Справа № 2а-18115/10/2670
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

14 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді суддів при секретарі
за участю: представника позивача
представника відповідачаБорисюк Л.П.,
Петрика І.Й., Собківа Я.М. Чайка О.С.
Демченко О.М. Геращенка С.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 26 березня 2014 року у
справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Юнайтед
Фудс» до Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів про скасування
рішення №100000006/2010/715034/1 від 18.10.2010 р. в
частині визнання митної вартості
товару та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2010 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Юнайтед Фудс»
звернулося до Окружного
адміністративного суду міста Києва із
позовом до Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів в якому просило
скасувати рішення відповідача №
100000006/2010/715034/1 від 18.10.2010 в частині
визначення митної вартості оливкової
олії рафінованої як такого, що винесено
з порушенням процедури визначення
вартості товару та невірним його
визначенням та стягнути з Державного
бюджету України надмірно нараховані та
сплачені платежі в сумі 6 320,51 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва 15
лютого 2011 року в задоволенні позову
відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду, звернувся з апеляційною
скаргою, в якій зазначає, що
оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду та
прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 18 серпня 2011
року апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Юнайтед
Фудс» залишено без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва 15 лютого 2011 року - без
змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 30 січня 2014 року скасовано
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва 15 лютого 2011 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 18 серпня 2011
року, а справу направлено на новий
судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва 26
березня 2014 року позов задоволено
частково.

Визнано протиправним та скасовано
рішення Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів № 100000006/2010/715034/1 від
18.10.2010 в частині визначення митної
вартості оливкової олії рафінованої.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Відповідач, не погоджуючись з
прийнятим рішенням суду, звернувся з
апеляційною скаргою в якій просив
скасувати постанову суду та прийняти
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, які з'явилися в
судове засідання, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, 15
червня 2010 року між ТОВ «Юнайтед Фудс»
та MONINI S.р.А. укладено договір №1/10/М,
відповідно до якого Постачальник (MONINI
S.р.А.) передає, а Дистриб'ютор (ТОВ
«Юнайтед Фудс») приймає та оплачує
продукцію.

Вся продукція завозиться під брендами
Monini та Rivano.

18 жовтня 2010 року позивачем до Київської
регіональної митниці подано вантажну
митну декларацію № 100000019/2010/659895 від
15.10.2010, за якою позивачем задекларовано
наступний товар:

1. Оливкова олія першого холодного
віджиму у скляних пляшках по 1000мл. х
12шт.:

- арт. 6161612/CLASSICO Ex. V. OLIVE OIL - 1320 пл. - 1209,12 кг.
- торгівельна марка MONINI;

- арт. 1251612А Extra V. Monini Delicato - 1320 пл. - 1209,
12кг. - торгівельна марка MONINI;

- арт. 602012 EX. VIRG. OLIVE OIL RIVANO - 3000 пл. - 2748кг. -
торгівельна марка RIVANO;

для використання як продукт
харчування. Загальна Вага нетто - 5
166,24кг. (вага нетто з урахуванням
упаковки - 7 535,04кг.), виробник «MONINI S.p.A.»,
країна виробництва - IT (Італія), з
визначенням загальної митної вартості
18 866,64 Євро (без урахування перевезення
товару).

2. Оливкова олія рафінована:

- у скляних пляшках по 1000 мл х 12шт.,- арт.
362012 POMACE OLIVE OIL RIVANO - 4 800 пл.- 4 396,8 кг. -
вартість 8 448,00 Євро (за одиницю - 1,76
Євро);

- у жестяних каністрах по 5 000 мл. х 4 шт., -
арт. 362604 POMACE OLIVE OIL RIVANO - 812 пл. - 3 718,96 кг. -
вартість 6 820,80 Євро (за одиницю - 8,40
Євро);

для використання як продукт
харчування. Загальна Вага нетто - 8 115,76
кг. (вага нетто з урахуванням упаковки -
10 448,44кг.), виробник «MONINI S.p.A.», країна
виробництва - IT (Італія), з визначенням
загальної митної вартості 15 268,80 Євро
(без урахування перевезення товару).

Київською регіональною митницею 18
жовтня 2010 року прийнято рішення про
визначення митної вартості товарів №
100000006/2010/715034/1, відповідно до якого
збільшено митну вартість
задекларованого позивачем товару.

За наслідками адміністративного
оскарження, Київською регіональною
митницею надано відповідь, викладену в
листі від 19.11.2010 № 11/7-10.16/14390, відповідно
до якого підстави для розгляду скарги
по суті відсутні.

За наслідками повторного
адміністративного оскарження
відповідачем відповіді не надано.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим
рішенням про коригування митної
вартості товарів, звернувся до суду з
вищевказаним позовом.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи, колегія суддів
виходить з наступного.

Відповідно до ст. 259 Митного кодексу
України (далі - МК України), митною
вартістю товарів, які переміщуються
через митний кордон України, є їх ціна,
що була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, обчислена
відповідно до положень цього Кодексу.

Митна вартість товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до положень цього Кодексу
(частина 1 ст. 260 МК України).

Згідно ст. 262 МК України, митна вартість
товарів і метод її визначення
заявляються (декларуються) митному
органу декларантом під час переміщення
товарів через митний кордон України
шляхом подання декларації митної
вартості.

У відповідності до ст. 266 МК України,
визначення митної вартості товарів,
які імпортуються в Україну,
здійснюється за такими методами: 1) за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; 3) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; 4) на
основі віднімання вартості; 5) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути
визначена за методом 1 згідно з
положеннями статті 267 цього Кодексу,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості
відповідно до вимог статей 268 і 269 цього
Кодексу. У ході таких консультацій
митний орган та декларант можуть
здійснити обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, відповідно до вимог статей 268 і
269 цього Кодексу за основу може братися
або ціна, за якою оцінювані ідентичні
або подібні (аналогічні) товари були
продані в Україні не пов'язаному з
продавцем покупцю відповідно до вимог
статті 271, або обчислена відповідно до
вимог статті 272 цього Кодексу вартість
товарів.

У разі, якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
установлених статтею 273 цього Кодексу.

Таким чином, визначення митної
вартості товару, що імпортується в
Україну, може здійснюватися за іншими
передбаченими законом методами тільки
за умови неможливості її визначення за
ціною договору.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу (ч. 5
ст. 266 МК України).

Положення даної статті не виключають
можливість застосування резервного
методу, однак зобов'язує податковий
орган обґрунтовувати неможливість
застосування кожного з попередніх
методів.

Порядок та умови застосування та/або
неможливості застосування методу
визначення митної вартості за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються, встановлено статтею 267 МК
України.

Відповідно до статті 267 Митного кодексу
України, метод визначення митної
вартості за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартості
операції), використовується в разі,
якщо: немає жодних обмежень щодо прав
покупця (імпортера) на використання
оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні; б) обмежують
географічний регіон, у якому товари
можуть бути перепродані (відчужені
повторно); в) не впливають значною мірою
на вартість товару; 2) стосовно продажу
оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, що унеможливлюють
визначення вартості цих товарів; 3)
жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не може бути
зроблено відповідне коригування
відповідно до положень частини другої
цієї статті; 4) покупець і продавець не є
пов'язаними між собою особами або хоч і
є пов'язаними між собою особами, але ці
відносини не вплинули на ціну товарів.

Відмовляючи в митному оформленні
товару та визначаючи його митну
вартість за резервним методом, митний
орган не навів підстав, які згідно ст. 267
МК України унеможливлюють визначення
митної вартості товару за ціною
договору, так само як і не зазначив
обставин, які відповідно до частини 3
ст. 265 МК України перешкоджають цьому.

Свої рішення митний орган мотивував
наявністю у нього сумнівів щодо
достовірності відомостей, необхідних
для підтвердження заявленої митної
вартості.

Наявність сумнівів у митного органу
відповідно до ч. 2 ст. 264, ч. 2 ст. 265 МК
України може бути підставою для
витребування у декларанта додаткових
документів для підтвердження
об'єктивності визначення ним митної
вартості товару за ціною договору. При
цьому сумніви мають бути реальними,
базуватися на певних об'єктивних
критеріях, а додаткові документи,
стосуватися митної вартості товару, а
не будь-яких інших обставин чи подій.

Як вбачається з пояснень відповідача, 2
та 3 методи визначення митної вартості
товару митницею не використовувались у
зв'язку з відсутністю інформації щодо
митної вартості ідентичних та подібних
(аналогічних) товарів у базі даних
цінової інформації Держмитслужби, а
саме: за період, коли час експорту
ідентичних та подібних товарів
збігається з часом експорту оцінюваних
товарів або є максимально наближеним
до нього були відсутні митні
оформлення товару з таким же
виробником товару та країною
походження.

4 метод відповідачем не застосований на
підставі того, що позивачем не надані
документи щодо ціни одиниці товару, за
якою оцінювані ідентичні чи подібні
товари продаються найбільшою партією
на території України у час, максимально
наближений до часу ввезення. Крім
цього, документи, які відображають
витрати на виплату комісійних
винагород, звичайні надбавки на
прибуток та загальні витрати у зв'язку
з продажем на митній території України
товарів того ж класу та виду, звичайні
витрати, понесені в Україні на
навантаження, вивантаження,
транспортування, страхування -
відсутні.

5 метод відповідачем не застосований на
підставі того, що позивачем не надані
документи на основі яких можливо
застосувати даний метод: вартості
матеріалів та витрат, понесених
виробником при виробництві оцінюваних
товарів, обсягу прибутку та загальних
витрат, витрат на завантаження,
розвантаження та обробку оцінюваних
товарів, їх транспортування до митного
кордону України. Витрат на страхування
цих товарів та інших витрат, пов'язаних
із ввезенням цих товарів в Україну.

Рішення про визначення митної вартості
товарів № 10000000/2010/715034/1 від 18.10.2010
прийнято із застосуванням резервного
методу визначення митної вартості -
метод № 6.

Крім того, митним органом при
витребуванні переліку документів,
передбачених пунктом 11 Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20 грудня 2006 року № 1766, не зазначено
обставин, які ці документи повинні
підтвердити.

Ненадання декларантом запитуваних
митним органом документів, за
відсутності достатнього обґрунтування
неможливості визначення митної
вартості товару за першим методом, не є
достатнім для висновку про наявність
підстав для застосування митним
органом іншого методу визначення
митної вартості.

Крім цього, відповідачем не було
проведено консультацій між митним
органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості за шостим
(резервним) методом.

Згідно ст. 80 МК України, у разі відмови у
митному оформленні та пропуску через
митний кордон України товарів і
транспортних засобів митний орган
зобов'язаний видавати заінтересованим
особам письмове повідомлення із
зазначенням причин відмови та
вичерпним роз'ясненням вимог,
виконання яких забезпечує можливість
митного оформлення та пропуску цих
товарів і транспортних засобів через
митний кордон України.

Відповідно до ч. 6 ст. 86 МК України,
відмова митного органу в прийнятті
митної декларації повинна бути
вмотивованою, а про причини відмови має
бути письмово повідомлено декларанту.

Як вбачаться з матеріалів справи, та як
стверджує відповідач, за результатами
розгляду наданих позивачем документів,
у посадової особи відділу контролю
митної вартості та класифікації
товарів виникли сумніви стосовно
заявленої декларантом митної вартості
товару у зв'язку з низьким рівнем
заявленої митної вартості на підставі
порівняння з митною вартістю
ідентичних та подібних (аналогічних)
товарів, що підтверджується
інформацією, яка містилася у базі даних
єдиної автоматизованої інформаційної
системи Держмитслужби України. На
підставі зазначеного, митний орган
прийняв рішення про неможливість
прийняття методу визначення митної
вартості за ціною угоди щодо товарів,
які імпортуються для цілей митної
оцінки.

Відповідачем зроблено відмітку на
митній декларації про необхідність
надання висновку експертної
організації щодо вартості товару та
прайс-лист заводу виробника.
Декларантом зроблена відмітка про
неможливість надання додаткових
документів у встановлений термін.

Відповідно до п. 14 Порядку № 1766, якщо
декларантом не подано в установлений
строк (протягом 10 календарних днів
після ознайомлення із записом митного
органу про їх подання) додаткові
документи, або якщо він відмовився від
їх подання, митну вартість товарів
визначає митний орган на підставі
наявних відомостей згідно із
законодавством.

Відповідно до ст. 267 МК України, перший
метод визначення митної вартості може
бути використаний лише за умови, якщо
дані заявлені декларантом,
підтверджені документально та є
достовірними.

При цьому, зі змісту норм п. 14 Порядку №
1766 та ч. 4 ст. 266 МК України вбачається, що
позивач не зобов'язаний надавати
повний перелік документів, визначений
п. 11 зазначеного Порядку. При цьому,
витребування таких документів може
мати місце тільки у випадку наявності
обґрунтованих сумнівів у
достовірності поданих декларантом
відомостей.

Позивачем не було надано визначених
митним органом документів.

В свою чергу, відповідачем у
відповідності до положень ст. ст. 80, 86 МК
України, не було видано письмове
повідомлення декларанту із
зазначенням причин відмови та
вичерпним роз'ясненням вимог,
виконання яких забезпечує можливість
митного оформлення та пропуску цих
товарів і транспортних засобів через
митний кордон України, тобто карки -
відмови в митному оформленні товару.

З урахуванням викладеного, посилання
відповідача на те, що Митним кодексом
України 2002 року не передбачено
винесення карки відмови є
необґрунтованими.

Крім цього, колегія суддів не
погоджується з твердженням
відповідача, що відмова митного органу
була оформлена шляхом винесення
рішення про коригування митної
вартості товарів № 100000006/2010/715034/1 від
18.10.2010 з вказаними причинами такої
відмови, оскільки таке рішення містить
лише опис товару з відкоригованою
(збільшеною) вартістю, між тим
роз'яснення причини відмови у ньому
відсутні.

Обґрунтовуючи неможливість
застосування другого методу
визначення митної вартості, відповідач
посилається виключно на ту обставину,
що при здійсненні митної оцінки
застосована порівняльна цінова
інформація згідно раніше оформленим
ВМД на ідентичні та подібні
(аналогічні) товари, яка містилась у
базі ЄАІС ДМСУ.

Однак, зазначені обставини не можуть
бути підставою для застосування 6
(резервного) методу визначення митної
вартості, оскільки надані позивачем
документи містять достатню інформацію
для застосування 2 та 3 методів (за ціною
угоди щодо ідентичних та подібних
товарів).

Крім того, оскаржуване рішення не
містить будь-яких пояснень стосовно
неможливості застосовування
попередніх п'яти методів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що відповідачем
порушено процедуру митного оформлення
товарів, а саме: відповідачем не було
проведено у відповідності до положень
ст. 266 Митного кодексу консультацій
щодо визначення методу визначення
митної вартості товарів та не надано
вичерпне роз'яснення щодо
обґрунтованості надання додаткових
документів позивачем, не складена
картка відмови у митному оформленні
товарів, а відтак, прийняття рішення
про визначення митної вартості товару
від № 100000006/2010/71034/1 від 18.10.2010
неправомірним.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 26 березня 2014 року -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 26 березня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
суддя суддя Л.П. Борисюк
І.Й. Петрик Я.М. Собків

Повний текст ухвали складено та
підписано - 17.10.2014

Головуючий суддя
Борисюк Л.П.

Судді:
Петрик І.Й.

Собків Я.М.