Справа № 822/1270/14
Суддя: Петричкович А.І.
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/1270/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2014 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний
адміністративний суд

в
складі:головуючого-суддіПетричковича
А.І. при секретаріЯворській І.Ю. за
участі:представників позивача Драча
В.М., Поліщука С.В., представників
відповідача Царука Д.В., Гладкої
О.М.,розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду адміністративну
справу за позовом Приватного малого
підприємства "Принцип" до Державної
податкової інспекції у м.
Хмельницькому, про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

02.04.2014 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом №2/04-1 від
02.04.2014 року в якому, посилаючись на
порушення відповідачем вимог ПК
України, просить визнати податкове
повідомлення-рішення №/3027 від
25.12.2013 року протиправним та скасувати
його.

Ухвалою суду від 18.08.2014 року поновлено
провадження у справі, яка була зупинена
11.04.2014 року, так як ВААС вирішив справу
№822/211/14 ( стор. 37 справи).

У судовому засіданні представники
позивача підтримали позовні вимоги,
покликаючись на ті ж докази, що у
позовній заяві.

Представники відповідача позов не
визнали, про що надали письмове
заперечення без реєстраційного номера
від 22.08.2014 року, яке підтвердили у суді.

Заслухавши учасників судового
розгляду і дослідивши докази, суд
прийшов до таких висновків, враховуючи
наступне.

Згідно податкового повідомлення -
рішення №/3027 від 25.12.2013 року на
підставі акту перевірки встановлено
порушення п.187.1 ст.187, п.198.1, п.198.3, п.198.4,
п.198.6 ст.198, п.201.4, п.201.6 ст.201 ПК України у
зв'язку з чим збільшено суму грошового
зобов"язання з ПДВ за основним платежем
- 374494 гривень і за штрафними
(фінансовими) санкціями - 93624 гривень (
стор. 7 справи).

Відповідно до висновку Акту "Про
результати документальної планової
виїзної перевірки ПМП "Принцип", ПН
22773797, з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.10.2012 року по 31.12.2012 року, валютного та
іншого законодавства за період з 01.10.2012
року по 31.12.2012 року" №5071/22-25-22-01/22773797 від
13.12.2013 року (далі - Акт перевірки),
встановлено порушення: 1) п.п.159.1.2,
п.п.159.1.3 п.159.1 статті 159 ПК України від
02.2010 року №2755-VІ, із змінами та
доповненнями, в результаті чого
занижено податок на прибуток в періоді,
що перевірявся, на загальну суму 135 064
грн., у тому числі: за 2-4 квартали 2011 року
в сумі 135 064 грн., в т.ч. за 4 квартал 2011
року в сумі 135 064 грн.; 2) п.187.1 ст.187, п.198.1,
п.198.3, п.198.4, п.198.6 ст.198, п.п.201.4 п.201.6 ст.201
ПК України в результаті чого занижено
податок на додану вартість, що підлягає
сплаті до бюджету, на суму 374 494 гривень.

Постановою ВААС від 28.05.2014 року, визнано
протиправним рішення державної
податкової інспекції у м.
Хмельницькому Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області №
26212/10/22-25-22-01 від 27.12.2013 року про
залишення без розгляду заперечень
приватного малого підприємства
«Принцип» м. Хмельницький № 352 від
19.12.2013 року на акт «Про результати
документальної планової виїзної
перевірки ПМП «Принцип» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.10.2011 року по
31.12.2012 року, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2011 року по
31.12.2012 року» № 5071/22-25-22-01/22773797 від 13.12.2013
року.

Податкові зобов"язання з ПДВ на
загальну суму 374494 гривень у
оскаржуваному повідомленні - рішенні
визначені органом доходів і зборів з
власної оцінки взаємовідносин
позивача з: ПП "Гурманпродукт" - 117447
гривень; ФОП ОСОБА_7 - 67531 гривень; ПП
"Подільська будівельно-інвестиційна
компанія" - 48333 гривень; ТОВ "Експансія" -
141183 гривень, чому суд дає критичну
оцінку, адже фактично порушень
платника податків відповідач не
встановив.

Господарський суд Хмельницької
області своїм рішенням у справі №3/2009-10
від 24.05.2011 року дав оцінку
взаємовідносин позивача з ПП
"Гурманпродукт" щодо договору
купівлі-продажу №10.10/07 від 10.07.2014 року і
вирішив стягнути з ПП "Гурманпродукт"
на користь ПМП "Принцип" 704682 гривень та
видав наказ на примусове виконання
цього рішення від 03.06.2011 року ( стор. 58 - 59
справи).

Статтею 257 ЦК України визначено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до абз. "а" п.п. 14.1.11 п.14.1 ст.14
ПК України, заборгованість за
зобов'язаннями, щодо яких минув строк
позовної давності, є безнадійною
заборгованістю.

Частиною 1 ст.72 КАС України стверджено,
що обставини встановлені судовим
рішенням в господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Однак, відповідач знаючи про згадане
рішення Господарського суду
Хмельницької області (описано ним на 10
стор. Акту перевірки), на думку суду
безпідставно ігнорує це, так як чомусь
приходить до висновку про закінчення
трьох річного строку позовної давності
і вважає, що понесені витрати по
перерахуванню попередньої за товар,
підлягають коригуванню відповідно до
п.п.159.1.2 п.159.1 ст.159 ПК України на суму 587235
гривень без ПДВ. Перевіркою встановлює
порушення п.187.1 ст.187, п.201.4, п.201.6 ст.201 ПК
України і не здійснення виписки
податкової накладної та заниження ПМП
"Принцип" податкових зобов"язань з ПДВ
за жовтень 2011 року в сумі 117447 гривень,
що спростовуються вищенаведеними
обставинами встановленими і описаними
судом.

Щодо оцінки правовідносин по договору
підряд №1 на капітальний ремонт
приміщень магазину від 01.12.2011 року з ФОП
ОСОБА_7 (підрядник) та по договору №19/10
на виконання капітального ремонту
приміщення від 19.10.2011 року з ПП
"Подільська будівельно-інвестиційна
компанія" (підрядник), суд вважає
безпідставними висновки органу
доходів про порушення позивачем п.198.1,
п.198.3, п.198.4, 198.6 ст.198 ПК України. Адже,
єдиною підставою для цього, відповідач
вважає інформацію Пенсійного фонду
України та дані податкової звітності,
відповідно до яких у ФОП ОСОБА_7 в 2012
році чисельність працюючих - 0 ( стор. 20
Акту перевірки), в у ПП "Подільська
будівельно-інвестиційна компанія" в 2012
році чисельність працюючих - 2 людини (
стор. 22 Акту перевірки), що на думку суду
не може свідчити про порушення вимог ПК
України, так як згадані правочини не є
недійсними, вони належно документально
підтверджені ( акти, податкові
накладні, оплата) та не встановлено
нереальність (фактичність) виконаних
робіт, як відповідачем, так і судом.

Суд вважає, що позивач не порушив п.198.6
ст.198 ПК України щодо завищення
податкового кредиту грудня 2012 року у
розмірі 141183 гривень ( стор. 24 Акту
перевірки), так як надав під час
перевірки органу доходів і зборів
податкові накладні ТОВ "Експансія",
адже фактично ці накладні є і вони
оглянуті в суді. Не співпадання дати
виписки 4-х податкових накладних з
даними реєстру отриманих податкових
накладних не спростовують цей висновок
суду за відсутності інших об"єктивних
даних, які можуть свідчити про
порушення, адже відповідно до п.109.1 ст.109
ПК України, податковим порушенням є
протиправні діяння (дія чи
бездіяльність) платників податків,
податкових агентів, та / або їх
посадових осіб, а також посадових осіб
контролюючих органів, що призвели до
невиконання або неналежного виконання
вимог встановлених цим Кодексом та
іншим законодавством, контроль за
дотримання якого покладено на
контролюючі органи.

Згідно з підпунктом 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України, податковий кредит - це сума, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Пункт 198.3 ст. 198 ПК України встановлює,
що податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

З аналізу вказаних правових норм та
обставин справи, суд приходить до
висновку, що необхідними та достатніми
підставами для включення позивачем до
складу податкового кредиту
відповідних сум податку на додану
вартість є: придбання ним товару, робіт
чи послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності; сплата чи нарахування сум
податку на додану вартість у зв'язку із
таким придбанням.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

ПК України передбачає тільки один
випадок не включення до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг) - це не
підтвердження податковими накладними
або оформлення з порушенням вимог чи не
підтвердження митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу)
(п.198.6 ст. 198 ПК України).

Згідно з п. 201.1 ст. 201 ПК України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку.

Про неприпустимість притягнення до
відповідальності одного суб'єкта
господарювання, у випадку
неправомірних дій іншого зазначено в
практиці Європейського Суду з прав
людини. Так, в пункті 71 рішення у справі
"Булвес" АД проти Болгарії"
Європейський Суд з прав людини дійшов
такого висновку: "… Суд вважає, що
компанія-заявник не повинна нести
відповідальність за наслідки
невиконання постачальником його
обов'язків щодо своєчасного
декларування ПДВ і, як наслідок,
сплачувати ПДВ повторно разом із пенею.
Суд вважає, що такі вимоги
прирівнюються до надзвичайного
обтяження для компанії-заявника, що
порушило справедливий баланс, який
повинен був підтримуватися між
вимогами загальних інтересів та
вимогами захисту права власності".

Вищенаведений висновок Європейський
Суд з прав людини повторно підтвердив у
рішенні по справі "Бізнес Сепорт Сентре
проти Болгарії", пунктом 23 якого
зазначено, що у разі виявлення
податковими органами невиконання
постачальником своїх обов'язків як
платника ПДВ, вони могли б розпочати
податкову перевірку цього
постачальника, з тим щоб стягнути з
нього належні платежі та штрафні
санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого
впливу на оподаткування
організації-заявника (Бізнес Сепорт
Сентре) це не мало б.

Отже, Європейський Суд з прав людини
чітко визначає правило індивідуальної
відповідальності платника податків.
Тобто, добросовісний платник податків
не має зазнавати негативних наслідків
через порушення законодавства його
контрагентом.

Рішення Європейського Суду з прав
людини згідно зі статтею 17 Закону
України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
Суду з прав людини" мають в Україні
значення джерела права.

Один із основних принципів податкового
законодавства України, визначений
п.п.4.1.4 п.4.1 ст.4 ПК України, який
встановлює презумпцію правомірності
рішень платника податку в тому, що в
разі якщо норма закону чи іншого
нормативно-правового акта, виданого на
підставі закону, або якщо норми різних
законів чи різних нормативно-правових
актів припускають неоднозначне
(множинне) трактування прав та
обов'язків платників податків.
Зазначена норма поширюється також і на
кваліфікацію господарських операцій з
метою формування платником податків
витрат для визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток
та/або податкового кредиту з податку на
додану вартість. За змістом указаної
норми відповідні витрати і податковий
кредит вважаються сформованими
платником податків правомірно, однак
контролюючий орган не позбавлений
можливості довести в установленому
порядку факт невідповідності
задекларованих наслідків
господарської операції платника
податків у податковому обліку
фактичним обставинам.

Згідно частин 1 - 2 ст.71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Правильність висновків суду фактично
підтвердило Міністерство доходів і
зборів України своїм Рішенням про
результати розгляду повторної скарги
№5047/6/99-99-10-01-15 від 21.03.2014 року, хоч
прийшло до прямо протилежних висновків
щодо оцінки одних правовідносин, так як
скасувало податкове
повідомлення-рішення по податку на
прибуток, але залишило в силі податкове
повідомлення-рішення з ПДВ, яке є
предметом цього судового розгляду (
стор.16 - 17 справи).

Підсумовуючи наведене, суд приходить
до висновку, що суб"єкт владних
повноважень, який заперечує проти
позову не довів що діяв у межах Закону,
а тому позовні вимоги підлягають
задоволенню, що підтверджено доказами,
які перевірено судом.

На підставі викладеного, керуючись ПК
України, ЦК України, Законом України
"Про виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини" і ст.ст. 4-15, 70-71, 86, 94, 98-99, 122, 158-163,
167, 186 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов №2/04-1 від 02.04.2014
року задовольнити.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення №/3027 від
25.12.2013 року, визнавши його протиправним.

Копії постанови надати сторонам,
повний текст якої виготовлено 08.09.2014
року.

Постанова суду може бути
оскаржена до Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Хмельницький окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в
порядку статті 254 КАС України.

Постанова не набрала законної сили.

Суддя/підпис/А.І. Петричкович"Згідно з
оригіналом" Суддя А.І. Петричкович