Справа № 2а-22/12/0970
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/71299/12

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Бутенка В.І (доповідач), Лиски Т.О.,
Олендера І.Я.

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_4 до Верховинського районного
центру соціальних служб для сім'ї,
дітей та молоді про визнання
неправомірним та скасування наказу,

в с т а н о в и в :

У червні 2011 року позивач звернувся до
суду із вказаним позовом.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 4
травня 2012 року у задоволенні позову
відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 26 вересня
2012 року це рішення скасовано і позов
задоволено частково.

Поновлено позивача на посаді
начальника відділу соціальної роботи
Верховинського районного центру
соціальних служб для сім'ї, дітей та
молоді. Стягнуто з відповідача на
користь позивача середньомісячний
заробіток за час вимушеного прогулу у
період з 28 липня 2011 року по 3 жовтня 2012
року. Поновлення на посаді та стягнення
середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу в межах суми за один
місяць допущено до негайного
виконання. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

В касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати це рішення і
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 з 6 січня 2011 року
обіймала посаду начальника відділу
соціальної роботи Верховинського
районного центру соціальних служб для
сім'ї, дітей та молоді (далі - РЦСССДМ).

Наказом директора Верховинського
РЦСССДМ № 02-1/11 від 28 липня 2011 року
позивача звільнено з посади начальника
відділу соціальної роботи районного
центру соціальних служб для сім'ї,
дітей та молоді відповідно до п.4 ст. 40
КЗпП України за прогул без поважних
причин.

Із матеріалів справи вбачається, що
підставою для прийняття зазначеного
рішення став акт про відсутність
позивача на робочому місці без
поважних причин в період з 13 липня
2011року по 15 липня 2011року.

Відповідно до вимог п. 4 ст. 40 КЗпП
України трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадку прогулу (в тому
числі відсутності на роботі більше
трьох годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

Згідно з ч. 10 ст. 25 Закону України «Про
відпустки» відпустка без збереження
заробітної плати за бажанням
працівника надається в обов'язковому
порядку працівникам для догляду за
хворим рідним по крові або по шлюбу,
який за висновком медичного закладу
потребує постійного стороннього
догляду, - тривалістю, визначеною у
медичному висновку, але не більше 30
календарних днів.

Частиною першою ст. 26 цього закону
передбачено, що за сімейними
обставинами та з інших причин
працівнику може надаватися відпустка
без збереження заробітної плати на
термін, обумовлений угодою між
працівником та власником або
уповноваженим ним органом, але не
більше 15 календарних днів на рік.

У відповідності до постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06.11.1992
року «Про практику розгляду судами
трудових спорів» передбаченим нормою
закону прогулом визнається лише
відсутність працівника на роботі як
протягом одного робочого дня, так і
більше трьох годин безперервно або
сумарно протягом робочого дня без
поважних причин. Відсутність
працівника на роботі з поважних причин
не може вважатися прогулом, а отже і
підставою для розірвання трудового
договору за пунктом 4 статті 40 КЗпП
України.

Поважними причинами є такі причини, що
виключають вину працівника. За
наявності поважних причин, таких як
перебування працівника на лікуванні з
втратою працездатності дні невиходу на
роботу не можуть вважатися прогулом.

Згідно рішення Конституційного Суду
України у справі № 17/81-97 від 9 липня 1998
року зазначено, що Конституція України
закріплює та гарантує основні трудові
права громадян (статті 43, 44, 45, 46) і
встановлює, що основи соціального
захисту, форми і види пенсійного
забезпечення, засади регулювання праці
і зайнятості визначаються виключно
законами України (пункт 6 частини
першої статті 92).

Судами встановлено, що ОСОБА_4 за
погодженням з директором центру
соціальних служб для сім'ї, дітей та
молоді ОСОБА_5 була відсутня на роботі
13, 14, 15 липня 2011 року, бо їй було надано
відгули на період з 11 по 15 липня за
відпрацьований час з 6 по 10 червня 2011
року під час наданої відпустки за
власний рахунок. Зазначене
підтверджуєься резолюцією директора
Верховинського РЦСССДМ на заяві
позивача від 6 липня 2011 року. Поважною
причиною для надання відпустки була
важка хвороба члена родини позивача,
адже її чоловік потребував догляду
через складність перебігу хвороби і
важкого стану здоров'я.

Враховуючи зазначене і надані
позивачем в підтвердження причин
відсутності на роботі в період з 11
липня 2011 року по 15 липня 2011 року докази,
колегія суддів погоджується з
висновками суду апеляційної інстанції
щодо поважності цих причин та
наявності підстав для часткового
задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги зроблених
цими судами висновків не спростовують.

Згідно статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

У відповідності до ч. 2 ст. 220 КАС України
суд касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги, але при цьому може
встановлювати порушення норм
матеріального чи процесуального права,
на які не було посилання в касаційній
скарзі.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 230 КАС
України, суд,

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Верховинського
районного центру соціальних служб для
сім'ї, дітей та молоді залишити без
задоволення, а постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 26 вересня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

С у д д і :
В.І. Бутенко

Т.О. Лиска

І.Я. Олендер