Справа № 21-398а14
Суддя: Кривенко В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 жовтня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України у складі:

головуючого Кривенка В.В.,
суддів:Гриціва М.І., Гусака М.Б.,
Коротких О.А., Кривенди О.В., Маринченка
В.Л., Прокопенка О.Б., Терлецького О.О.,
−?

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за позовом ОСОБА_9
до Міністерства оборони України (далі -
Міноборони), Державного підприємства
обслуговування повітряного руху
України (далі - Підприємство),
Дніпропетровського регіонального
структурного підрозділу
обслуговування повітряного руху
України про стягнення одноразової
грошової допомоги при звільненні з
військової служби,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_9 звернувся до
суду з позовом до Підприємства та
Міноборони про стягнення одноразової
грошової допомоги при звільненні з
військової служби у відставку за
станом здоров'я у розмірі 131 672 грн.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_9
послався на те, що при звільненні з
військової служби на порушення вимог
пункту 2 статті 15 Закону України від 20
грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний
і правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей» (у редакції, чинній
на час виникнення спірних відносин;
далі - Закон № 2011-ХІІ) жоден з
відповідачів не виплатив йому
одноразову грошову допомогу при
звільненні з військової служби у
відставку за станом здоров'я у розмірі
50 відсотків місячного грошового
забезпечення за кожний повний
календарний рік служби.

Харківський окружний адміністративний
суд постановою від 20 січня 2014 року,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 25 березня
2014 року, позов задовольнив частково:
зобов'язав Міноборони нарахувати та
виплатити ОСОБА_9 одноразову грошову
допомогу при звільненні відповідно до
пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовив.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції, з висновками
якого погодився апеляційний суд,
виходив із того, що нарахування та
виплата одноразової грошової допомоги
позивачу при звільненні з військової
служби має здійснюватися за рахунок
коштів Міноборони.

Вищий адміністративний суд України
ухвалою від 22 квітня 2014 року відмовив у
відкритті касаційного провадження за
касаційною скаргою Міноборони на
вищезазначені судові рішення на
підставі пункту 5 частини п'ятої статті
214 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС). При
цьому зазначив, що оскаржувані рішення
відповідають судовій практиці
касаційного суду у справах цієї
категорії.

Не погоджуючись із рішенням суду
касаційної інстанції, Міноборони
звернулось із заявою про його перегляд
Верховним Судом України з підстави,
встановленої пунктом 1 частини першої
статті 237 КАС, посилаючись на
неоднакове застосування судом
касаційної інстанції абзацу п'ятого
пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ,
частини п'ятої статті 9 Закону України
від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» (у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин; далі -
Закон № 2262-ХІІ), пункту 14 постанови
Кабінету Міністрів України від 17 липня
1992 року № 393 «Про порядок обчислення
вислуги років, призначення та виплати
пенсії і грошової допомоги особам
офіцерського складу, прапорщикам,
мічманам, військовослужбовцям
надстрокової служби та військової
служби за контрактом, особам
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та членам
їхніх сімей» (у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин; далі -
постанова № 393), пункту 4 постанови
Кабінету Міністрів України від 19 липня
1999 року № 1281 «Про створення об'єднаної
цивільно-військової системи
організації повітряного руху України»
(у редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин; далі - постанова №
1281), пункту 1 постанови Кабінету
Міністрів України від 7 лютого 2001 року
№ 104 «Про порядок і норми грошового та
матеріального забезпечення
військовослужбовців Збройних Сил,
інших військових формувань, осіб
начальницького складу органів
внутрішніх справ, Державної
кримінально-виконавчої служби,
відряджених до державних органів,
установ, організацій» (у редакції,
чинній на час виникнення спірних
відносин; далі -
постанова № 104), просить ухвалу Вищого
адміністративного суду України
від 22 квітня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
касаційної інстанції.

На підтвердження неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах заявник додав копію
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 24 квітня 2014 року (K/800/10867/13),
зі змісту якої вбачається, що
касаційний суд у подібних
правовідносинах дійшов висновку, що
виплата одноразової грошової допомоги
військовослужбовцям при звільненні
здійснюється за рахунок коштів
органів, у яких вони працювали, а тому
зазначена виплата має бути здійснена
за рахунок коштів Підприємства.

Аналіз наведених рішень суду
касаційної інстанції дає підстави
вважати, що він неоднаково застосував
одні і ті самі норми матеріального
права у подібних правовідносинах, при
цьому у справі, що розглядається, -
неправильно.

Вирішуючи питання про усунення
розбіжностей у застосуванні
касаційним судом одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, колегія суддів
Судової палати в адміністративних
справах Верховного Суду України
виходить із такого.

Законом, що визначає основні засади
державної політики у сфері соціального
захисту військовослужбовців та членів
їх сімей, встановлює єдину систему їх
соціального та правового захисту,
гарантує військовослужбовцям та
членам їх сімей в економічній,
соціальній, політичній сферах
сприятливі умови для реалізації їх
конституційного обов'язку щодо захисту
Вітчизни та регулює відносини у цій
галузі, є Закон № 2011-ХІІ.

Абзацом першим пункту 2 статті 15
зазначеного Закону встановлено, що
військовослужбовцям, крім
військовослужбовців строкової служби,
які звільняються з військової служби
за віком, станом здоров'я чи у зв'язку зі
скороченням штатів або проведенням
організаційних заходів, після
закінчення строку контракту, у зв'язку
із систематичним невиконанням умов
контракту командуванням, виплачується
одноразова грошова допомога в розмірі
50 відсотків місячного грошового
забезпечення за кожний повний
календарний рік служби.

Відповідно до частини дев'ятої статті 6
Закону України від 25 березня 1992 року
№ 2232-XII «Про військовий обов'язок і
військову службу» (у редакції, чинній
на час вчинення спірних відносин)
військовослужбовці Збройних Сил
України та інших військових формувань
можуть бути відряджені до державних
органів, установ, організацій, а також
Державного підприємства
обслуговування повітряного руху
України для виконання завдань в
інтересах оборони держави та її
безпеки із залишенням на військовій
службі. Перелік посад, які можуть бути
заміщені військовослужбовцями в цих
державних органах, установах,
організаціях, а також Державному
підприємстві обслуговування
повітряного руху України,
затверджується Президентом України.

Відповідно до абзаців четвертого,
п'ятого пункту 2 статті 15 Закону №
2011-ХІІ виплата військовослужбовцям
одноразової грошової допомоги при
звільненні їх з військової служби
здійснюється Міністерством оборони
України, іншими утвореними відповідно
до законів України військовими
формуваннями та правоохоронними
органами за рахунок коштів Державного
бюджету України, передбачених на їх
утримання. Військовослужбовцям,
звільненим зі служби безпосередньо з
посад, займаних в органах державної
влади, органах місцевого
самоврядування або сформованих ними
органах, на підприємствах, в установах,
організаціях і у вищих навчальних
закладах із залишенням на військовій
службі, виплата одноразової грошової
допомоги з підстав, передбачених цим
пунктом, здійснюється за рахунок
коштів органів, у яких вони працювали.

Аналіз зазначених норм матеріального
права дає підстави вважати, що
обов'язок з виплати
військовослужбовцям одноразової
грошової допомоги при звільненні їх з
військової служби законодавець
покладає як на Міноборони, інші
утворені відповідно до законів України
військові формування та правоохоронні
органи, так і на органи державної влади,
органи місцевого самоврядування або
сформовані ними органи, підприємства,
установи, організації, вищі навчальні
заклади залежно від того, були
відряджені зазначені
військовослужбовці для подальшого
проходження служби в органи державної
влади, органи місцевого самоврядування
або сформовані ними органи, на
підприємства, в установи, організації,
вищі навчальні заклади чи ні.

У разі коли військовослужбовці
звільняються безпосередньо з посад,
займаних в органах державної влади,
органах місцевого самоврядування або у
сформованих ними органах, на
підприємствах, в установах,
організаціях, вищих навчальних
закладах, куди вони були відряджені для
подальшого проходження служби із
залишенням на військовій службі,
обов'язок виплати одноразової грошової
допомоги при звільненні зі служби
покладається законодавцем на органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування або сформовані ними
органи, підприємства, установи,
організації, вищі навчальні заклади
відповідно, до яких були відряджені
зазначені військовослужбовці та у яких
вони працювали.

Окрім того, колегія суддів Судової
палати в адміністративних справах
Верховного Суду України вважає за
необхідне зазначити таке.

Пунктом 1 статті 15 Закону № 2011-ХІІ
встановлено, що пенсійне забезпечення
військовослужбовців після звільнення
їх з військової служби провадиться
відповідно до Закону № 2262-ХІІ.

Згідно з частиною першою статті 9
Закону № 2262-ХІІ особам рядового,
сержантського, старшинського та
офіцерського складу та деяким іншим
особам, які мають право на пенсію за цим
Законом та звільняються зі служби за
віком, станом здоров'я чи у зв'язку із
скороченням штатів або проведенням
організаційних заходів, закінченням
строку контракту, систематичним
невиконанням умов контракту
командуванням, виплачується
одноразова грошова допомога в розмірі
50 відсотків місячного грошового
забезпечення за кожний повний
календарний рік служби.

Частиною п'ятою статті 9 зазначеного
Закону встановлено, що особам
офіцерського складу, особам
середнього, старшого та вищого
начальницького складу органів
внутрішніх справ, державної пожежної
охорони, органів і підрозділів
цивільного захисту, податкової
міліції, Державної
кримінально-виконавчої служби України,
звільненим зі служби безпосередньо з
посад, займаних в органах державної
влади, органах місцевого
самоврядування або у сформованих ними
органах, на підприємствах, в установах,
організаціях і у вищих навчальних
закладах із залишенням на військовій
службі, службі в органах внутрішніх
справ, державній пожежній охороні,
Державній службі спеціального зв'язку
та захисту інформації України, органах
і підрозділах цивільного захисту,
податковій міліції чи Державній
кримінально-виконавчій службі України,
виплата одноразової грошової допомоги
з підстав, передбачених частинами
першою та другою цієї статті,
здійснюється за рахунок коштів
органів, у яких вони працювали.

Пунктом 14 постанови № 393 встановлено,
що військовослужбовцям, особам
середнього, старшого та вищого
начальницького складу органів
внутрішніх справ, Державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації, державної пожежної
охорони, органів і підрозділів
цивільного захисту, податкової
міліції, Державної
кримінально-виконавчої служби,
звільненим зі служби безпосередньо з
посад, які вони займали в органах
державної влади, органах місцевого
самоврядування або сформованих ними
органах, на підприємствах, в установах,
організаціях і у вищих навчальних
закладах із залишенням на військовій
службі, службі в органах внутрішніх
справ, Державній службі спеціального
зв'язку та захисту інформації,
державній пожежній охороні, органах і
підрозділах цивільного захисту,
податковій міліції чи Державній
кримінально-виконавчій службі, виплата
одноразової грошової допомоги у
випадках, передбачених пунктом 10 цієї
постанови, здійснюється за рахунок
коштів органів, у яких
військовослужбовці та зазначені особи
працювали.

Відповідно до пункту 4 постанови № 1281
грошове та матеріальне забезпечення
військовослужбовців, відряджених до
Державного підприємства
обслуговування повітряного руху
України, здійснюється у порядку,
визначеному постановою № 104.

При цьому передбачено, що фінансування
витрат на утримання підрозділів
системи здійснюється за рахунок
коштів, передбачених на ці цілі в
державному бюджеті, частини коштів, що
надходять від аеронавігаційних зборів
та з інших джерел, не заборонених
законодавством.

Відповідно до пункту 1 постанови № 104
виплата грошового забезпечення
провадиться за рахунок коштів тих
державних органів, установ та
організацій, до яких відряджені
зазначені військовослужбовці, особи
начальницького складу органів
внутрішніх справ, Державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації, Державної
кримінально-виконавчої служби.

Згідно зі статтею 9 Закону № 2011-ХІІ до
складу грошового забезпечення,
зокрема, входять одноразові додаткові
види грошового забезпечення.

Одноразова грошова допомога при
звільненні зі служби
військовослужбовців та осіб рядового і
начальницького складу також є
одноразовим додатковим видом
грошового забезпечення та згідно з
Інструкцією щодо застосування
економічної класифікації видатків
бюджету, затвердженою наказом
Міністерства фінансів України від 12
березня 2012 року № 333, видатки на її
виплату здійснюються за кодом «Грошове
забезпечення військовослужбовців».

Проаналізувавши наведені норми права,
колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України дійшла висновку, що
оскільки виплата грошового
забезпечення військовослужбовцям,
відрядженим до Підприємства,
здійснюється за рахунок коштів цього
підприємства, то виплата одноразової
грошової допомоги зазначеним
військовослужбовцям при звільненні зі
служби також здійснюється за рахунок
коштів Підприємства.

Зі змісту вказаних положень чинного
законодавства вбачається, що
Міноборони не здійснює нарахування та
виплату грошового забезпечення
військовослужбовцям, відрядженим до
Підприємства, та не несе відповідних
зобов'язань зі здійснення таких
видатків.

За таких обставин у справі, що
розглядається, Вищий адміністративний
суд України при вирішенні спору
неправильно застосував норми
матеріального права.

З урахуванням наведеного заява
Міноборони підлягає задоволенню, а
рішення суду касаційної інстанції -
скасуванню з направленням справи на
новий касаційний розгляд.

Керуючись статтями 241-243 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Судової палати
в адміністративних справах Верховного
Суду України

п о с т а н о в и л а:

Заяву Міністерства оборони України
задовольнити.

Ухвалу Вищого адміністративного суду
України від 22 квітня 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду касаційної інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає, крім випадку, встановленого
пунктом 2 частини першої статті 237
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий В.В.
КривенкоСудді: М.І.
Гриців М.Б. ГусакО.А. КороткихО.В.
КривендаВ.Л. МаринченкоО.Б.
ПрокопенкоО.О. Терлецький