Справа № 560/1283/14-а
Суддя: Оборонова І.В.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №560/1283/14-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2014 року року Дубровицький
районний суд Рівненської області в
складі

головуючого - судді Оборонова І.В. ,

при секретарі: Волкодав А.А.,

позивача: ОСОБА_1

представників відповідача: Столярець
М.М.,

Кузеванова
І.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дубровиця справу за
позовом ОСОБА_1 до Дубровицької
міської ради Рівненської області про
визнання неправомірним та скасування
рішення органу місцевого
самоврядування (в порядку ст. 2, 104 КАС
України),

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до
відповідача про визнання протиправним
та скасування рішення Дубровицької
міської ради Рівненської області від
11.07 2013 року № 753 "Про розгляд заяви
ОСОБА_1." щодо відмови у наданні дозволу
виготовлення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність для будівництва
індивідуального гаражу площею 0,01 га по
АДРЕСА_1.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що у 2013
році вона звернулася до Дубровицької
міської ради Рівненської області із
заявою про передачу їй у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва індивідуального гаражу
площею 0,01 га по АДРЕСА_1 та надання
дозволу на виготовлення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність.

На вказану заяву вона отримала
відповідь від 20.05.2013 року № П-76, якою їй
було повідомлено, що до такої заяви не
додано графічного матеріалу, який
підтверджує місце розташування та
площу такої земельної ділянки.
Оскільки наведений відповідачем факт
не відповідав дійсності, то позивачка
знову звернулася до відповідача з
проханням повторно розглянути
попередню заяву, оскільки такий
графічний матеріал було додано нею до
заяви.

За результатами розгляду вказаної
заяви Дубровицька міська рада
Рівненської області прийняла рішення
від 11 липня 2013 року № 753 "Про розгляд
заяви ОСОБА_1.", яким відмовила
позивачці у наданні дозволу на
виготовлення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність для будівництва
індивідуального гаражу площею 0,01 по
АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
позивачка звернулася до Дубровицького
районного суду з адміністративним
позовом про визнання протиправним і
скасування такого рішення. В ході
оскарження вищевказаного рішення
з'ясувалося, що вказана земельна
ділянка позначена на генеральному
плані міста, в той час як відмовне
рішення міської ради було пов'язане
саме з відсутністю такої земельної
ділянки на вказаному плані. Разом з тим,
виявилося, що земельні ділянки під
будівництво гаражів, які знаходилися
поряд, вже передані у власність міською
радою конкретним громадянам.
Враховуючи такі обставини, даний позов
нею було залишено без розгляду, що не
позбавило її права повторно звернутися
до суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позов підтримала та просила його
задоволити з зазначених в ньому
підстав.

Представники відповідача зсилаючись
на заперечення проти позову, подані до
суду, просили відмовити в його
задоволенні.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
враховуючи пояснення та письмові
заперечення представника відповідача,
роз'яснення представника
держземагенства, дослідивши матеріали
справи в їх сукупності, вважає, що позов
не підлягає до задоволення з наступних
підстав.

В судовому засіданні встановлено та з
копій документів долучених до позову
вбачається, що Рішенням виконавчого
комітету Дубровицької міської ради
Рівненської області №40 від 22.02.2005 року
ОСОБА_1 - позивачу по справі, надано
дозвіл на встановлення тимчасового
гаража на прилеглій території біля
багатоквартирного будинку АДРЕСА_2. Цим
же рішенням позивача було попереджено
про те, що гараж буде знесений в разі
проведення на вищевказаній території
будівельних робіт (а.с.8).

Як вбачається з даного рішення
виконавчим комітетом Дубровицької
міської ради у 2005 році не було надано
земельну ділянку ОСОБА_1 у
користування, а було надано дозвіл лише
на встановлення тимчасового гаража
розміром 24 м.кв. на прилеглій території
біля багатоквартирного будинку
АДРЕСА_2 та попереджено про те, що гараж
може бути знесений.

У 2013 році позивачка звернулася до
Дубровицької міської ради Рівненської
області із заявою про передачу їй у
приватну власність земельної ділянки
для будівництва індивідуального
гаражу площею 0,01 га по АДРЕСА_1 та
надання дозволу на виготовлення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у власність.

На вказану заяву вона отримала
відповідь від 20.05.2013 року № П-76, якою їй
було повідомлено, що до такої заяви не
додано графічного матеріалу, який
підтверджує місце розташування та
площу такої земельної ділянки.
Позивачка повторно звернулася до
відповідача з проханням розглянути
попередню заяву, оскільки такий
графічний матеріал було додано нею до
заяви (а.с. 11).

За результатами розгляду вказаної
заяви Дубровицька міська рада
Рівненської області прийняла рішення
від 11 липня 2013 року № 753 "Про розгляд
заяви ОСОБА_1.", яким відмовила
позивачці у наданні дозволу на
виготовлення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність для будівництва
індивідуального гаражу площею 0,01 по
АДРЕСА_1, оскільки відповідно до ст.12, п.7
ст. 118 п.3 ст.123 Земельного кодексу
України, п.3 ст. 24 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
з 1 січня 2013 року у разі відсутності
плану зонування або детального плану
території, передача (надання) земельних
ділянок із земель комунальної
власності у власність чи користування
фізичним та юридичним особам для
містобудівних потреб забороняється. А
також у вказаному рішенні зазначалося,
що генеральний план міста Дубровиці
виготовлений у 1983 році з перспективою
розвитку та забудови міста до 2000 року,
земельний ресурс для забудови
передбачений існуючим генпланом
вичерпано, зокрема будівництво
індивідуального гаражу на земельній
ділянці не передбачено генеральним
планом міста Дубровиця (а.с.12).

Не погоджуючись з вказаним рішенням
позивачка звернулася до Дубровицького
районного суду з адміністративним
позовом про визнання протиправним і
скасування такого рішення. В ході
оскарження вищевказаного рішення
з'ясувалося, що вказана земельна
ділянка позначена на генеральному
плані міста, в той час як відмовне
рішення міської ради було пов'язане
саме з відсутністю такої земельної
ділянки на вказаному плані. Однак, в
судовому засіданні було встановлено,
що відповідачем не оспорювався факт
наявності даної ділянки на
генеральному плані міста, а в вказаному
рішенні від 13.07.2013 року чітко було
вказано про те, що на ділянці,
зазначеній у поданих ОСОБА_1 графічних
матеріалах генеральним планом
м.Дубровиця не передбачено будівництво
індивідуального гаражу.

20 березня 2014 року виконавчим комітетом
Дубровицької міської ради було
прийняте рішення №33 "Про затвердження
схеми розпланування території по
АДРЕСА_2", яким затверджено схему
розпланування території по АДРЕСА_2 та
вирішено врахувати затверджену схему
при розробленні та затвердженні
містобудівної документації
(генерального плану, зонування
території, детального плану) (а.с.40).

Вирішуючи питання стосовно
правомірності рішення виконавчого
комітету Дубровицької міської ради від
11 липня 2013 року, суд виходить з того, що
відповідно до ч.1 ст. 11 КАС України,
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Статтею 144 Конституції України та ст.ст.
59, 73 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" передбачено,
що акти міських рад та їх виконавчих
комітетів, що прийняті в межах наданих
їм повноважень, є обов'язковими для
виконання всіма розташованими на
відповідній території органами
виконавчої влади, об'єднаннями
громадян, підприємствами, установами
та організаціями, посадовими особами, а
також громадянами, які постійно або
тимчасово проживають на відповідній
території.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу
України та п. 12 його Перехідних
положень, в даному випадку Дубровицька
міська рада є єдиним органом, якому
надано право розпоряджатися землями
територіальної громади та надавати їх
у користування, власність та оренду.

Згідно ст. 116 Земельного кодексу
України, громадяни та юридичні особи
набувають право власності та право
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень.
Таке рішення є підставою для
оформлення у встановленому порядку
відповідних правовстановлюючих
документів на земельну ділянку.

Контроль у сфері благоустрою населених
пунктів відповідно до ст. 40 Закону
України "Про благоустрій населених
пунктів" здійснюється сільськими,
селищними, міськими радами та їх
виконавчими органами.

Встановленим судом фактам
відповідають адміністративно-правові
відносини, що регулюються Конституцією
України, Кодексом адміністративного
судочинства України, Земельним
кодексом України.

Так, згідно ст. ст. 19, 55 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Кожному гарантується
право на оскарження в суді рішень, дій
чи бездіяльності органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб.

Відповідно до ст.ст. 2, 4, 6, 9, 17, 18, 19, 70, 71, 86,
159, 160, 161, 162 КАС України, завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень органів державної влади,
органів місцевого самоврядування і до
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень. Юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
всі публічно-правові спори, крім
спорів, для яких законом встановлений
інший порядок судового вирішення і
ніхто не може бути позбавлений права на
розгляд його справи в
адміністративному суді, до підсудності
якого вона віднесена КАС України. Суд,
при вирішенні справи, керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові та службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.
Компетенція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень, дій чи
бездіяльності. Місцевим загальним
судам, як адміністративним судам
підсудні усі адміністративні справи, у
яких однією із сторін є орган чи
посадова особа місцевого
самоврядування, посадова чи службова
особа органу місцевого самоврядування,
крім тих, які підсудні окружним
адміністративним судам.
Адміністративні справи з приводу
оскарження правових актів
індивідуальної дії, а також дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, що стосуються інтересів
конкретної особи, вирішуються
адміністративними судами за місцем
проживання (перебування, знаходження)
позивача.

Докази в адміністративному
судочинстві мають бути належними та
допустимими. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує щодо
адміністративного позову. Суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатній і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Судове рішення
повинно бути законним і обґрунтованим.
Суд може визнати протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи
окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень.

При вирішенні справи по суті суд може
задовольнити адміністративний позов
повністю або частково чи відмовити в
його задоволенні повністю або
частково.

Перш за все, виходячи з поняття гаража,
слід враховувати, що це капітальна або
тимчасова будівля чи споруда для
зберігання транспортних засобів.

За строком експлуатації виокремлюють:
капітальний гараж - це будівля або
споруда для зберігання транспортних
засобів з нерегламентованим
правоустановчим документом, що
встановлює термін експлуатації;
металевий гараж (тимчасова споруда) -
це споруда для зберігання транспортних
засобів з терміном експлуатації,
встановленим правоустановчим
документом (рішенням міської ради або
виконавчого комітету), яка виконується
з полегшених металоконструкцій і
встановлюється тимчасово. Тимчасові
гаражі не є нерухомістю, не мають
капітального фундаменту і є
тимчасовими спорудами. Відповідно ст.
181 ЦК України до нерухомих речей
(нерухоме майно, нерухомість) належать
земельні ділянки, а також об'єкти,
розташовані на земельній ділянці,
переміщення яких є неможливим без їх
знецінення та зміни їх призначення.
Тимчасові гаражі не підлягають
реєстрації як тимчасові споруди, а
також споруди, не пов'язані фундаментом
із землею, в експлуатацію не
приймаються і право власності на них не
оформлюється. Земельні ділянки для
обслуговування тимчасових гаражів
приватизації не підлягають.
Правоустановчим документом, в даному
випадку рішенням міської ради від
22.02.2005 року, ОСОБА_1 було надано дозвіл
на встановлення тимчасового гаража та
попереджено про можливість його
знесення, тобто встановлено умовний
термін експлуатації вказаного гаража.
В ході судового розгляду справи також
було підтверджено факт відсутності у
позивачки будь-якої технічної
документації на побудований гараж.

У відповідності до ст.376 ЦК України
будівля, споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону
України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР
"Про місцеве самоврядування в Україні"
передбачено, що питання регулювання
земельних відносин вирішується
виключно на пленарних засіданнях
сільської, селищної, міської ради.

Як вже зазначалось, статтею 12
Земельного кодексу України визначено
повноваження міських рад у галузі
земельного права. Згідно з ст.81
Земельного кодексу України однією з
підстав набуття права власності на
земельну ділянку є приватизація
ділянок, які раніше надані у
користування.

Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу
України передбачено, що відповідний
орган виконавчої влади або орган
місцевого самоврядування, який передає
земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно- територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Рішення рад органів місцевого
самоврядування може бути скасовано
рішенням суду з мотивів їх
невідповідності Конституції чи
законам України.

Прийняте Дубровицькою міською радою
рішення від 11 липня 2013 № 753 "Про розгляд
заяви ОСОБА_1." відповідає вимогам
Конституції України та нормам
законодавства, яке діяло на момент
прийняття даного рішення, оскільки
відповідно до ст.12, п.7 ст.118, п.3 ст.123
Земельного кодексу України, п.3 ст.24
Закону України "Про регулювання
містобудівної діяльності", у разі
відсутності плану зонування або
детального плану території, передача
(надання) земельних ділянок із земель
комунальної власності у власність чи
користування фізичним та юридичним
особам для містобудівних потреб
забороняється.

Зміни, що були внесені до Закону
України щодо зупинення заборони на
відведення земельних ділянок були
прийняті 19.09.2013 року Законом України
"Про внесення змін до розділу V
"Прикінцеві положення" Закону України
"Про регулювання містобудівної
діяльності", тобто на момент прийняття
оскаржуваного рішення діяла попередня
редакція вказаного закону і передача
(надання) земельних ділянок із земель
комунальної власності у власність чи
користування фізичним та юридичним
особам для містобудівних потреб
заборонялася. Тобто відмова органу
місцевого самоврядування на той час
була підставною, правомірною та
законною.

Відповідно до частини 1 статті 58
Конституції України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.
Враховуючи те, що генеральний план
міста Дубровиці виготовлений у 1983 році
з перспективою розвитку та забудови
міста до 2000 року, земельний ресурс для
забудови передбачений існуючим
генпланом практично вичерпано, зокрема
будівництво індивідуального гаражу на
земельній ділянці, зазначеній у
поданих ОСОБА_1 графічних матеріалах не
передбачено генеральним планом м.
Дубровиця, а тому відмова у наданні
дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність ОСОБА_1 була
правомірною.

Відповідно до вимог ст. 39 Земельного
кодексу України, використання земель
житлової та громадської забудови
здійснюється відповідно до
генерального плану населеного пункту,
іншої містобудівної документації,
плану земельно-господарського устрою з
дотриманням будівельних норм,
державних стандартів і норм.

Відповідно до ч.3 ст. 8 Закону України
"Про регулювання містобудівної
діяльності", рішення з питань
планування та забудови територій
приймаються сільськими, селищними,
міськими радами та їх виконавчими
органами, районними, обласними радами,
Київською та Севастопольською
міськими державними адміністраціями в
межах визначених законом повноважень з
урахуванням вимог містобудівної
документації.

Частиною 1 ст. 17 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності",
передбачено, що генеральний план
населеного пункту є основним видом
містобудівної документації на
місцевому рівні, призначеної для
обґрунтування довгострокової
стратегії планування та забудови
території населеного пункту.

Частинами 1 та 2 ст. 186-1 ЗК України
встановлено, що проект землеустрою
щодо відведення земельних ділянок усіх
категорій та форм власності підлягає
обов'язковому погодженню з
територіальним органом центрального
органу виконавчої влади, що здійснює
реалізацію державної політики у сфері
земельних відносин. Проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки у
межах населеного пункту або земельної
ділянки за межами населеного пункту, на
якій розташовано об'єкт будівництва
або планується розташування такого
об'єкта, подається також на погодження
до структурних підрозділів районних,
Київської та Севастопольської міських
державних адміністрацій у сфері
містобудування та архітектури, а якщо
місто не входить до території певного
району, - до виконавчого органу міської
ради у сфері містобудування та
архітектури.

Приймаючи до уваги те, що земельна
ділянка, відносно якої ОСОБА_1 хотіла
отримати дозвіл на виготовлення
проектної документації для відведення
її у власність для будівництва
індивідуального гаража генеральним
планом м. Дубровиця не передбачено для
даних потреб, крім того відповідного
погодження щодо розміщення та
будівництва індивідуального гаража за
вказаною адресою у м. Дубровиця
сектором містобудування і архітектури
та земельних відносин Дубровицької
міської ради не надавалося, суд
приходить до висновку, що спірне
рішення прийнято з дотриманням вимог
чинного законодавства, а тому позовні
вимоги щодо визнання неправомірним та
скасування вказаного рішення не
підлягають до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.26, 59, 73 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні", ст.ст.12, 39, 116,
118, 122, ст.123, 186-1 Земельного кодексу
України, ст.ст.181 376 ЦК України, ст.ст., 4, 6,
9, 11,17, 18, 19, 22, 70, 71, 86, 159, 160, 161, 162 КАС
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Дубровицької міської
ради про визнання протиправним та
скасування рішення Дубровицької
міської ради Рівненської області від
11.07 2013 року № 753 «Про розгляд заяви
ОСОБА_1.» стосовно відмови у наданні
дозволу на виготовлення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність для будівництва
індивідуального гаражу площею 0,01 га по
АДРЕСА_1 - відмовити за безпідставністю.

Постанова може бути оскаржена до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Дубровицький районний суд, шляхом
подання апеляційної скарги в
десятиденний строк, з дня отримання
копії постанови.

Суддя: підпис

З оригіналом згідно

Суддя Дубровицького

районного суду
Оборонова І.В.