Справа № 826/14762/14
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1Вн. № 1/378
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(в порядку письмового провадження)

м. Київ

07 жовтня 2014 року 10:36
№ 826/14762/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Клочкової Н.В., суддів: Огурцова О.П.,
Скочок Т.О., розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до третя особа
Державної виконавчої служби України
Департамент земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради Київської міської державної
адміністрації про визнання
протиправною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовом до Державної
виконавчої служби України (далі -
відповідач), третя особа - Департамент
земельних ресурсів виконавчого органу
Київської міської ради Київської
міської державної адміністрації про
визнання протиправною та скасування
постанови головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України від 15.09.2014 ВП № 43523428 про
закінчення виконавчого провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 30.09.2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі № 826/14762/14.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 30.09.2014 року
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового
розгляду.

В судовому засіданні 06.10.2014 позивач
підтримав позовні вимоги з підстав,
викладених у позовній заяві, та просив
суд задовольнити позов у повному
обсязі.

Представники відповідача та третьої
особи у судове засідання не з'явилися,
хоча були повідомлені про дату, час та
місце судового засідання по справі.

Крім цього, 06.10.2014 представник
відповідача подав до канцелярії
Окружного адміністративного суду
міста Києва клопотання про відкладення
розгляду справи, у зв'язку із
перебуванням представників Державної
виконавчої служби України на
лікарняних та великою завантаженістю
справ.

Проте, суд звертає увагу, що
представником відповідача дане
клопотання було подане до канцелярії
суду 06.10.2014 о 12:50 год., тобто перед
початком судового засідання, яке
розпочалося 06.10.2014 о 13:31 год., однак, ані
витребувані ухвалою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
30.09.2014 року матеріали виконавчого
провадження № 43523428, ані докази
перебування представників Державної
виконавчої служби України на
лікарняних до суду не були надані.

Відповідно до ч. 5 ст. 181 КАС України,
адміністративна справа з приводу
рішень, дій або бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби вирішується судом протягом
десяти днів після відкриття
провадження у справі.

Відтак, враховуючи вищевикладені
обставини та норми чинного
законодавства, колегія суддів не
знайшла підстав для задоволення
клопотання відповідача про
відкладення судового засідання,
оскільки, представник відповідача не
надав жодних доказів для його
обґрунтованості.

Згідно ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Враховуючи положення ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, беручи до уваги відсутність
потреби заслухати свідка чи експерта, в
судовому засіданні 06.10.2014 колегія
суддів ухвалила перейти до розгляду
справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва, встановив.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
регулюються Законом України "Про
виконавче провадження" від 21.04.1999 року
№ 606-XIV (надалі - Закон № 606).

Відповідно до ст. 1 Закону № 606,
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 ст. 6 Закону № 606 визначено, що
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Разом з тим, приписами ч. 1 ст. 11 Закону №
606 зазначено, що державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії,
зокрема, у процесі здійснення
виконавчого провадження накладати
стягнення у вигляді штрафу на фізичних,
юридичних та посадових осіб у випадках,
передбачених законом (п. 13 ч. 2 ст. 11
Закону №606).

Державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону: 1) за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення; 2) за
заявою прокурора у випадках
представництва інтересів громадянина
або держави в суді; 3) у разі якщо
виконавчий лист надійшов від суду на
підставі ухвали про надання дозволу на
примусове виконання рішення
іноземного суду в порядку,
встановленому законом; 4) в інших
передбачених законом випадках (ч. 1 ст. 19
Закону № 606).

При цьому, державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби (ч. 1 ст. 25 Закону № 606).

Згідно ч. 5, ст. 12 Закону № 606, сторони
зобов'язані протягом трьох робочих
днів письмово повідомити державного
виконавця про повне чи часткове
самостійне виконання рішення
боржником, а також письмово
повідомляти державного виконавця про
виникнення обставин, що зумовлюють
обов'язкове зупинення виконавчого
провадження, про встановлення
відстрочки або розстрочки виконання,
зміну способу і порядку виконання
рішення, зміну місця проживання чи
перебування (у тому числі про зміну їх
реєстрації) або місцезнаходження, а
боржник - фізична особа - про зміну
місця роботи.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону № 606,
виконавче провадження підлягає
закінченню у разі:

1) визнання судом відмови стягувача від
примусового виконання рішення суду;

2) визнання судом мирової угоди між
стягувачем і боржником у процесі
виконання;

3) смерті або оголошення померлим
стягувача чи боржника, визнання
безвісно відсутнім боржника або
стягувача, ліквідації юридичної особи -
сторони виконавчого провадження, якщо
виконання їх обов'язків чи вимог у
виконавчому провадженні не допускає
правонаступництва;

4) скасування рішення суду або іншого
органу (посадової особи), на підставі
якого виданий виконавчий документ, або
визнання судом виконавчого документа
таким, що не підлягає виконанню;

5) письмової відмови стягувача від
одержання предметів, вилучених у
боржника під час виконання рішення про
передачу їх стягувачу, або знищення
речі, що має бути передана стягувачу в
натурі;

6) закінчення строку, передбаченого
законом для відповідного виду
стягнення;

7) визнання боржника банкрутом;

8) фактичного виконання в повному
обсязі рішення згідно з виконавчим
документом;

9) повернення виконавчого документа без
виконання на вимогу суду або іншого
органу (посадової особи), який видав
виконавчий документ;

10) направлення виконавчого документа
за належністю до іншого відділу
державної виконавчої служби;

11) повернення виконавчого документа до
суду чи іншого органу (посадової особи),
який його видав, у випадку,
передбаченому частиною третьою статті
75 цього Закону;

12) якщо рішення фактично виконано під
час виконання рішення Європейського
суду з прав людини;

13) непред'явлення виконавчого
документа за відновленим виконавчим
провадженням у строки, визначені
статтею 51 цього Закону.

14) списання згідно із Законом України
"Про деякі питання заборгованості за
спожитий природний газ та електричну
енергію" заборгованості, встановленої
рішенням суду, яке підлягало виконанню
на підставі виконавчого документа.

Згідно ч. 2 ст. 49 Закону № 606, у випадках,
передбачених пунктами 1 - 6, 8, 9, 11 - 13
частини першої цієї статті, виконавчий
документ надсилається до суду або
іншого органу (посадовій особі), який
його видав.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Закону № 606, про
закінчення виконавчого провадження
державний виконавець виносить
постанову з обов'язковим мотивуванням
підстав її винесення, яка
затверджується начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований. Копія постанови у
триденний строк надсилається сторонам
і може бути оскаржена в десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
Законом.

Як вбачається з матеріалів справи,
головним державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Думанською Аліною Леонідівною при
примусовому виконанні виконавчого
листа № 2а-1269/09/2670, виданого Окружним
адміністративним судом міста Києва
03.02.2014 про зобов'язання Головне
управління земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради Київської міської державної
адміністрації розглянути питання щодо
виключення з автоматизованої системи
ПК «Кадастр» відомостей про реєстрацію
за ОСОБА_3 земельної ділянки розміром 400
кв. м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1
та анулювання технічного звіту по
встановленню зовнішніх меж
землекористування від 08.04.2008 на користь
ОСОБА_1 було винесено постанову про
закінчення виконавчого провадження №
43523428 від 15.09.2014 (т. 1, а.с. 8).

Крім цього, в постанові про закінчення
виконавчого провадження № 43523428 від
15.09.2014 зазначено, що постановою від
12.06.2014 № 43523428 змінено назву сторони
виконавчого провадження з Головного
управління земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) на Департамент
земельних ресурсів виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації).

Крім того, в мотивувальній частині
постанови про закінчення виконавчого
провадження № 43523428 від 15.09.2014
зазначено, що 03.06.2014 винесено постанову
про відкриття виконавчого провадження
та боржнику встановлено строк на
самостійне виконання.

Проте, у зв'язку із невиконанням
рішення суду боржником, керуючись ст. 5,
11, 75, 89 Закону № 606, постановами від
21.07.2014 та від 12.08.2014 на боржника
накладені штрафи в сумі 680 грн. та 1 360
грн. та вимогами державного виконавця
двічі зобов'язано боржника виконати
рішення суду.

Згідно ст. 5 Закону № 606, вимоги
державного виконавця щодо виконання
рішень обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.
Державному виконавцю повинні бути
безоплатно надані у встановлений ним
строк інформація, документи або їх
копії, необхідні для здійснення його
повноважень. Невиконання законних
вимог державного виконавця тягне за
собою відповідальність згідно із
законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону № 606,
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону № 606,
державний виконавець: здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 75 Закону № 606, у
разі невиконання зазначених вимог без
поважних причин державний виконавець
накладає на боржника штраф відповідно
до статті 89 цього Закону і не пізніше
п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання
може бути проведено без участі
боржника, державний виконавець
організовує виконання відповідно до
повноважень, наданих йому законом, та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом.
При цьому на боржника повторно
накладається штраф у порядку,
встановленому статтею 89 цього Закону.

Згідно ст. 89 Закону № 606, у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання. У
разі повторного невиконання рішення
боржником без поважних причин
державний виконавець у тому ж порядку
накладає на нього штраф у подвійному
розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

Крім цього, ч. 3 ст. 75 Закону № 606
встановлено, що у разі якщо виконати
рішення без участі боржника неможливо,
державний виконавець накладає на
боржника штраф відповідно до статті 89
цього Закону та вносить подання
(повідомлення) правоохоронним органам
для притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Як вбачається з мотивувальної частини
постанови про закінчення виконавчого
провадження № 43523428 від 15.09.2014,
державним виконавцем підготовлене
подання (повідомлення), що направлене
до Шевченківського районного
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в м. Києві для вирішення питання щодо
притягнення до кримінальної
відповідальності винних посадових
осіб за невиконання рішення суду.

У зв'язку з чим, відповідач дійшов
висновку про закінчення виконавчого
провадження № 43523428 та направлення
постанови про накладення штрафу від
21.07.2014 № 43523428 та від 12.08.2014 № 43523428 та
постанови про стягнення з боржника
виконавчого збору від 12.08.2014 № 43523428 до
Головного управління Державної
казначейської служби України у м.
Києві.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, відповідач не надав суду
матеріалів виконавчого провадження №
43523428, а, відтак, в суду відсутня
можливість встановити виконання
державним виконавцем процедури, згідно
вимог ч. 3 ст. 75 Закону № 606, оскільки,
відповідач не надав суду докази,
по-перше, що виконати рішення суду без
участі боржника неможливо, по-друге, що
державним виконавцем було накладено на
боржника штраф відповідно до статті 89
цього Закону, по-третє, що державним
виконавцем було винесено подання
(повідомлення) правоохоронним органам
для притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом, як
і доказів його направлення
правоохоронним органам.

При цьому, судом задля вжиття належних
заходів із метою встановлення обставин
справи ухвалою суду від 30.09.2014 про
закінчення підготовчого провадження у
даній справі та призначення її до
судового розгляду було витребувано у
відповідача належним чином завірені
копії матеріалів виконавчого
провадження № 43523428 про що було
повідомлено телефонограмою начальника
юридичного відділу Державної
виконавчої служби України - Тимченко
Тетяну Юріївну 02.10.2014 (т. 1, а.с. 15), у
відповідності до вимог ч. 1 ст. 38 КАС
України, враховуючи скорочені строки
розгляду даної категорії справ.

Крім цього, дана ухвала суду 02.10.2014 була
скерована на електронну адресу
відповідача та направлена засобами
поштового зв'язку рекомендованим
листом № 201, який був вручений
уповноваженій особі за довіреністю
03.10.2014, згідно роздруківки із
офіційного веб-сайту Українського
державного підприємства поштового
зв'язку «Укрпошта».

Однак, відповідач витребувані судом
докази не надав суду без поважних
причин, тому суд вирішував дану справу
на підставі наявних у ній доказів,
враховуючи, положення, що згідно ч. 2 ст.
71 КАС України, в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на викладене вище вбачається,
що відповідачем не надано суду ані
доказів на підтвердження
правомірності постанови головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
від 15.09.2014 ВП № 43523428 про закінчення
виконавчого провадження, ані
заперечень проти задоволення позовних
вимог.

Враховуючи, що відповідач не надав
жодних доказів, які б свідчили про
правомірність оскаржуваної постанови,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їх посадові і службові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

При цьому суд, оцінюючи спірні дії
відповідача, виходить з критеріїв
оцінки рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень,
встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до
яких, зокрема, відносяться вчинення дій
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано, обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для вчинення дії.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в
сукупності, проаналізувавши матеріали
справи та надані позивачем докази, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими, а, відтак, такими, що
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Згідно зі ст. 94 КАС України, якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 2, 69-71, 94, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати
постанову головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України від 15.09.2014 ВП № 43523428 про
закінчення виконавчого провадження.

3. Присудити з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП
НОМЕР_1) понесені витрати по сплаті
судового збору у розмірі 73,08 грн.
(сімдесят три грн.08 коп.).

Постанова набирає законної сили згідно
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, після закінчення
строку на апеляційне оскарження,
встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо постанова не оскаржена в
апеляційному порядку. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст.ст.
185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Головуючий суддя
Н.В. Клочкова

Судді
О.П. Огурцов

Т.О. Скочок

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 07 жовтня 2014 року.