Справа № 802/2485/14-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/2485/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Комар П.А.
Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О.

при секретарі: Копійчук О.В.

позивача - Семерук О.О., Куций Р.А.,
Рослякова В.В.

відповідача - Півкозак Л.М., Попова О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги
Вінницької митниці Міністерства
доходів і зборів України, Головного
управління Державної казначейської
служби України на постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 08 серпня 2014
року у справі за адміністративним
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю виробничо-комерційна
фірма "Віннторгпром" до Головного
управління Державної казначейської
служби України, Вінницької митниці
Міністерства доходів і зборів України
про визнання протиправними картки
відмови у митному оформленні,
стягнення незаконно нарахованої суми
візного мита та ПДВ на нього, -

В С Т А Н О В И В :

В липні 2014 року до Вінницького
окружного адміністративного суду
звернулось товариство з обмеженою
відповідальністю виробничо-комерційна
фірма "Віннторгпром" (далі - ТОВ ВКФ
"Віннторгпром", позивач) з
адміністративним позовом до
Вінницької митниці (далі - відповідач 1),
Головного управління Державної
казначейської служби України у м. Києві
(далі - відповідач 2) про визнання
протиправними карток відмови та
стягнення коштів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазначив, митним органом відмовлено у
митному оформленні солі повареної
харчової, виварочної екстра
таблетованої "Універсальна" в режимі
вільної торгівлі у зв'язку з
неприйняттям сертифікатів походження
СТ-1, якими підтверджується країна
походження такого товару.

Вінницький окружний адміністративний
суд постановою від 08.08.2014 року вказаний
позов задовольнив повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду першої інстанції, відповідачами -
Вінницькою митницею, Головним
управлінням Державної казначейської
служби України у м. Києві подано
апеляційні скарги з підстав
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, у
зв'язку з чим, апелянти просять
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою відмовити позивачу в задоволенні
позову.

Обгрунтовуючи апеляційні вимоги
скаржник - Вінницька митниця наголошує,
що підставою для відмови у митному
оформленні зазначеного товару
слугувало недотримання декларантом
пункту 9.1 розділу 9 Правил визначення
країни походження товарів,
затверджених Угодою урядів держав -
учасниць Співдружності Незалежних
Держав від 20 листопада 2009 року (надалі -
Правила), що полягає у невідповідності
товару критеріям походження,
визначеним цими Правилами.

Тобто, незастосування митним органом
режиму вільної торгівлі для
задекларованого позивачем товару
мотивується невідповідністю наданих
позивачем сертифікатів про походження
товару форми СТ-1, які відповідно до
Угоди про зону вільної торгівлі від 18
жовтня 2011 року є документом, на
підставі якого митними органами
України вирішується питання про
надання пільги щодо сплати ввізного
мита при митному оформленні товару, у
відповідності до вимогу пунктів 9.1 та
5.1 Правил.

Головне управління Державної
казначейської служби України у м. Києві
мотивує свою апеляційну скаргу тим, що
казначейське обслуговування
Вінницької митниці Міндоходів
здійснюється у Головному управлінні
Державної казначейської служби
України у Вінницькій області, а відтак
всупереч висновків суду першої
інстанції, саме на нього покладено
виконання судового рішення.

У судовому засіданні представники
відповідача - Вінницької митниці
вимоги апеляційної скарги підтримали у
повному обсязі, окремо суду пояснивши,
що згідно із пунктами 9.1 та 5.1 Правил
сертифікати форми СТ-1 не можуть
визнаватися митним органом для цілей
надання товару режиму вільної
торгівлі.

Представники позивача проти доводів
апелянта заперечили та посилаючись на
правомірність і обґрунтованість
висновків суду першої інстанції,
просили у задоволенні апеляційної
скарги відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги необхідно
задовольнити частково, а рішення суду
першої інстанції змінити, виходячи з
наступного.

Так, згідно з частинами 1, 2 статті 36
Митного кодексу України країна
походження товару визначається з метою
оподаткування товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, застосування до них заходів
нетарифного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності,
заборон та/або обмежень щодо
переміщення через митний кордон
України, а також забезпечення обліку
цих товарів у статистиці зовнішньої
торгівлі. Країною походження товару
вважається країна, в якій товар був
повністю вироблений або підданий
достатній переробці відповідно до
критеріїв, встановлених цим Кодексом.

Частинами 6, 7 статті 36 Митного кодексу
України передбачено, що положення
цього Кодексу застосовуються для
визначення походження товарів, на які
при ввезенні їх на митну територію
України поширюється режим найбільшого
сприяння (непреференційне походження),
з метою застосування до таких товарів
передбачених законом заходів
тарифного та нетарифного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності.
Повністю вироблені або піддані
достатній переробці товари
преференційного походження
визначаються на основі законів
України, а також міжнародних договорів
України, згоду на обов'язковість яких
надано Верховною Радою України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 40
Митного кодексу України у разі якщо у
виробництві товару беруть участь дві
або більше країн, країною походження
товару вважається країна, в якій були
здійснені останні операції з
переробки, достатні для того, щоб товар
отримав основні характерні риси
повністю виготовленого товару, що
відповідають критеріям достатньої
переробки згідно з положеннями цієї
статті.

Критеріями достатньої переробки є:

1) виконання виробничих або
технологічних операцій, за
результатами яких змінюється
класифікаційний код товару згідно з
УКТ ЗЕД на рівні будь-якого з перших
чотирьох знаків;

2) зміна вартості товару в результаті
його переробки, переробки, коли
відсоткова частка вартості
використаних матеріалів або доданої
вартості досягає фіксованої частки у
вартості кінцевого товару (правило
адвалорної частки);

3) виконання виробничих та/або
технологічних операцій, які в
результаті переробки товару не ведуть
до зміни його класифікаційного коду
згідно з УКТ ЗЕД або вартості згідно з
правилом адвалорної частки, але з
дотриманням певних умов вважаються
достатніми для визнання товару
походженням із тієї країни, де такі
операції мали місце.

Частиною 1 статті 44 Митного кодексу
України визначено, що для
підтвердження країни походження
товару орган доходів і зборів у
передбачених законом випадках має
право вимагати та отримувати документи
про походження такого товару.

В силу вимог частини 1 статті 43 Митного
кодексу України документами, що
підтверджують країну походження
товару, є сертифікат про походження
товару, засвідчена декларація про
походження товару, декларація про
походження товару, сертифікат про
регіональне найменування товару.

У частині 3 статті 43 Митного кодексу
України закріплено, що сертифікат про
походження товару - це документ, який
однозначно свідчить про країну
походження товару і виданий
компетентним органом даної країни або
країни вивезення, якщо у країні
вивезення сертифікат видається на
підставі сертифіката, виданого
компетентним органом у країні
походження товару.

Водночас, Україна та Республіка
Білорусь є сторонами Договору про зону
вільної торгівлі, який підписано
державами-учасницями Співдружності
Незалежних Держав 18 жовтня 2011 року та
ратифіковано Законом України "Про
ратифікацію Договору про зону вільної
торгівлі" від 30 липня 2012 року №5193-VI
(надалі - Договір).

Відповідно до частини 1 статті 2
Договору сторона не застосовує мита та
інших платежів, еквівалентних миту,
стосовно експорту товару, призначеного
для митної території іншої Сторони,
та/або імпорту товару, що походить з
митної території іншої Сторони, за
винятком випадків, передбачених в
додатку 1, що є невід'ємною частиною
цього Договору.

В свою чергу, відповідно до частини 1
статті 4 Договору для визначення країни
походження товарів, що походять із
Сторін і знаходяться в торговельному
обороті між ними, Сторони керуються
Правилами визначення країни
походження товарів, що є невід'ємною
частиною Угоди про Правила визначення
країни походження товарів у
Співдружності Незалежних Держав від 20
листопада 2009 року (надалі - Правила).

Відповідно до пункту 5.1 розділу 5
Правил товар користується режимом
вільної торгівлі на митних територіях
держав-учасниць Угоди, якщо він
відповідає критеріям походження,
установленим цими Правилами.

Пунктом 6.1 розділу 6 Правил передбачено,
що для підтвердження країни походження
товару в конкретній державі-учасниці
Угоди для цілей надання режиму вільної
торгівлі необхідне надання митним
органам країни ввезення оригіналу
сертифіката форми СТ-1 чи декларації
про походження товару.

Пунктом 7.4 розділу 7 Правил визначено,
що заповнення сертифіката форми СТ-1
повинно відповідати певним вимогам,
зокрема, у графі 9 - "Критерій
походження", зазначається критерій
походження товарів "Д1905" у разі, якщо
товар, був підданий достатній обробці
(переробці), із вказівкою перших
чотирьох цифр коду товарної позиції за
ТН ЗЕД кінцевої продукції, наприклад -
1905.

Згідно з пунктом 9.1 розділу 9 Правил
сертифікат може бути не визнаний
митними органами країни ввезення для
цілей надання товарам режиму вільної
торгівлі в разі, якщо товар, зазначений
у сертифікаті, не відповідає умовам,
передбаченим п.5.1 цих Правил.

У розрізі наведених обставин, товар
імпортований на митну територію
України, може користуватися режимом
вільної торгівлі у разі, коли
декларантом до органу доходів і зборів
подано сертифікат про його походження,
який підтверджує, що країною
походження товару є одна з
держав-учасниць Договору.

Як свідчать матеріали справи, з метою
митного оформлення імпортованого
товару у режимі вільної торгівлі ТОВ
ВКФ "Віннторгпром" надано митному
органу сертифікати про походження
товару форми СТ-1 №BYUA від 29 травня
2014 року, №BYUA від 04 червня 2014 року,
№BYUA від 04 червня 2014 року, BYUA
від 12 червня 2014 року, BYUA від 12
червня 2014 року, BYUA від 12 червня 2014
року.

Також судом встановлено, що до
Гомельського відділення
торгово-промислової палати Республіки
Білорусь направлялися запити щодо
надання інформації про імпортну
сировину, що використана у виробництві
готової продукції, та підтвердження
інформації про виконання
технологічних операцій при
виробництві експортованого товару.

Як з'ясовано судом апеляційної
інстанції з пояснень представників
апелянта - Вінницької митниці,
листом-відповіддю Гомельського
відділення торгово - промислової
палати Республіки Білорусь не надано
вичерпну інформацію щодо
підтвердження країни походження
імпортованого позивачем товару, проте
колегія суддів зауважує, що скаржником
не вживались заходи щодо отримання від
уповноваженого органу Республіки
Білорусь інформації про імпортовану
сировину, що була використана при
виробництві готової продукції.

Також не направлялися запити до
компетентних органів Республіки
Білорусь щодо підтвердження
сертифікатів про походження товару.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що
листом Державного митного комітету
Республіки Білорусь від 11 листопада 2013
року за №08-17/20385-11 підтверджено
правомірність видачі сертифікату про
походження товару форми СТ-1 №1195-М
(бланк 3330764) від 05 липня 2012 року, а також
те, що експортована сіль поварена
виварочна "Універсальна", виготовлена
на ВАТ "Мозирсіль", має походження
Республіки Білорусь і відповідає
вимогам Правил визначення країни
походження товару згідно з Угодою про
правила визначення країни походження
товарів Співдружності Незалежних
Держав від 20 листопада 2009 року.

Пунктом 2.1 Розділу 2 Угоди про правила
визначення країни походження товарів
Співдружності Незалежних Держав від 20
листопада 2009 року передбачено, що
країною походження товару вважається
держава - Учасник угоди, де товар був
повністю вироблений або підданий
достатній обробні/переробці. У разі
участі у виробництві товару третіх
країн, крім держав - учасниць Угоди,
країна походження товару визначається
відповідно до критерію достатньої
обробки (переробки) товару.

Суд встановив, що в процесі виробництва
солі повареної, виварочної екстра
таблетованої "Універсальна"
відправником ВАТ "Мозирьсоль"
використовується сода кальцинована,
отримана з Киргизької республіки.

Надаючи правову оцінку висновкам суду
першої інстанції, судова колегія не
бере до уваги посилання апелянта
надані останнім в обґрунтування
правомірності своїх дій, що ВАТ
"Мозирьсоль" при виробництві товару
використовується іноземна сировина,
але при цьому в сертифікаті походження
СТ-1 в графі "9" вказано критерій "П", з
огляду на нижчевикладене.

Відповідно до статті 1 Угоди про зону
вільної торгівлі від 18 жовтня 2011 року
сторона (учасник Угоди) не застосовує
мита та інші платежі, еквівалентні
миту, стосовно імпорту товару з митної
території іншої Сторони - учасниці
Угоди. При цьому, Республіка Киргизія
також є учасницею даної Угоди, а не
третьою країною, а тому і її товар
(сировина) згідно з пунктом 2.1 Розділу 2
Угоди про правила визначення країни
походження товарів Співдружності
Незалежних Держав від 20 листопада 2009
року не підпадає під визначення товару
третіх країн.

Крім цього, відповідно до п. 2.7 Правил,
якщо продукт, походження якого
відповідає умовам цих Правил,
використовується у виробництві іншого
товару, то вимоги до походження, що
застосовуються до матеріалів,
використаних для виробництва цього
продукту, не враховуються під час
визначення країни походження товару.

Згідно з пунктом 9.3 цих Правил
сертифікат може бути не визнаний
дійсним митними органами країни
ввезення в разі, якщо за результатами
досліджень, здійснених митними
органами країни ввезення, і на основі
інформації, отриманої за запитами,
надісланими до компетентних органів
країни вивезення або країни походження
товару, митними органами країни
ввезення виявлено, що сертифікат форми
СТ-1 видано з порушеннями вимог,
установлених цими Правилами.

Однак, при оформленні карток відмов, що
оскаржуються, митним органом
безпідставно не враховано зазначених
вище норм.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає обґрунтованим висновок суду
першої інстанції, що товар сіль
поварена харчова, виварочна екстра
таблетована "Універсальна", заявлена
позивачем до митного оформлення по
митних деклараціях має походження з
Республіки Білорусь і відповідає
вимогам правил визначення країни
походження товару згідно з Угодою про
правила визначення країни походження
товарів Співдружності Незалежних
Держав від 20 листопада 2009 року,
оскаржувані картки відмови є
протиправними і підлягають скасуванню.

Надаючи правову оцінку висновкам суду
першої інстанції судова колегія не
бере до уваги посилання апелянта -
Головного управління Державної
казначейської служби України у м.
Києві, що суд приймаючи рішення про
стягнення сум надмірно сплачених
митних платежів фактично підміняє
митний орган, з огляду на наступне.

Так, наказом Державної митної служби
України від 20.07.2007 р. №618,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 25.09.2007 р. за №1097/14364, затверджено
Порядок повернення платникам податків
коштів, що обліковуються на
відповідних рахунках митного органу як
передоплата, і митних та інших
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами, який дійсно передбачає
механізм повернення платникам
податків коштів, що обліковуються на
відповідних рахунках митного органу як
передоплата, і митних та інших
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, втім, це
повернення є добровільним.

Даним Порядком механізм стягнення за
судовим рішенням не передбачений.

Проте, оскільки рахунок 3734 в ГУДК
України у м. Києві має режим
депозитного, а кошти, які на нього
зараховуються та обліковуються, не
належать митним органам, примусове
виконання рішення суду про повернення
платнику податків надміру сплачених
коштів не може ставитись в залежність
від волі органу доходів і зборів
(митного органу).

Так само необґрунтованими, на думку
судової колегії, є посилання
відповідача, що виконання судового
рішення повинно здійснюватись на рівні
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Вінницькій області, оскільки на
останнє покладається лише фінансове
забезпечення діяльності Вінницької
митниці Міндоходів, водночас стягнення
коштів відбувається з рахунків саме
Головного управління Казначейства.

Разом із тим, колегія суддів
апеляційного суду вважає помилковою
позицію суду першої інстанції стосовно
стягнення з Державного бюджету України
на спеціальний рахунок Державної
судової адміністрації України
судового збору у розмірі 1644,30 гривень
шляхом його безспірного списання
органом Державної казначейської
служби України з рахунку Вінницької
митниці, оскільки відповідно до
положень Закону України «Про судовий
збір» Вінницька митниця Міндоходів
звільнена від сплати судового збору у
справах, пов'язаних з питаннями, що
стосуються повноважень цих органів.

Відповідно до ч.1 ст. 198 КАС України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право змінити постанову суду.
Підставами для зміни постанови суду
першої інстанції є правильне по суті
вирішення справи, але із помилковим
застосуванням норм матеріального чи
процесуального права (ч.1 ст. 201 КАС
України).

На підставі наведеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо задоволення
позову, однак помилково застосував
норми права, відтак рішення суду
підлягає зміні в частині розподілу
судових витрат.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 201, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Вінницької митниці
Міністерства доходів і зборів України,
Головного управління Державної
казначейської служби України
задовольнити частково.

Постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 08 серпня 2014
року у справі за адміністративним
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю виробничо-комерційна
фірма "Віннторгпром" до Головного
управління Державної казначейської
служби України, Вінницької митниці
Міністерства доходів і зборів України
про визнання протиправними картки
відмови у митному оформленні,
стягнення незаконно нарахованої суми
візного мита та ПДВ на нього, змінити.

Виключити з резолютивної частини
постанови Вінницького окружного
адміністративного суду від 08 серпня 2014
року абзац 5 щодо стягнення з
Державного бюджету України на
спеціальний рахунок Державної судової
адміністрації судовий збір в розмірі
1644 грн. 30 коп. шляхом його безспірного
списання органом Державної
казначейської служби України з рахунку
Вінницької митниці.

В решті постанову суду першої
інстанції залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному
обсязі 14.10.14 .

Головуючий
Смілянець Е. С.

Судді
Залімський І. Г.

Сушко О.О.