Справа № 2а-1476/12,1239/12
Суддя: Левицька Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2014р.
Справа № 8104/182174/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

Головуючого судді
Левицької Н.Г.,

судді
Обрізка І.М.,

судді
Сапіги В.П.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у місті Львові

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду в Маневицькому районі
Волинської області, с.м.т.Маневичі
Волинська область

на постанову Маневицького районного
суду Волинської області від 27.03.2012р.
№2а-0308/163/2012

за позовом ОСОБА_1, с. Цміни,
Маневицького району Волинської
області

до управління Пенсійного фонду в
Маневицькому районі Волинської
області, с.м.т.Маневичі Волинська
область, про зобов'язання здійснити
перерахунок і виплату пенсії
громадянину, що постраждав внаслідок
ЧАЕС,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, 29.08.2011 р. звернулася з
позовом в суд до управління Пенсійного
фонду в Маневицькому районі Волинської
області (далі - УПФУ) та просила
зобов'язати відповідача провести
перерахунок пенсії згідно ст.39 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
яка повинна бути встановлена в розмірі
двох мінімальних заробітних плат;
згідно статті 51 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», яка
повинна становити 25% мінімальної
пенсії за віком з 30 грудня 2010 року по 22
липня 2011 року і виплачувати надалі.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що
є потерпілим внаслідок аварії на
Чорнобильській атомній електростанції
третьої категорії, йому призначена
пенсія, яку відповідач виплачує менше
передбаченого розміру, встановленого
чинним законодавством. Позивач вважає,
що відповідно до ч.2 ст.39 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (в редакції
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) має право на отримання
доплати до пенсії як непрацюючий
пенсіонер в розмірі двох мінімальних
заробітних плат, тоді як виплата
здійснювалась у сумі 10,50 грн. щомісячно.
Не відповідає також вимогам ч.2 ст.51
Закону нарахування і виплата
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, оскільки особам, віднесеним
до 3-ї категорії, така додаткова пенсія
призначається у розмірі 25% мінімальної
пенсії за віком, яка встановлюється на
рівні прожиткового мінімуму та не може
будь-яким чином обмежуватися.

Постановою Маневицького районного
суду Волинської області від 27.03.2012р.
адміністративний позов задоволено
частково. Зобов'язано УПФУ здійснити
перерахунок та виплатити позивачу
додаткової пенсії за шкоду заподіяну
здоров'ю в розмірі 25% мінімальної
пенсії за віком за період з 30 грудня 2010
року по 22 липня 2011 року на підставі
положень ст.ст. 39, 51 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком у
відповідності до ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» з врахуванням
виплачених сум. Зобов'язано УПФУ
провести перерахунок та виплату
позивачу доплати до пенсії в розмірі
двох мінімальних заробітних плат за
період з 30 грудня 2010 року по 22 липня 2011
року, на підставі положень ст.ст. 39, 51
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з урахуванням виплачених
сум. В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням управління Пенсійного фонду в
Маневицькому районі Волинської
області подало апеляційну скаргу, в
якій просить постанову Маневицького
районного суду Волинської області від
27.03.2012р. скасувати та прийняти нову,
якою в задоволенні позовних вимог
відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог
покликається на постанову Кабінету
Міністрів України від 26.07.1996 року №836
«Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», постанову Кабінету
Міністрів України від 28.05.2008 року № 530
«Про деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян», та
доводиться непоширенням на дані
правовідносини ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Відповідно до п.3 ч.1 ст.197 КАС України
суд апеляційної інстанції прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки апеляційну
скаргу подано на рішення суду першої
інстанції, яке прийнято у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1,2 ч.1 ст.183-2 цього
Кодексу.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити частково, а постанову
суду скасувати з наступних підстав.

Судом вірно встановлено, що Позивач
перебуває на обліку у відповідача, що
підтверджено матеріалами справи та
сторонами не заперечувалось.

Позивачка є непрацюючим пенсіонером,
яка постійно проживає в зоні
гарантованого добровільного
відселення, що підтверджується копією
посвідчення НОМЕР_1, виданого 07.02.2006
року Волинською обласною державною
адміністрацією.

Згідно ч.2 ст.39 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
непрацюючим пенсіонерам, які
проживають у зоні гарантованого
добровільного відселення проводиться
доплата до пенсії в розмірі двох
мінімальних заробітних плат.

Також згідно ч.2 ст.51 вищевказаного
Закону здійснюється нарахування і
виплата додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, оскільки особам,
віднесеним до 3-ї категорії, така
додаткова пенсія призначається у
розмірі 25% мінімальної пенсії за віком,
яка встановлюється на рівні
прожиткового мінімуму.

Однак судом апеляційної інстанції
встановлено, що позивач має право
виключно на доплату до пенсії в розмірі
двох мінімальних заробітних плат, та на
додаткову пенсію, що призначається у
розмірі 25% мінімальної пенсії за віком,
яка встановлюється на рівні
прожиткового мінімуму у відповідності
до ч.2 ст.39 та ч.2 ст.51. Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", як особа що
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи, що відноситься виключно до
3-ї категорії таких громадян.

А суд першої інстанції помилково вірно
задовольнивши позов, керувався
помилковими нормами статей 50, та 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
де передбачається, що розмір основної
пенсії для лише інвалідів ІІ групи,
щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою не може
бути нижчим 8-ми мінімальних пенсій за
віком, а додаткової пенсії - 75%
мінімальної пенсії за віком.

Відтак, колегія суддів вважає лише
підставними заявлені вимоги позивача в
частині зобов'язання відповідача
нараховувати і виплачувати підвищення
до пенсії згідно ч.2 ст.39 та ч.2 ст.51
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
доплати до пенсії в розмірі двох
мінімальних заробітних плат та
додаткової пенсії, що призначається у
розмірі 25% мінімальної пенсії за віком
з 30 грудня 2010 року до 22 липня 2011 року,
для осіб віднесеним до 3-ї категорії в
межах лише 6-ти місячного строку
звернення до суду.

Як вбачається з матеріалів справи
позивачу доплата до пенсії
виплачувалась згідно постанови
Кабінету Міністрів України № 836 від
26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали від наслідків
Чорнобильської катастрофи» в розмірі
10,50 грн. Тобто така доплата проводилась
не на рівні мінімальної заробітної
плати, як це передбачено Законом
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, особам, віднесеним до 3
категорії призначалась розмірі 10%
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність відповідно до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2010 рік», Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»,
постанови Кабінету Міністрів України
від 28.05.2008 року «Про деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян».

З 01 січня 2012 року набрав чинності Закон
України "Про державний бюджет України
на 2012 рік", прикінцевими положеннями
якого установлено (п.3), що у 2012 році
норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31,
37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (Відомості
Верховної Ради України, 1992 р., № 13, ст. 178
з наступними змінами), статей 5, 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" (Відомості Верховної Ради
України, 2005 р., № 4, ст. 94 з наступними
змінами), ... застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, виходячи із наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2012 рік.

На виконання вказаних положень закону
Кабінетом Міністрів України прийнято
постанови № 1210 від 23.11.2011 року «Про
підвищення рівня соціального захисту
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", яка
набрала чинності з 1.01.2012 року та, якою
визначено порядок та розміри виплат,
передбачених нормами та положеннями
ст.ст. 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"

Конституційний Суд України 25 січня 2012
року в справі № 3-рп/2012 за
конституційним поданням правління
Пенсійного фонду України щодо
офіційного тлумачення положень статті
1, частин першої, другої, третьої статті
95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6
статті 116, частини другої статті 124,
частини першої статті 129 Конституції
України, пункту 5 частини першої статті
4 Бюджетного кодексу України, пункту 2
частини першої статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
в системному зв'язку з окремими
положеннями Конституції України,
роз'яснив, що в аспекті конституційного
подання положення частини другої
статті 95, частини другої статті 124,
частини першої статті 129 Конституції
України, пункту 5 частини першої статті
4 Бюджетного кодексу України та пункту 2
частини першої статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
в системному зв'язку з положеннями
статті 6, частини другої статті 19,
частини першої статті 117 Конституції
України треба розуміти так, що суди під
час вирішення справ про соціальний
захист громадян керуються, зокрема,
принципом законності. Цей принцип
передбачає застосування судами
законів України, а також
нормативно-правових актів відповідних
органів державної влади, виданих на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, в тому числі
нормативно-правових актів Кабінету
Міністрів України, виданих у межах його
компетенції, на основі і на виконання
Бюджетного кодексу України, закону про
Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України.

Згідно ст. ст. 63, 69 Закону України «Про
Конституційний Суд України» від 16.10.1996
року рішення Конституційного Суду
України є обов'язковим до виконання на
території України, остаточним і не може
бути оскаржене.

Однак згідно положення ч.4 ст.9 КАС
України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

В той же час, колегія суддів вважає, що
судом першої інстанції при прийнятті
постанови порушено норми
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Так у відповідності до ст. ст. 99, 100 КАС
України для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд за заявою особи, яка
його подала, не знайде підстав для
поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Оскільки стосовно не нарахованих
пенсій ніякими нормативно-правовими
актами, крім КАС України, не визначено
строк звернення до суду, то під час
вирішення спорів, які виникають із
вказаних правовідносин слід
застосовувати шестимісячний строк
звернення до суду.

Відтак, колегія суддів приходить до
висновку про необхідність
застосування строку звернення до суду,
визначеного ст.99 КАС України та
залишення без розгляду позовних вимог
позивача в частині нарахування та
виплати підвищення до пенсії як дитині
війни за період з 01 грудня 2010 року по 29
грудня 2010 року.

Отже за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що при визначенні розміру пенсій
позивачу застосуванню підлягають не
постанови Кабінету Міністрів України,
оскільки останні істотно звужують
обсяг встановлених законом прав
позивача згідно ст.39 та ст.51 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на думку колегії суддів,
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) для обрахування інших пенсій
чи доплат, пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого,
крім передбаченого ч.1 цієї статті,
мінімального розміру пенсії за віком.

На підставі викладеного колегія суддів
приходить до висновку, що позивач має
право на виплату щомісячної грошової
доплати як непрацюючому пенсіонеру, що
проживає в зоні гарантованого
добровільного відселення, та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 25% мінімальної
пенсії за віком за період з 30 грудня 2010
року до 22 липня 2011 року із врахуванням
шестимісячного строку звернення до
адміністративного суду, а тому позов
підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160, 195,197, п.3 ч.1 ст.198, п.4
ст.202, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254 КАС України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду в Маневицькому районі
Волинської області на постанову
Маневицького районного суду
Волинської області від 14.02.2012 р. у
справі №2а-0308/163/2012 за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду в
Маневицькому районі Волинської
області про зобов'язання здійснити
перерахунок і виплату пенсії
громадянину, що постраждав внаслідок
ЧАЕС - задовольнити частково.

2. Позовні вимоги ОСОБА_1 за період
з 01 грудня 2010 року по 29 грудня 2010 року
залишити без розгляду.

3. Постанову Маневицького
районного суду Волинської області від
27.03.2012р у справі №2а-0311/1476/2012 скасувати
та прийняти нову, якою позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

4. Визнати протиправними дії
управління Пенсійного фонду в
Маневицькому районі Волинської
області щодо нездійснення нарахування
та виплати на користь ОСОБА_1 згідно ч.2
ст.39 та 2 ст.51 Закону України "Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" непрацюючим пенсіонерам,
які проживають у зоні гарантованого
добровільного відселення доплати до
пенсії в розмірі двох мінімальних
заробітних плат та додаткової пенсії
за шкоду заподіяну здоров'ю у розмірі 25%
мінімальної пенсії за віком
неправомірними.

5. Зобов'язати головне управління
Пенсійного фонду України у
Маневицькому районі Волинської
області провести нарахування і виплату
на користь ОСОБА_1 підвищення до пенсії
у відповідності згідно ч.2 ст.39 та 2 ст.51
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
доплати до пенсії в розмірі двох
мінімальних заробітних плат та
додаткової пенсії за шкоду заподіяну
здоров'ю у розмірі 25% мінімальної
пенсії за віком за період з 30 грудня 2010
року до 22 липня 2011 року із врахуванням
проведених виплат.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
Н.Г. Левицька

Суддя
І.М. Обрізко

Суддя
В.П. Сапіга