Справа № 2а-145/08
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/47892/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючої: Калашнікової
О.В.Суддів:Васильченко Н.В. Леонтович
К.Г. секретар судового засідання:
Антипенко В.В.

за участю представника позивача ОСОБА_4
- ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 03 вересня
2013 року у справі № 2а-145/08 за позовом
ОСОБА_4, ОСОБА_7 до Пустомитівської
районної державної адміністрації
Львівської області, Управління
земельних ресурсів у Пустомитівському
районі Львівської області, Відділу
архітектури, містобудування та
житлово-комунального господарства
Пустомитівської районної державної
адміністрації Львівської області про
визнання незаконною вимоги,
зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4, ОСОБА_7 звернулись в суд з
позовом до Пустомитівської районної
державної адміністрації Львівської
області, Управління земельних ресурсів
у Пустомитівському районі Львівської
області, Відділу архітектури,
містобудування та
житлово-комунального господарства
Пустомитівської районної державної
адміністрації Львівської області, в
якому просили: визнати незаконною
вимогу Пустомитівської районної
державної адміністрації щодо
необхідності погодження
Сороки-Львівською сільською радою
проектів відведення земельних ділянок
у власність позивачам для ведення
особистого селянського господарства
на території Сороки-Львівської
сільської ради за межами населеного
пункту; надати дозвіл ОСОБА_4 на
розробку проекту відведення земельної
ділянки площею 1,7 га для ведення
особистого селянського господарства
на території Сороки-Львівської
сільської ради за межами населеного
пункту згідно поданої заяви; надати
дозвіл ОСОБА_7 на розробку проекту
відведення земельної ділянки площею 1,7
га для ведення особистого селянського
господарства на території
Сороки-Львівської сільської ради за
межами населеного пункту згідно
поданої заяви; зобов'язати Управління
земельних ресурсів у Пустомитівському
районі Львівської області та Відділ
містобудування, архітектури та
житлово-комунального господарства
Пустомитівської районної державної
адміністрації погодити проект
відведення земельних ділянок площею 1,7
га кожна для ведення особистого
селянського господарства на території
Сороки-Львівської сільської ради за
межами населеного пункту у власність
позивачам; зобов'язати Пустомитівську
районну державну адміністрацію
затвердити проект відведення
земельних ділянок позивачам, складений
у встановленому законодавством
порядку, та передати безоплатно у
власність позивачам земельні ділянки
для ведення особистого селянського
господарства площею 1,7 га згідно
затверджених проектів землеустрою без
погодження з Сороки-Львівською
сільською радою.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
Пустомитівською районною державною
адміністрацією Львівської області
протиправно відмовлено позивачам у
задоволенні клопотання про надання
дозволу на розробку проектів
відведення земельних ділянок з причин
віднесення спірних ділянок до земель,
на які претендує інша особа, та через
відсутність відповідного погодження
Сороки-Львівської сільської ради, а
також Управління земельних ресурсів у
Пустомитівському районі Львівської
області і Відділу архітектури,
містобудування та
житлово-комунального господарства
Пустомитівської районної державної
адміністрації Львівської області з
причин інвестиційної привабливості
спірних земель.

Постановою Пустомитівського районного
суду Львівської області від 01 серпня 2008
року позовні вимоги задоволено:
визнано незаконною вимогу
Пустомитівської районної державної
адміністрації щодо необхідності
погодження Сороки-Львівською
сільською радою проектів відведення
земельних ділянок у власність
позивачам для ведення особистого
селянського господарства на території
Сороки-Львівської сільської ради за
межами населеного пункту; надано
дозвіл ОСОБА_4 на розробку проекту
відведення земельної ділянки площею 1,7
га для ведення особистого селянського
господарства на території
Сороки-Львівської сільської ради за
межами населеного пункту згідно
поданої заяви; надано дозвіл ОСОБА_7 на
розробку проекту відведення земельної
ділянки площею 1,7 га для ведення
особистого селянського господарства
на території Сороки-Львівської
сільської ради за межами населеного
пункту згідно поданої заяви;
зобов'язано Управління земельних
ресурсів у Пустомитівському районі
Львівської області та Відділ
містобудування, архітектури та
житлово-комунального господарства
Пустомитівської районної державної
адміністрації погодити проект
відведення земельних ділянок площею 1,7
га кожна для ведення особистого
селянського господарства на території
Сороки-Львівської сільської ради за
межами населеного пункту у власність
позивачам; зобов'язано Пустомитівську
районну державну адміністрацію
затвердити проект відведення
земельних ділянок позивачам, складений
у встановленому законодавством
порядку, та передати безоплатно у
власність позивачам земельні ділянки
для ведення особистого селянського
господарства площею 1,7 га згідно
затверджених проектів землеустрою без
погодження з Сороки-Львівською
сільською радою.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 03 вересня
2013 року рішення суду першої інстанції
скасовано, у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з оскаржуваним судовим
рішенням, ОСОБА_4 звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, у якій просить його
скасувати та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до статі 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно частини 1 та частини 3 статті 2
КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин віл
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративної справи. У
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано, обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення,
безсторонньо, добросовісно,
розсудливо, з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації,
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення,
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення, своєчасно,
тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 159 КАС України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративний
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, 09.04.2008 року,
позивачі звернулись до
Пустомитівської районної державної
адміністрації Львівської області із
заявами про надання їм безоплатно у
власність земельних ділянок для
ведення особистого селянського
господарства площею 1, 5га кожна на
території Сороки-Львівської сільської
ради Пустомитівського району
Львівської області за межами
населеного пункту. До заяв позивачі
долучили викопіювання з генерального
плану Сороки-Львівської сільської ради
із зазначенням бажаного розташування
земельних ділянок.

Листами від 05.05.2008 року Пустомитівська
районна державна адміністрація
Львівської області повідомила
заявників про те, що відмовляє у
задоволенні даних заяв з огляду на те,
що зазначені земельні ділянки
відносяться до земель, на які претендує
ПП "Азимут-М", якому постановою
Господарського суду Львівської
області від 12.11.2007 року надано дозвіл на
розробку проекту відведення вказаної
земельної ділянки під будівництво
офісно-складських приміщень.
Сороки-Львівська сільська рада
оскаржила зазначене рішення, тому воно
не набрало законної сили.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
Пустомитівська районна державна
адміністрація Львівської області
протиправно відмовила позивачам у
задоволенні клопотань та не надала
дозвіл на розроблення проекту
відведення земельних ділянок, оскільки
факт наявності спору з ПП "Азимут-М" з
приводу саме спірних ділянок не був
належним чином підтверджений. Також
суд першої інстанції зазначив, що
твердження про інвестиційну
привабливість спірних ділянок не може
бути підставою для відмови у
задоволенні клопотань позивачів.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у позові, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що позивачі просили саме про передачу
їм у власність спірних ділянок, а не про
розробку проекту відведення цих
ділянок у власність, не подавали
проектів відведення, а твердження
позивачів про те, що їм було відмовлено
у задоволені згаданих клопотань з
огляду на відсутність погодження місця
розташування вказаних земельних
ділянок Сороки-Львівською сільською
радою, а також Управлінням земельних
ресурсів у Пустомитівському районі
Львівської області та Відділом
містобудування, архітектури та
житлово-комунального господарства
Пустомитівської районної державної
адміністрації Львівської області, які
мотивували свою відмову інвестиційною
привабливістю даної території для
комерційних потреб не відповідають
дійсності, оскільки у відповіді
Пустомитівської районної державної
адміністрації Львівської області
відсутні такі посилання і позивачі не
надали жодних інших доказів цього.
Також суд апеляційної інстанції
зазначив, що як вбачається з листа
відповідача, відносно земельних
ділянок, які позивачі хочуть отримати у
приватну власність, існує судовий спір
за участю ПП "Азимут-М" і
Сороки-Львівською сільською радою, до
вирішення якого, тобто набрання
законної сили судовим рішенням в даній
справі, дані земельні ділянки не можуть
передаватись у власність чи
користування інших осіб. Крім того, суд
апеляційної інстанції зазначив, що
Управлінням земельних ресурсів у
Пустомитівському районі Львівської
області та Відділом містобудування,
архітектури та житлово-комунального
господарства Пустомитівської районної
державної адміністрації Львівської
області не приймались будь-які рішення
щодо погодження чи непогодження
позивачам проектів, а отже, відсутній
факт порушення ними прав, свобод та
законних інтересів позивачів.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
висновки суду апеляційної інстанції
вважає передчасними, виходячи з
наступного.

Відповідно до пункту 12 Перехідних
положень Земельного кодексу України до
розмежування земель державної і
комунальної власності повноваження
щодо розпорядження землями (крім
земель, переданих у приватну власність,
та земель, зазначених в абзаці третьому
цього пункту) в межах населених пунктів
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Згідно зі статтею 118 Земельного кодексу
України в редакції, чинній на момент
подання позивачами клопотань про
передачу ділянок у власність,
громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
заяву до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки. У
заяві зазначаються бажані розміри та
мета її використання.

Відповідна місцева державна
адміністрація або сільська, селищна,
міська рада розглядає заяву, а при
передачі земельної ділянки
фермерському господарству - також
висновки конкурсної комісії, і в разі
згоди на передачу земельної ділянки у
власність надає дозвіл на розробку
проекту її відведення.

Проект відведення земельної ділянки
розробляється за замовленням громадян
організаціями, які мають відповідні
дозволи (ліцензії) на виконання цих
видів робіт, у строки, що обумовлюються
угодою сторін.

Проект відведення земельної ділянки
погоджується з органом по земельних
ресурсах, природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органами архітектури і охорони
культурної спадщини та подається на
розгляд відповідних місцевої
державної адміністрації або органу
місцевого самоврядування.

Районна, Київська чи Севастопольська
міська державна адміністрація або
сільська, селищна, міська рада у
місячний строк розглядає проект
відведення та приймає рішення про
передачу земельної ділянки у
власність.

У разі відмови органу виконавчої влади
чи органу місцевого самоврядування у
передачі земельної ділянки у власність
або залишення заяви без розгляду
питання вирішується в судовому
порядку.

Відповідно до статті 121 громадяни
України мають право на безоплатну
передачу їм земельних ділянок із
земель державної або комунальної
власності для ведення особистого
селянського господарства в розмірі не
більше 2,0 га.

Таким чином, чинним на момент
виникнення спірних відносин
законодавством було передбачено
чіткий порядок передачі земельних
ділянок у власність громадян, а саме:
громадянин подає заяву, а відповідний
суб'єкт владних повноважень за умови
задоволення такої заяви надає дозвіл
на розробку проекту відведення.

В касаційній скарзі ОСОБА_4 посилається
на постанову Господарського суду
Львівської області від 12.11.2007 року та
зазначає, що суд апеляційної інстанції
дійшов помилково висновку, що ПП
«Азімут - М» було надано дозвіл на
розробку проекту відведення тієї ж
земельної ділянки, на яку претендували
позивачі, оскільки це не
підтверджується погодженим актом
вибору земельної ділянки чи іншими
доказами. Також залишилося без
перевірки повідомлення позивача щодо
скасування вищенаведеної постанови
суду постановою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 18.12.2008 року.

Як зазначено судом апеляційної
інстанції, позивачі звернулись до
Пустомитівської районної державної
адміністрації Львівської області із
заявами про передачу у власність
земельних ділянок площею 1, 5га, а не 1,
7га, як зазначено в мотивувальній та
резолютивній частині рішення суду
першої інстанції.

В свою чергу Пустомитівська районна
державна адміністрація Львівської
області відмовила у задоволенні цих
заяв виключно через наявність спору за
участю ПП "Азимут-М" і Сороки-Львівської
сільської ради з приводу спірних
ділянок та рішення Господарського суду
Львівської області від 12.11.2007 року, яким
надано дозвіл на розробку проекту
відведення вказаної земельної ділянки
під будівництво офісно-складських
приміщень зазначеному підприємству.

Таким чином, питання ідентифікації
спірної земельної ділянки, суд
апеляційної інстанції залишив без
належної оцінки, чим допустив суттєве
порушення норм процесуального права.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що рішення суду апеляційної
інстанції постановлене з порушенням
норм процесуального права, які не
можуть бути усунені в суді касаційної
інстанції.

Відповідно до статті 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того, чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанції
у межах касаційної скарги.

Відповідно до статті 227 КАС України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та апеляційної
інстанцій і направлення справи на
новий судовий розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Справа направляється до суду
апеляційної інстанції для продовження
розгляду або на новий розгляд, якщо
порушення допущені тільки цим судом. В
усіх інших випадках справа
направляється до суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 227, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 03 вересня
2013 року скасувати, а справу направити
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Судді:

З оригіналом згідно: помічник судді
А.О. Кулеша