Справа № К/9991/47236/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/47236/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л.,
Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом прокурора Сарненського району
Рівненської області в інтересах ОСОБА_4
до Сарненської міжрайонної державної
податкової інспекції Рівненської
області про зобов'язання вчинити дії,
за касаційною скаргою прокурора
Сарненського району Рівненської
області в інтересах ОСОБА_4 на
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 12 квітня 2011
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 23 червня 2011 року, -

у с т а н о в и л а :

У лютому 2011 року прокурор звернувся до
суду з позовом в інтересах ОСОБА_4, у
якому просив зобов'язати Сарненську
міжрайонну державну податкову
інспекцію Рівненської області (далі -
ДПІ) видати довідку про суму чистого
доходу та відрахувань платежів до
бюджету позивача за період з 1992 року по
1999 рік.

В обґрунтування позовних вимог
прокурор зазначав, що ОСОБА_4 є
суб'єктом підприємницької діяльності.
У період 1992-1999 років сплачував усі види
податків, подавав у ДПІ відповідну
декларацію про доходи, а тому задля
визначення його трудового стажу та
доходу для призначення пенсії позивач
має право на отримання довідки про суму
чистого доходу та бюджетних
відрахувань у цей період (далі - спірна
довідка).

Посилаючись на Порядок подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», затвердженого
Постановою правління Пенсійного фонду
України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі
Порядок), та на відмову відповідача
видати спірну довідку просив усунути
зазначені порушення прав позивача та
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 12 квітня 2011
року залишеної без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 23 червня 2011
року позов задоволено частково,
зобов'язано відповідача видати
позивачу довідку про суму здійснених
ним платежів до бюджету за 1999 рік. В
решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить їхні
рішення скасувати та задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, в межах статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів дійшла
висновку про відхилення скарги з таких
підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суди на підставі наявних у справі даних
встановили і правильно виходили з того,
що подання квартальних та річних
декларацій, зберігання облікових даних
про доходи, витрати та сплату податків,
а також звітності для підтвердження
сплати страхових внесків, покладався
на суб'єкта підприємницької діяльності
і відповідно одночасно страхувальника.
При цьому суди встановили, що на час
виникнення спору сторін декларації про
доходи платників податків за період
1992-1999 років знищені, оскільки минули
терміни зберігання, передбачені
статтею 293 наказу Головного архівного
управління при КМУ від 20.07.1998р. №41 «Про
затвердження Переліку типових
документів, що створюються в
діяльності органів державної влади та
місцевого самоврядування, інших
установ, організацій та підприємств»
та Протоколом засідання Центральної
експертної комісії ДПА України від
25.12.2006р за № 3 Декларацій про прибуток
(доходи). Отже видати довідку про суму
чистого доходу за період з 1992 по 1999 роки
для позивача ДПІ можливості не має, а
тому позовні вимоги у цій частині є
безпідставними.

Суди також правильно виходили з того,
що Порядок, на який посилається позивач
як на підставу позову, не містить
зобов'язань надання податковими
органами довідок про суму чистого
доходу відносно платників податків,
тобто спірних правовідносин не
врегульовує.

Так, статтею 2 Закону України «Про
державну податкову службу в Україні»
встановлено, що основним завданням
органів державної податкової служби є
здійснення контролю за додержанням
податкового законодавства,
правильністю обчислення, повнотою і
своєчасністю сплати до бюджетів,
державних цільових фондів податків і
зборів (обов'язкових платежів), а також
неподаткових доходів, установлених
законодавством.

Відповідно до пункту 4 статті 14 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян» (далі -
Декрет) громадяни, які займаються
підприємницькою діяльністю, надають
податковому органу декларації за
наслідками кожного звітного кварталу,
а також звітного року у строки,
визначені законом. В декларації
зазначаються загальні суми одержаного
доходу, витрат і сплаченого податку за
звітний рік або інший період, за який
здійснюється оподаткування
(оподатковуваний період).

Суди правильно застосували положення
статті 19 Декрету, якою визначено
обов'язки громадян, підприємств,
установ, організацій, фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності
зокрема : вести облік доходів,
одержаних протягом року, і витрат,
безпосередньо пов'язаних з їх
одержанням, за формою, що
встановлюється Головною державною
податковою інспекцією України;
подавати в передбачених цим Декретом
випадках податковим органам
декларації про доходи і витрати за
формами, що їх встановлює Головна
державна податкова інспекція України,
та інші необхідні документи, які
підтверджували б достовірність
вказаних у деклараціях даних;
своєчасно і в повному обсязі
сплачувати до бюджету належні до
сплати суми податку; зберігати
облікові дані про доходи, витрати та
сплату податків протягом трьох років.

Таким чином, у спірний період органи
Державної податкової служби України
лише здійснювали контроль за
утриманням прибуткового податку,
своєчасності і повноти перерахування
його до бюджету, а підприємці в свою
чергу мають самостійно зберігати дані
про отримані доходи, понесені витрати
та сплату податків.

У відповідності до статті 293 наказу
Головного архівного управління при КМУ
від 20.07.1998р. №41 «Про затвердження
Переліку типових документів, що
створюються в діяльності органів
державної влади та місцевого
самоврядування, інших установ,
організацій та підприємств» термін
зберігання річних Декларацій про
прибуток (доходи) становить 5 років.

Разом з цим згідно Протоколу засідання
Центральної експертної комісії ДПА
України від 25.12.2006р.за №3 встановлені
терміни збереження декларацій про
доходи платників податків протягом 3-х
років за умови завершення перевірки
державними податковими органами з
питань дотримання податкового
законодавства.

Таким чином, суди дійшли
обґрунтованого висновку, що знищення
зазначеної податкової звітності
позивача є таким, що відповідає вимогам
чинного законодавства.

При цьому безпідставним є посилання
прокурора про те, що ненадання такої
звітності порушує права позивача щодо
оформлення пенсії, оскільки у
відповідності з вимогами статей 11, 14 та
17 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» позивач як
особа-підприємець, є страхувальником і
застрахованої особою одночасно, тому
зобов'язаний самостійно вести облік
виплат (доходу) застрахованих осіб, та
зберігати квитанції про сплату внесків
до пенсійного фонду за період до 1 липня
2000 року.

Правильним є також висновок судів у
частині того, що облік чистого прибутку
платників податків у особових рахунках
не передбачено чинним законодавством у
редакції спірного періоду, зокрема
Інструкцією про порядок ведення
державними податковими інспекціями
оперативно-бухгалтерського обліку
податків та податкових платежів,
затвердженою Наказом Головної
державної податкової інспекції
України від 12 травня 1994 року № 114/323.
Тому відповідач не має можливості
надати інформацію щодо сум чистого
доходу позивача за у спірний період.

З урахуванням викладеного суди дійшли
правильного висновку, що інформація
щодо здійснених позивачем платежів до
бюджету у наявності відповідача лише
за 1999 рік, а тому, з урахуванням
конституційних прав позивача та
положень Закону України «Про звернення
громадян», позовні вимоги можливо
задовольнити лише за даний період.

Тому рішення судів відповідають
дійсним обставинам справи, нормам
матеріального і процесуального права,
доводи касаційної скарги висновків
судів не спростовують, оскільки
ґрунтуються на помилковому
трактуванні наведених правових норм, а
тому підстав для скасування судових
рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо суди не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
оскаржуваних судових рішень, то суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін.

Не може бути скасовано правильне і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу прокурора
Сарненського району Рівненської
області в інтересах ОСОБА_4 відхилити, а
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 12 квітня 2011
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 23 червня 2011 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало