV дію абзаців
другого - сьомого частини першої,
частини третьої, абзаців другого -
сьомого частини четвертої та частини
сьомої статті 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» зупинено
на 2006 рік.

Таким чином, у 2006 році щорічна допомога
на оздоровлення підлягала сплаті в
розмірі, встановленому постановою
Кабінету Міністрів України «Про
щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 12 липня
2005 року № 562.

Оскільки дія положень статті 48 Закону
№ 796-ХІІ на 2000 - 2005 роки не зупинялася, то
виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами, вихідним
критерієм обрахунку такої допомоги
виступала мінімальна заробітна плата,
встановлена законами України про
встановлення розміру мінімальної
заробітної плати та про Державний
бюджет України на відповідні роки.

Пунктом 30 статті 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007
рік» від 19 грудня 2006 року № 489-V дію
абзаців другого - сьомого частини
першої, частини третьої, абзаців
другого - сьомого частини четвертої та
частини сьомої статті 48 Закону № 796-ХІІ
зупинено на 2007 рік.

Рішенням Конституційного Суду України
від 9 липня 2007 року №6-р/2007 положення
пункту 30 статті 71 Закону № 489-V визнані
неконституційними.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Та обставина, що пункт 30 статті 71 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік» втратив чинність з 9 липня 2007
року, тобто з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про це, дає підстави для застосування
зазначених положень статті 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
лише після 9 липня 2007 року, оскільки
відповідно до положень частини першої
статті 58 Конституції України закони не
мають зворотної дії у часі.

Кошти на оздоровлення на 2007 рік були
виплачені позивачу в березні 2007 року.

Позивач, звернувшись до суду з позовом
12 вересня 2008 року, пропустив річний
строк звернення до суду, клопотання про
поновлення строку звернення до суду у
позовній заяві не заявляв. Відповідач у
запереченнях на позов наполягав на
застосуванні наслідків пропущення
строку звернення до суду, передбачених
статтею 100 Кодексу адміністративного
судочинства України (а.с. 16, 17).

Суди першої та апеляційної інстанцій
помилково застосували до спірних
правовідносин, пов'язаних з
оскарженням рішень, дій та
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, положення пункту 3 частини
першої статті 268 Цивільного
процесуального кодексу України та
статті 76 Закону України «Про
використання ядерної енергії та
радіаційну безпеку».

Оскільки у порядку адміністративного
судочинства вирішуються спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності, то застосування
до зазначених правовідносин положень
пункту 3 частини першої статті 268
Цивільного процесуального кодексу
України та статті 76 Закону України «Про
використання ядерної енергії та
радіаційну безпеку» замість строків
звернення до суду, визначених статтею 99
Кодексу адміністративного судочинства
України (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин),
є необґрунтованим.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 229, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Лубенської районної державної
адміністрації Полтавської області
задовольнити частково.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 19 березня
2009 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 10 грудня 2009 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Лубенської районної державної
адміністрації Полтавської області про
перерахунок допомоги на оздоровлення
залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.