Справа № 809/1999/13-а
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2014 р.
Справа № 876/12101/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.,

суддів:
Обрізка І.М., Левицької Н.Г.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Державного підприємства
«Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат» на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 18.07.2013 року
у справі за позовом Управління
Пенсійного фонду України в м.Тернополі
до Державного підприємства
«Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат» про стягнення
заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в
м.Тернополі звернулося з
адміністративним позовом до
Державного підприємства
"Івано-Франківський ліспромкомбінат"
про стягнення заборгованості в сумі
4700,27 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
відповідач зобов'язаний
відшкодовувати витрати органу
Пенсійного фонду на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах особам, що здобули
стаж, який дає право на даний вид пенсії
на цьому підприємстві, однак такі
витрати відповідачем не відшкодовано,
а тому останні підлягають стягненню в
судовому порядку.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
18.07.2013 року позовну заяву задоволено
повністю, оскільки суд погодився з
доводами позивача.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач - ДП «Івано-Франківський
військовий ліспромкомбінат» подало
апеляційну скаргу, вважає, що
оскаржувана постанова прийнята з
порушенням норм матеріального права, а
тому просить скасувати оскаржувану
постанову з прийняттям нової, якою
відмовити в задоволенні позову.

При цьому апелянт обґрунтовує та
мотивує свої вимоги тим, що суд першої
інстанції прийшов до висновку, що
структурлний підрозділ - Тернопільське
УВТК зобов'язаний здійснювати
відшкодування витрат Пенсійного фонду
та виплату і доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах, при
тому наклав обов'язок стягнення
заборгованості з державного
підприємства «Івано-Франківський
військовий ліспромкомбінат», чим
порушив вимоги ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», відповідно до якого
страхові внески сплачуються
страхувальниками та застрахованими
особами у визначених законом розмірах.
При таких обставинах не звернув уваги
на той факт, що Тернопільське УВТК
здійснює свою діяльність на принципах
госпрозрахунку, має розрахунковий
рахунок в банку, круглу печатку та
штамп і бланки із своєю назвою та
емблемою. Також Тернопільське УВТК
зареєстровано як страхувальник та
самостійно здійснює перечислення
страхових внесків. Крім того апелянт
зазначає, що суд повинен був відкласти
розгляд справи з причини відсутності
представника ліс промкомбінату.

Відповідно до п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197 КАС
України, суд вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки таке можливе на
основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
необхідно відхилити з наступних
мотивів.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, колегія суддів
врахувала наступні норми чинного
законодавства та обставини справи.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджується наступне,
Державне підприємство
«Івано-Франківський ліспромкомбінат»
відповідно до витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців
зареєстроване 22.06.1993 року як юридична
особа, до складу якого входить
відокремлений структурний підрозділ
-Тернопільське управління
виробничо-технологічної комплектації.

Згідно розрахунків фактичних витрат на
виплату та доставку пенсій,
призначених відповідно до ч.2
Прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове пенсійне
страхування» та пунктів "б" - "з" ст.13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» за списком №2,
відповідач зобов`язувався сплатити
фактичні витрати на виплату і доставку
пенсій. Розрахунки надсилались у
відповідності до п. 6.4 розділу 6
Інструкції «Про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України», затвердженої постановою
правління Пенсійного фонду України від
19.12.2003р. № 21-1, які отримані
відокремленим структурним підрозділом
- Тернопільським управлінням
виробничо-технологічної комплектації
державного підприємства
"Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат", про що свідчать копії
рекомендованих повідомлень про
вручення та ним не оскаржувалися.

Як вбачається із матеріалів справи, що
громадянам ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
призначено пенсію на пільгових умовах
відповідно до пунктів "б" - "з" ст.13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» за списком №2
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджених Кабінетом
Міністрів України.

Згідно розрахунку сум заборгованості
по відшкодуванню витрат на виплату і
доставку пільгових пенсій за
відповідачем обліковується
заборгованість за квітень 2013 року -
23332,15 грн., травень 2013 року - 1284,77 грн. та
червень 2013 року - 1083,35 грн., що в
загальній сумі становить 4700,27 грн.

Проте, відповідач в порушення вимог
Закону України "Про пенсійне
забезпечення", Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" не відшкодував суму
фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій таким громадянам за
період квітень-червень 2013 року за
списком №2 в розмірі 4700,27 грн.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції виходив з того, що
оскільки суми заборгованості
відповідачем добровільно не сплачено,
такі підлягають стягненню в судовому
порядку.

Колегія суддів апеляційного суду
вважає висновки суду першої інстанції
вірними та зазначає наступне.

Абзацом 4 п. 1 ст. 2 Закону України «Про
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування» визначено, що для
платників збору, визначених пунктами 1
та 2 статті 1 цього Закону, крім тих, які
є платниками фіксованого
сільськогосподарського податку,
об'єктом оподаткування є також
фактичні витрати на виплату і доставку
пенсій, призначених відповідно до
пунктів «а»-«з» статті 13 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» до
досягнення працівниками пенсійного
віку, передбаченого статтею 12 Закону
України «Про пенсійне забезпечення».

Відшкодуванню Пенсійному фонду
України підлягають витрати на виплату
та доставку пільгових пенсій,
призначених відповідно до пунктів
«а»-«з» статті 13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», незалежно від
їх часу призначення, до досягнення
працівниками пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону, а саме:
для чоловіків - 60 років, для жінок - 55
років.

Відповідно до постанови правління
Пенсійного фонду України «Про
затвердження Інструкції про порядок
обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України» від 19.12.2003 року № 21-1,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 16 січня 2004 року за № 64/8663
відшкодуванню підлягають витрати
Пенсійного фонду на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах відповідно до частини
2 Прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Також, відповідно до п. 2 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», до
запровадження пенсійного забезпечення
через професійні та корпоративні
фонди, пенсії призначаються за нормами
цього Закону в разі досягнення
пенсійного віку при наявності
трудового стажу, передбаченого Законом
України «Про пенсійне забезпечення».
При цьому зберігається порядок
покриття витрат на виплату та доставку
цих пенсій, що діяв до набрання
чинності цим Законом.

Пунктом 6.1 зазначеної Інструкції
встановлено, що відшкодуванню
підлягають витрати Пенсійного фонду на
виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах
відповідно до частини 2 Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» в таких розмірах, зокрема,
для платників, зазначених у підпункті
2.1.1 пункту 2.1 цієї Інструкції, - фактичні
витрати на виплату і доставку пенсій
працівникам, зайнятим повний робочий
день на підземних роботах, на роботах з
особливо шкідливими і особливо важкими
умовами праці за списком №1 виробництв,
робіт, професій, посад і показників,
затверджених Кабінетом Міністрів
України, крім тих, що були
безпосередньо зайняті повний робочий
день на підземних роботах (включаючи
особовий склад гірничорятувальних
частин) з видобутку вугілля, сланцю,
руди та інших корисних копалин, на
будівництві шахт та рудників за
списком робіт і професій, затвердженим
Кабінетом Міністрів України в таких
розмірах: 100 відсотків від фактичних
витрат на виплату і доставку цих
пенсій, призначених та/або виплачених з
2013 року.

Відповідно до п. 6.4 вказаної Інструкції,
розмір сум до відшкодування на
поточний рік визначаються відділами
надходження доходів органів
Пенсійного фонду України щорічно у
розрахунках фактичних витрат на
виплату та доставку пенсій,
призначених відповідно до частини 2
«Прикінцевих положень» Закону, які
надсилаються підприємствам до 20-го
січня поточного року та протягом 10 днів
з новопризначених (перерахованих)
пенсій, а підприємства щомісячно до
25-го числа вносять до Пенсійного фонду
місячну суму фактичних витрат на
виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах (п.п.6.4,
6.8 п.6 Інструкції).

Витрати на доставку та виплату
пільгових пенсій покриваються
підприємствами, на яких було набуто
пільговий стаж.

Докази погашення боргу за період
квітень-червень 2013 року в розмірі 4700,27
грн. відповідачем суду не представлені.

Згідно даних Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців Тернопільське
управління виробничо-технологічної
комплектації є відокремленим
структурним підрозділом юридичної
особи ? Державного підприємства
«Івано-Франківський ліспромкомбінат».

З огляду на зазначене, покликання
відповідача, що стягнення необхідно
проводити із страхувальника ?
Тернопільського управління
виробничо-технологічної комплектації,
не заслуговують на увагу, так як в силу
вимог ч.1 ст.48 КАС України здатність
мати процесуальні права та обов'язки в
адміністративному судочинстві
(адміністративна процесуальна
правоздатність) визнається за
громадянами України, іноземцями,
особами без громадянства, органами
державної влади, іншими державними
органами, органами влади Автономної
Республіки Крим, органами місцевого
самоврядування, їхніми посадовими і
службовими особами, підприємствами,
установами, організаціями (юридичними
особами).

Як сам зазначає в апеляційній скарзі
відповідач, Тернопільське УВТК є
структурним підрозділом ДП
«Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат» і діє на підставі
Положення про підрозділ і не є
юридичною особою.

Таким чином, оскільки відповідачем
фактичні витрати на виплату та
доставку пільгових пенсій
відшкодовані не були, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про підставність позовних вимог
позивача про стягнення з відповідача в
користь управління Пенсійного фонду
України в м. Тернополі заборгованості
по відшкодуванню витрат на виплату та
доставку пенсій призначених на
пільгових умовах за списком №2 в
розмірі 4700,27 грн.

Спростовуючи доводи апелянта
необхідно вказати, що пунктом 8.8
згаданої Інструкції передбачено, що у
разі якщо страхувальник, який одержав
вимогу і протягом десяти робочих днів
після її отримання не сплатив
зазначену у вимозі суму або не узгодив
вимогу з відповідним органом
Пенсійного фонду, або не оскаржив
вимогу в судовому порядку, а також у
разі якщо страхувальник узгодив
вимогу, але не сплатив узгоджену суму
протягом десяти робочих днів після
отримання узгодженої вимоги, орган
Пенсійного фонду звертається у
встановленому законом порядку і подає
вимогу до відповідного органу
державної виконавчої служби, у якій
зазначає суму боргу за даними карток
особових рахунків платників на дату
подання. До сум боргу, що подаються до
органів державної виконавчої служби за
даними карток особових рахунків
платників, включаються також суми
узгоджених з платником, але не
сплачених у встановлений термін
фінансових санкцій (штрафів) та пені.

Як слідує з матеріалів справи,
відповідач отримував розрахунки УПФ
України в м. Тернополі про фактичні
витрати на виплату та доставку пенсій,
проте зазначені вимоги ним не
оскаржувались.

Не заслуговують на увагу доводи
заявника апеляційної скарги, що суд
безпідставно застосував ч. 4 ст. 128 КАС
України, так як необхідно було
застосувати ч.3 цієї статті з метою
дотримання принципу змагальності
сторін, оскільки заяви підприємство
про розгляд справи за його відсутності
не подавало й відкласти розгляд справи.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України
у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Як свідчить розписка та повідомлення
про вручення відправлення, ДП
«Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат» завчасно отримав
повістку про з'явлення в судове
засідання 18.07.2013 року до окружного
адміністративного суду для розгляду
справи №809/1999/13-а.

За приписами ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього
Кодексу, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

В зв'язку з цим, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що суд першої
інстанції при вирішенні даної справи
всебічно, повно та об'єктивно встановив
обставини справи, дослідив та оцінив
всі докази, які містяться в матеріалах
справи та прийшов до вірного висновку.

З огляду на таке, наведені в
апеляційній скарзі доводи не
викликають сумнівів щодо правильності
висновків суду першої інстанції та
застосування норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200,
ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд
апеляційної інстанції

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Івано-Франківський
військовий ліспромкомбінат» залишити
без задоволення.

Постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
18.07.2013 року у справі №809/1999/13-а - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після надіслання копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
В.П.Сапіга

Судді
І.М. Обрізко

Н.Г. Левицька