Справа № 813/8361/13-а
Суддя: Іщук Л.П.
Дата ухвалення: 2014-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2014 року
Справа №
876/3195/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Іщук Л.П.

суддів
Дяковича В.П., Кухтея Р.В.,

за участю секретаря судового засідання
Гелецького П.В.,

представника позивача
Крочук М.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Сокальської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Львівській
області на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 19
лютого 2014 року у справі за позовом
Дочірнього підприємства «Датський
текстиль» компанії «ПВН Холдінг А/С» до
Сокальської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Львівській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

встановив:

Дочірнє підприємство «Датський
текстиль» компанії «ПВН Холдінг А/С»
звернулося до Львівського окружного
адміністративного суду з позовом до
Сокальської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Львівській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 11.07.2013
року.

Вважає, що податкове
повідомлення-рішення є безпідставне і
необгрунтоване, прийняте з порушенням
вимог податкового законодавства і
підлягає скасуванню. Позовні вимоги
обґрунтовує тим, що оскаржуване
податкове повідомлення-рішення було
винесене у зв'язку з несвоєчасною
сплатою авансового внеску з податку на
прибуток у лютому 2013 року. Зазначає, що
затримка сплати авансового внеску з
податку на прибуток відбулась з вини
податкового органу, оскільки на
особовому рахунку підприємства була
наявна переплата з податку на прибуток,
яку відповідач повинен був самостійно
відповідно до вимог ст. 87 ПК України
перерахувати в рахунок сплати
авансового внеску з податку на
прибуток.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 19 лютого 2014
року позов задоволений. Судове рішення
мотивоване тим, що відповідач, як
суб'єкт владних повноважень, не довів
обставин, на які посилався як на
підставу своїх заперечень, а його
висновки в акті перевірки не
грунтуються на вимогах закону.

Відповідач оскаржив постанову суду
першої інстанції. Вважає, що
оскаржувана постанова винесена без
належного з'ясування фактичних
обставин справи і з порушенням норм
матеріального права і просить
постанову суду скасувати і прийняти
нову, якою відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначає, що сума
авансового платежу з податку на
прибуток за лютий 2013 року була сплачена
позивачем із затримкою на 6 календарних
днів, чого позивач не заперечує, тому
податковим органом правомірно
винесене податкове
повідомлення-рішення, яким застосовано
до позивача штрафні санкції. Крім того,
вказує, що не має повноважень
зараховувати переплату з податку на
прибуток підприємства в рахунок сплати
авансового внеску з податку на
прибуток без заяви платника, оскільки
платіж з податку на прибуток не є
платежем з авансового внеску податку
на прибуток.

В судовому засіданні під час розгляду
апеляційної скарги представник
позивача заперечив проти задоволення
апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду,
пояснення представника позивача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що
18.06.2013 року Сокальською ОДПІ була
проведена камеральна перевірка з
питань своєчасності сплати узгоджених
податкових зобов'язань з податку на
прибуток, за результатами якої
складений акт № 343/13-29-15/31588791 від 18.06.2013
року, яким встановлене порушення
позивачем п.57.1 ст. 57 ПК України. На
підставі вказаного акту відповідачем
прийняте податкове
повідомлення-рішення № від 11.07.2013
року, яким позивачеві нараховані
штрафні санкції за платежем -
авансовий внесок з податку на прибуток
приватних підприємств у розмірі 7719,36
гривень.

Суд першої інстанції, задовольняючи
адміністративний позов, виходив з того,
що відповідачем не доведено
правомірність прийняття оскаржуваного
рішення, оскільки позиція податкового
органу щодо порушення позивачем
граничних строків сплати авансових
внесків по податку на прибуток не
ґрунтується на вимогах податкового
законодавства і їм суперечить.

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів апеляційної інстанції, виходячи
з наступного.

Згідно з 14.1.156. п. 14. 1. ст. 14 ПК України
податкове зобов'язання - сума коштів,
яку платник податків, у тому числі
податковий агент, повинен сплатити до
відповідного бюджету як податок або
збір на підставі, в порядку та строки,
визначені податковим законодавством (у
тому числі сума коштів, визначена
платником податків у податковому
векселі та не сплачена в установлений
законом строк).

Відповідно до п. 57.1. ст. 57 ПК України
платники податку на прибуток (крім
новостворених, виробників
сільськогосподарської продукції,
неприбуткових установ (організацій) та
платників податків, у яких доходи, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування, за останній річний
звітний податковий період не
перевищують 10 мільйонів гривень)
щомісяця сплачують авансовий внесок з
податку на прибуток у порядку і в
строки, які встановлені для місячного
податкового періоду, у розмірі не менше
1/12 нарахованої до сплати суми податку
за попередній звітний (податковий) рік
без подання податкової декларації. У
складі річної податкової декларації
платником податку подається
розрахунок щомісячних авансових
внесків, які мають сплачуватися у
наступні дванадцять місяців. Визначена
в розрахунку сума авансових внесків
вважається узгодженою сумою грошових
зобов'язань. Вказана редакція п. 57.1. ст.
57 ПК України набрала чинності з 01.01.2013
року.

Відповідно до пункту 2 підрозділу 4
розділу ХХ Податкового кодексу України
платники податку на прибуток
підприємств, які починаючи з 2013 року
подають річну податкову декларацію
відповідно до пункту 57.1 статті 57 цього
Кодексу, сплачують у січні - лютому 2013
року авансовий внесок з цього податку у
розмірі 1/9 податку на прибуток,
нарахованого у податковій звітності за
дев'ять місяців 2012 року, протягом 20
календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
(податкового) місяця.

Підпунктом 17.1.10 п. 17.1 ст. 17 ПК України
встановлено, що платник податків має
право на залік чи повернення надміру
сплачених, а також надміру стягнутих
сум податків та зборів, пені, штрафів у
порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до п. 87.1 ст. 87 ПК України
джерелами самостійної сплати грошових
зобов'язань або погашення податкового
боргу платника податків є будь-які
власні кошти, у тому числі ті, що
отримані від продажу товарів (робіт,
послуг), майна, випуску цінних паперів,
зокрема корпоративних прав, отримані
як позика (кредит), та з інших джерел, з
урахуванням особливостей, визначених
цією статтею, а також суми надміру
сплачених платежів до відповідних
бюджетів.

Сплата грошових зобов'язань або
погашення податкового боргу платника
податків з відповідного платежу може
бути здійснена також за рахунок
надміру сплачених сум такого платежу
(без заяви платника) або за рахунок
помилково та/або надміру сплачених сум
з інших платежів (на підставі
відповідної заяви платника) до
відповідних бюджетів.

Приписи ст. ст. 17, 87 ПК України не
містять будь - яких заборон щодо видів
податків, за якими не може бути
здійснено погашення грошового
зобов'язання за рахунок надміру
сплачених сум такого зобов'язання.

Інструкцією про порядок ведення
органами державної податкової служби
оперативного обліку платежів до
бюджету, контроль за справлянням яких
здійснюється органами державної
податкової служби України,
затвердженою Наказом ДПА України від
18.07.2005 року №276, встановлений порядок
ведення особових рахунків платників
податків.

Інструкція №276 передбачає
автоматизоване ведення особових
рахунків платників податків в
хронологічному порядку, тобто у разі
наявності у позивача на початок
звітного періоду позитивного сальдо
розрахунків з бюджетом за податком на
прибуток підприємств, від'ємне
значення податкових зобов'язань
звітного періоду за цим податком (у
тому числі авансовий внесок) має бути
погашене за рахунок існуючої
переплати.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що відповідно до
податкової звітності ДП «Датський
текстиль» компанії «ПВН Холдінг А/С» за
ІІІ квартали 2012 року розмір авансового
внеску для підприємства становить 77193,58
грн. На особовому рахунку позивача за
кодом бюджетної класифікації 11020300
«Податок на прибуток підприємств,
створених за участю іноземних
інвесторів» станом на 01.02.2013 рахувалась
переплата у сумі 5043378,71 гривень, яка
значно перевищувала суму авансового
внеску з податку на прибуток за лютий
2013 року, тобто була достатньою для
зарахування на сплату цього авансового
внеску.

Тому відповідач мав без заяви платника
податку погасити заборгованість за
рахунок існуючої переплати.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
повністю погоджується з висновком суду
першої інстанції про неправомірність
незарахування відповідачем такої суми
в сплату грошового зобов'язання з
авансового внеску з податку на
прибуток за січень-лютий 2013 року та
протиправність визначення позивачу
податкового боргу, що вбачається з
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення.

Доводи апеляційної скарги щодо різної
природи платежу з податку на прибуток
та авансового внеску з податку на
прибуток є неправильним тлумаченням
норм Податкового кодексу України і
спростовуються ст. 9 ПК України, де
даний вичерпний перелік податків, у
якому відсутній такий вид податку як
авансовий внесок з податку на прибуток.

Тому висновок контролюючого органу про
порушення позивачем граничних строків
сплати авансових платежів по податку
на прибуток у лютому 2013 року, що
призвели до нарахування позивачеві
штрафних санкцій, є безпідставним і
необгрунтованим.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. Частиною 2 цієї
статті встановлено, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд першої інстанції обґрунтовано
задовольнив позовні вимоги, правильно
і повно встановив обставини справи та
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду,
суперечать обставинам справи і не
доведені апелянтом відповідно до ч.2
ст.71 КАС України, а тому постанову суду
першої інстанції слід залишити без
змін.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205,
206, 212, 254 КАС України, суд

ухвалив :

Апеляційну скаргу Сокальської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Львівській області
залишити без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 19 лютого 2014
року у справі № 813/8361/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів з дня
складення її в повному обсязі.

Головуючий
Л.П. Іщук

Судді
В.П. Дякович

Р.В.
Кухтей

Ухвала складена в повному обсязі 13.10.2014
року