Справа № 814/386/14
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

15 жовтня 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/386/14

Категорія: 3.1.3 Головуючий в 1 інстанції:
Марич Є. В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді -
Джабурія О.В.

суддів -
Крусяна А.В.

- Шляхтицького О.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 04 червня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління державної міграційної
служби України в Миколаївській
області, Ленінського районного відділу
Миколаївського міського управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Миколаївській області, Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Миколаївській області, треті особи:
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
про визнання неправомірними дій,
зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовними вимогами про визнання
неправомірними дій Управління
державної міграційної служби України в
Миколаївській області щодо реєстрації
місця проживання ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати
Управління державної міграційної
служби України в Миколаївській області
вчинити дії щодо скасування реєстрації
місця проживання ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати
Управління державної міграційної
служби України в Миколаївській області
надати відомості щодо реєстрації місця
проживання ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 за
адресою: АДРЕСА_1.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач
неправомірно зареєстрував у квартирі
АДРЕСА_1 трьох осіб: ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, тобто без згоди співвласників,
що передбачено ст.ст. 65, 156 Житлового
кодексу України.

Відповідач проти позову заперечував з
посиланням на положення Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні» та
Сімейний кодекс України (а.с. 55-57).

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 04 червня 2014
року в задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_2
звернувся з апеляційною скаргою на
зазначену постанову. Апелянт просить
скасувати постанову суду та
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Згідно до вимог п.2 ч.1 ст.197 КАС України
суд апеляційної інстанції розглянув
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки у судове
засідання не прибули сторони, які
беруть участь у справі, про те про
розгляд справи були належним чином
повідомлені.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Колегією суддів встановлено, що згідно
свідоцтва про право власності на житло
від 06.07.2001 року (а.с. 11), співвласниками
квартири АДРЕСА_1 є: 1/3 частки - ОСОБА_3,
1/3 частки - ОСОБА_2, 1/3 частки - ОСОБА_4.

Крім зазначених співвласників в
спірній квартирі з 2008 року є
зареєстрованими: ОСОБА_5 - дружина
ОСОБА_4, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2 - неповнолітні діти ОСОБА_4
та ОСОБА_5.

З'ясувавши обставини справи,
дослідивши докази на їх підтвердження,
суд першої інстанції дійшов до
висновку про необхідність залишення
адміністративного позову ОСОБА_2 без
розгляду.

Відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України
у справах щодо оскарження рішень, дій,
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед Законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України
передбачено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. Згідно з вимогами ч.2 ст.2
КАС України, до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних
законів, Кодексом та контекстом
Конституції України можна зробити
висновок, що однією з найважливіших
тенденцій розвитку сучасного
законодавства України є розширення
сфери судового захисту, в тому числі
судового контролю за правомірністю і
обґрунтованістю рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Як було вірно встановлено судом першої
інстанції, позивач особисто надав
згоду на реєстрацію ОСОБА_5 ще у 2008 році
шляхом подачі заяви до територіального
підрозділу СГІРФО.

Відповідно до вимог ст.6 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»
громадянин України, а також іноземець
чи особа без громадянства, які постійно
або тимчасово проживають в Україні,
зобов'язані протягом десяти днів після
прибуття до нового місця проживання
зареєструвати місце проживання.
Реєстрація місця проживання особи
здійснюється в день подання особою
документів.

Вказаним законом визначено перелік
необхідних для реєстрації документів,
одним з яких є письмова заява, форма
якою була затверджена наказом МВС
України № 96 від 03.02.2005 року «Про
затвердження Примірного регламенту з
оформлення документів та контролю з
питань реєстрації і зняття з
реєстрації місця проживання
(перебування) фізичних осіб в Україні».

Відповідно до цієї заяви
власником/співвласником житла
(приймаюча сторона) надається згода на
реєстрацію місця перебування.

Позивачем, як співвласником квартири
за адресою: АДРЕСА_1 була надана згода
на реєстрацію в спірній квартирі
зазначених осіб, оскільки реєстрація
місця проживання спеціалістами
проводиться виключно за згодою усіх
співвласників.

Зазначений факт також підтверджується
тим, що позивач, починаючи з 2008 року і до
моменту звернення до суду з жодними
скаргами чи заявами до Ленінського РВ у
м. Миколаєві УМВС України в
Миколаївській області не звертався.

Крім того, допитана в судовому
засіданні суду першої інстанції в
якості свідка паспортист, зазначила, що
всі співвласники надали свою письмову
згоду щодо реєстрації в квартирі
АДРЕСА_1 ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Доводи апеляційної скарги стосовно
того, що ОСОБА_2 про порушення його прав,
що полягає, на думку апелянта, в
незаконній реєстрації, без його згоди,
як співвласника, в спірній квартирі
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, стало відомо
02.09.2013 року - колегія суддів вважає
необґрунтованими з огляду на наступне.

Колегія суддів вважає, що про
зареєстрованих осіб в спірній квартирі
позивачеві було відомо ще у 2008 році, у
зв'язку з тим, що ОСОБА_2, як основний
квартиронаймач неодмінно був змушений
звертатися до комунальних підприємств
для одержання розрахункових книжок для
здійснення комунальних платежів, для
отримання яких повинна надаватись
довідка за формою 3, де зазначені всі
зареєстровані особи.

Таким чином, колегія суддів доходить до
висновку про те, що про реєстрацію
місця проживання ОСОБА_5 та її
неповнолітніх дітей позивач не міг не
знати.

Впродовж 6 років (з 2008 до 07.02.2014 року - дня
звернення до суду) жодних дій щодо
зняття вищезазначених осіб з
реєстраційного обліку позивачем
вчинено не було.

Правові наслідки пропуску строку
звернення до суду передбачені чинним
положенням ч.1 ст.100 Кодексу
адміністративного судочинства
України, згідно якої адміністративний
позов, поданий після закінчення
строків, установлених законом,
залишається без розгляду, якщо суд на
підставі позовної заяви та доданих до
неї матеріалів не знайде підстав для
визнання причин пропуску строку
звернення до адміністративного суду
поважними, про що постановляється
ухвала.

Колегія суддів вважає, що позивач
повинен був дізнатися про порушення
своїх прав, свобод чи інтересів ще у 2008
році, так й дізнався про це саме в той
час.

Таким чином, відповідно до вимог ст. 99
КАС України, колегія суддів вважає, що
позивачем було порушено строк для
звернення до суду за захистом
порушених прав. З клопотанням щодо
поновлення пропущеного процесуального
строку звернення до адміністративного
суду ОСОБА_2 не звертався.

На підставі наведеного, колегія суддів
вважає, що позивач пропустив
встановлений КАС України строк для
звернення до суду без поважних причин.

Крім того колегія суддів наголошує на
тому, що судом першої інстанції не
розглянута заява Управління Державної
міграційної служби України в
Миколаївській області щодо залишення
позовної заяви без розгляду, у зв'язку з
пропуском позивачем процесуального
строку звернення до суду (а.с. 60-61).
Наведена з'ява підлягає обов'язковому
розгляду, а наведені в ній підстави
пропуску процесуального строку -
відповідному аналізу з боку суду.

Колегія суддів вважає, що позовну заяву
слід залишити без розгляду у зв'язку із
пропуском позивачем строку звернення
до адміністративного суду.

Оскільки судом першої інстанції
порушено норми процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, ухвалене судове рішення на
підставі вимог ст. 203 КАС України
підлягає скасуванню з прийняттям по
справі нової ухвали про залишення без
розгляду адміністративного позову
ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст. 195; 197; 198; 203; 205; 206; 254 КАС
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково, постанову Миколаївського
окружного адміністративного суду від 04
червня 2014 року скасувати, прийняти по
справі нову ухвалу, якою залишити без
розгляду адміністративний позов
ОСОБА_2 у справі № 814/386/14.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
надіслання її копії особам, що беруть
участь у справі та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
Адміністративного Суду України
протягом 20 днів.

Головуючий:
О.В. Джабурія

Суддя:
А.В. Крусян

Суддя:
О.І. Шляхтицький