Справа № 826/12009/14
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 жовтня 2014 року 15:29 №
826/12009/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Катющенка В.П.,
суддів: Іщука І.О., Шрамко Ю.Т., за участю
секретаря судового засідання Савченко
А.А., розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом Публічного
акціонерного товариства «Трест
«Південзахідтрансбуд»

до Міністерства культури
України

про скасування постанови
№1026/10-2/61-14 від 18.07.2014 року

за участю:

від позивача - Дуб І.В.;

від відповідача - Тимчук О.М.,
Примушко О.Г.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Трест
«Південзахідтрансбуд» (далі по тексту -
позивач) звернулось до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Міністерства культури
України (далі по тексту - відповідач), в
якому просить суд скасувати постанову
від 18.07.2014 року №1026/10-2/61-14 про
застосування фінансових санкцій за
порушення законодавства про охорону
культурної спадщини.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що оскаржувана постанова є
протиправною та підлягає скасуванню,
оскільки, по-перше, винесена з
порушенням нормативно встановленої
процедури її прийняття, по-друге, без
урахування належного дослідження
обставин, що роботи проведені
позивачем за наявності всіх необхідних
дозвільних документів.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 18.08.2014 відкрито
провадження у справі та призначено
попереднє судове засідання на 28.08.2014
року.

Відповідно до ухвали суду від 28.08.2014
року закінчено підготовче провадження
у справі та призначено справу до
судового розгляду на 01.10.2014 року.

Представник позивача у судових
засіданнях позовні вимоги підтримала в
повному обсязі та просила їх
задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені у позовній заяві
та додаткових письмових поясненнях.
Крім того, зауважила, що земельна
ділянка по вул. Щорса, 44 у м. Києві не
належить до земель
історико-культурного призначення, а
фрагмент валу Васильківського
укріплення Київської фортеці належав
до пам'яток архітектури Української
РСР, що перебувають під охороною
держави, а не до пам'яток архітектури
республіканського значення.

Представники відповідача наполягали
на залишенні позовних вимог без
задоволення з підстав, викладених у
запереченні проти позову, наголошуючи
на тому, що оскаржувана постанова
прийнята на підставі та у межах
повноважень Міністерства культури
України. Зазначали, що Вали і Рови
Васильківського укріплення мали
статус пам'ятки архітектури
національного значення на момент
проведення робіт позивачем, у зв'язку з
чим наявність відповідного дозволу
законодавством вимагалася в
імперативному порядку. Крім того,
зазначали, що помилковим є ототожнення
позивачем дозволу на проведення
будівельних робіт з погодженням
проекту будівництва.

У судовому засіданні 16.10.2014 проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов до
наступних висновків.

Судом встановлено, що на підставі
постанови старшого прокурора
прокуратури Печерського району м.
Києва від 21.05.2014 року про призначення
перевірки з питань додержання вимог
законодавства у сфері охорони
культурної спадщини, наказу
Міністерства культури України від
03.06.2014 року №418 «Про здійснення
позапланового заходу (перевірки)» та
посвідчення (направлення) на
проведення заходу від 03.06.2014 року
№1657/10-3/13-14 проведено перевірку ПАТ
«Трест «Південзахідтрансбуд» з питань
дотримання вимог законодавства у сфері
охорони культурної спадщини при
проведення робіт по вул. Щорса, 44 у
Печерському районі м. Києва

За результатами перевірки складено акт
перевірки дотримання вимог
законодавства у сфері охорони
культурної спадщини від 23.06.2014 року.

Перевіркою встановлено, що в
історичному ареалі міста Києва
проведені земляні роботи без дозволу
відповідного органу охорони
культурної спадщини - центрального
орану виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері культурної
спадщини - Міністерства культури
України, чим порушено ч. 3 ст. 32 Закону
України «Про охорону культурної
спадщини».

Також у ході перевірки встановлено, що
роботи проведені на валу
Васильківського укріплення Київської
фортеці (пам'ятника національного
значення, охоронний №867/7) без дозволу
Міністерства культури України.

Копія вказаного акта перевірки була
направлена на адресу позивача 25.06.2014
року, яку останній отримав 02.07.2014 року.

За результатами розгляду документів,
які засвідчують факт вчинення
правопорушення, зазначеного у ст. 44
Закону України «Про охорону культурної
спадщини», відповідачем було
встановлено, що у центральному
історичному ареалі під час будівництва
групи житлових будинків з об'єктами
соціальної інфраструктури та
вбудовано-прибудованими приміщенням
соціального та адміністративного
призначення по вул. Щорса, 44 у
Печерському районі м. Києва ПАТ «Трест
«Південзхідтрансбуд» проведено
земляні роботи з порушенням Закону
України «Про охорону культурної
спадщини», а саме: без дозволу на
земляні роботи центрального органу
виконавчої влади у сфері охорони
культурної спадщини». Крім того,
встановлено, що у ході виконання ПАТ
«Трест «Південзахідтрансбуд» проекту
реставрації фрагменту валу
Васильківського укріплення Київської
фортеці по вул. Щорса, 44 без дозволу
відповідного органу охорони
культурної спадщини, знищено частину
оборонної стіни Васильківського
укріплення Київської фортеці (акт
візуального обстеження від 12.06.2014 року).
Вали і рови Васильківського укріплення
Київської фортеці між вулицями
Чигоріна, Перспективною та Щорса
постановою Кабінету Міністрів України
від 10.10.2012 року №929 внесено до
Державного реєстру нерухомих пам'яток
України як пам'ятку містобудування,
архітектури національного значення,
охоронний №260070-Н. Таким чином,
внаслідок проведення ПАТ «Трест
«Південзахідтрансбуд» протиправних
робіт втрачено предмет охорони
пам'ятки архітектури національного
значення.

На підставі встановлених у ході
перевірки обставин та за наслідками
розгляду матеріалів перевірки першим
заступником Міністра культури України
18.07.2014 року винесено постанову про
застосування фінансових санкцій за
порушення законодавства про охорону
культурної спадщини №1026/10-2/61-14, якою у
відповідності до абз. 2 ч. 1 ст. 44 та ст. 45
Закону України «Про охорону культурної
спадщини» накладено на ПАТ «Трест
«Південзахідтрансбуд» за проведення
будь-яких незаконних робіт, що можуть
завдати або завдали шкоди пам'ятці, її
території, охоронюваній археологічній
території, охоронним зонам, історичним
ареалам населених місць штраф у
розмірі 170 000,00 грн.

Вважаючи оскаржувану постанову
незаконною та такою, що підлягає
скасуванню, позивач звернувся з даним
позовом до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи спір, суд виходить з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України
«Про охорону культурної спадщини»
(далі по тексту - Закон) державне
управління у сфері охорони культурної
спадщини покладається на Кабінет
Міністрів України, спеціально
уповноважені органи охорони
культурної спадщини.

До спеціально уповноважених органів
охорони культурної спадщини належать,
зокрема: центральні органи виконавчої
влади, що забезпечують формування та
реалізують державну політику у сфері
охорони культурної спадщини.

Приписи частин 6, 7 статті 3 наведеного
Закону визначають, що рішення
(розпорядження, дозволи, приписи,
постанови) органів охорони культурної
спадщини, прийняті в межах їхньої
компетенції, є обов'язковими для
виконання юридичними і фізичними
особами.

Рішення (розпорядження, дозволи,
приписи, постанови) центрального
органу виконавчої влади у сфері
охорони культурної спадщини, прийняті
в межах його компетенції, є
обов'язковими для виконання органами
охорони культурної спадщини.

Відповідно до Положення про
Міністерство культури України,
затверджене Указом Президента України
від 06.04.2011 року №388/2011, Мінкультури
України є головним органом у системі
центральних органів виконавчої влади
щодо формування державної політики у
сфері кінематографії, формування та
забезпечення реалізації державної
політики у сферах культури та мистецтв,
охорони культурної спадщини,
вивезення, ввезення і повернення
культурних цінностей, державної мовної
політики, а також спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у сфері
міжнаціональних відносин, релігії та
захисту прав національних меншин
України.

Згідно ч. 2 ст. 5 Закону до повноважень
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
охорони культурної спадщини, належить,
зокрема, контроль за виконанням цього
Закону, інших нормативно-правових
актів про охорону культурної спадщини;
реалізація державної політики з питань
охорони культурної спадщини;
координація робіт з виявлення,
дослідження та документування об'єктів
культурної спадщини; визначення меж
територій пам'яток національного
значення та затвердження їх зон
охорони, охоронюваних археологічних
територій, історичних ареалів
населених місць; здійснення нагляду за
виконанням робіт з дослідження,
консервації, реабілітації,
реставрації, ремонту, пристосування й
музеєфікації пам'яток та інших робіт на
пам'ятках; погодження програм та
проектів містобудівних, архітектурних
та ландшафтних перетворень,
меліоративних, шляхових, земляних
робіт на пам'ятках національного
значення, їх територіях, в
історико-культурних заповідниках, на
історико-культурних заповідних
територіях, у зонах охорони, на
охоронюваних археологічних
територіях, в історичних ареалах
населених місць, а також програм і
проектів, реалізація яких може
позначитися на об'єктах культурної
спадщини; заборона будь-якої
діяльності юридичних або фізичних
осіб, яка створює загрозу об'єкту
культурної спадщини або порушує
законодавство у сфері охорони
культурної спадщини; надання дозволів
на проведення робіт на пам'ятках
національного значення, їхніх
територіях та в зонах охорони, на
охоронюваних археологічних
територіях, в історичних ареалах
населених місць; застосування
фінансових санкцій за порушення цього
Закону.

Положення ст. 44 Закону визначають, що
відповідний орган охорони культурної
спадщини накладає на юридичну особу,
яка є власником або уповноваженим ним
органом чи замовником робіт, такі
фінансові санкції, зокрема: за
проведення будь-яких незаконних робіт,
що можуть завдати або завдали шкоди
пам'ятці, її території, охоронюваній
археологічній території, охоронним
зонам, історичним ареалам населених
місць, - у розмірі від тисячі до десяти
тисяч неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

Відповідно до ст. 45 Закону фінансові
санкції, передбачені статтею 44 цього
Закону, накладаються керівником,
заступниками керівника центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері охорони
культурної спадщини, органу виконавчої
влади Автономної Республіки Крим,
головою чи заступником голови
обласної, районної, Київської та
Севастопольської міських державних
адміністрацій, головою чи заступником
голови відповідної місцевої ради після
розгляду матеріалів, які засвідчують
факт правопорушення.

Про вчинення правопорушення,
зазначеного у статті 44 цього Закону,
особою, уповноваженою органом охорони
культурної спадщини, складається акт.
Керівник юридичної особи, стосовно
якої складено акт, протягом трьох днів
з моменту отримання акта може подати
письмові пояснення до нього. Акт разом
з іншими документами, що стосуються
справи, у десятиденний термін з моменту
складення акта надсилається посадовій
особі, яка має право накладати
фінансові санкції (ч. 2 ст. 45 Закону).

Рішення про накладення фінансових
санкцій приймається протягом 10 днів
після отримання документів, зазначених
у частині другій цієї статті. Рішення
про накладення фінансових санкцій
оформлюється постановою, що
надсилається юридичній особі, на яку
накладено фінансові санкції (ч. 3 ст. 45
Закону).

Аналогічне положення міститься у
Порядку оформлення документів щодо
застосуванням Міністерством культури
України фінансових санкцій за
порушення законодавства про охорону
культурної спадщини, затвердженого
наказом Міністерства культури України
від 23.09.2011 року №796/0/16-11.

Як вбачається з матеріалів справи та
було встановлено раніше, копію акта
перевірки від 23.06.2014 року було
надіслано позивачу (здано до відділу
поштового зв'язку) 25.06.2014 року та
отримано останнім 02.07.2014 року.

Водночас, зі змісту оскаржуваної
постанови вбачається встановленим той
факт, що станом на 02.07.2014 року пояснень
від ПАТ «Трест «Південзахідтрансбуд»
не отримано.

Тобто, відповідач, не перевіривши факт
отримання позивачем копії акта
перевірки, дійшов до передчасного
висновку про відсутність пояснень
позивача по суті викладених в актів
перевірки порушень.

Водночас, матеріали справи свідчать, що
ПАТ «Трест «Південзахідтрансбуд» не
скористалося передбаченим ст. 45 Закону
правом на подання письмових пояснень
до акта перевірки у триденний термін з
моменту його отримання, оскільки
направило їх лише 11.07.2014 року, про що
свідчить копія квитанції про оплату
послуг поштового зв'язку та опису
вкладення у цінний лист №089.

За таких обставин судом критично
оцінюються доводи позивача про
позбавлення відповідачем права на
розгляд письмових пояснень ПАТ «Трест
«Південзахідтрансбуд», адже останнім
було направлено такі пояснення з
порушенням законодавчо встановленого
триденного строку.

Надаючи оцінку твердженням позивача
про відсутність необхідності
отримання дозволу центрального органу
виконавчої влади на земляні роботи в
центральному історичному ареалі по
вул. Щорса, 44 у Печерському районі м.
Києва, суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Відповідно до статті 32 Закону в
редакції, яка діяла на момент
затвердження проектної документації, з
метою захисту традиційного характеру
середовища окремих пам'яток,
комплексів (ансамблів) навколо них
повинні встановлюватися зони охорони
пам'яток: охоронні зони, зони
регулювання забудови, зони
охоронюваного ландшафту, зони охорони
археологічного культурного шару.

Межі та режими використання зон
охорони пам'яток визначаються
відповідною науково-проектною
документацією та затверджуються
центральним органом виконавчої влади у
сфері охорони культурної спадщини або
уповноваженими ним органами охорони
культурної спадщини.

Порядок визначення меж зон охорони
пам'яток встановлюється центральним
органом виконавчої влади у сфері
охорони культурної спадщини.

З метою захисту традиційного характеру
середовища населених місць вони
заносяться до Списку історичних
населених місць України.

Список історичних населених місць
України за поданням центрального
органу виконавчої влади у сфері
охорони культурної спадщини
затверджується Кабінетом Міністрів
України.

Межі та режими використання історичних
ареалів населених місць, обмеження
господарської діяльності на
територіях історичних ареалів
населених місць визначаються у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України, відповідною
науково-проектною документацією, яка
затверджується центральним органом
виконавчої влади у сфері охорони
культурної спадщини або
уповноваженими ним органами охорони
культурної спадщини.

На охоронюваних археологічних
територіях, у межах зон охорони
пам'яток, історичних ареалів населених
місць, занесених до Списку історичних
населених місць України, забороняються
містобудівні, архітектурні чи
ландшафтні перетворення, будівельні,
меліоративні, шляхові, земляні роботи
без дозволу відповідного органу
охорони культурної спадщини і без
погодження з Інститутом археології
Національної академії наук України.

Згідно постанови Кабінету Міністрів
України від 26.07.2001 року №878 «Про
затвердження Списку історичних
населених місць України» до такого
списку включено місто Київ.

Приписи затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 13.03.2002
року №318 Порядку визначення меж та
режимів використання історичних
ареалів населених місць, обмеження
господарської діяльності на території
історичних ареалів населених місць
визначають, що історичні ареали
визначаються тільки в населених
місцях, що занесені до Списку
історичних населених місць України,
затвердженого Кабінетом Міністрів
України.

Історичний ареал охоплює історично
сформовану частину населеного місця,
що зберегла старовинний вигляд,
розпланування і характер забудови.

Режими використання історичних
ареалів визначаються їх
історико-культурним потенціалом
(кількістю, видами, типами і
категоріями об'єктів культурної
спадщини, загальною містобудівною
структурою, наявністю чи відсутністю
заповідників, а також установленими
зонами охорони пам'яток).

Відповідальними за визначення меж і
режимів використання історичних
ареалів є Мінкультури та уповноважені
ним органи охорони культурної
спадщини.

Межі історичних ареалів визначаються
спеціальною науково-проектною
документацією під час розроблення
історико-архітектурних опорних планів
цих населених місць.

Історичний ареал - це найбільш освоєна
в минулому і добре збережена частина
території населеного місця, що
відрізняється традиційним характером
середовища і значною кількістю
об'єктів культурної спадщини від інших,
менш освоєних або погано збережених
частин населеного місця.

З наведеного випливає, що будівництво
або інша діяльність на території
історичного ареалу можуть
здійснюватися лише за дотримання
певних нормативно визначених умов.

Так, як вбачається зі змісту листа
Міністерства культури і мистецтв
України від 03.08.2004 року №22-1238/35 за
наслідками розгляду матеріалів
проекту «Будівництва групи житлових
будинків з об'єктами соціальної
інфраструктури та
вбудовано-прибудованими приміщеннями
соціального та адміністративного
призначення по вулиці Щорса, 44 у
Печерському районі міста Києва»
останнє у межах своїх повноважень
погодило його, вказавши, що оскільки
передбачена під забудову територія
розташована в архітектурній охоронній
зоні, проведення земляних робіт
можливе лише за погодженням з
Інститутом археології НАН України.

При цьому варто зауважити, що таке
погодження було надано Інститутом
археології НАН України ще 09.07.2003 року
листом №40-40-125/01.

Водночас, вказаний лист Мінкультури
України не містить застережень щодо
обов'язковості отримання дозволу на
проведення земляних робіт на вказаній
земельній ділянці. Відсутня така
вимога і в листі Мінкультури України
від 27.05.2003 року №22-310/31.

Разом з тим, судом враховується, що
законодавча вимога про необхідність
отримання дозволу на будівництво в
історичному ареалі нівелюється
відсутністю на момент виникнення
спірних правовідносин порядку видачі
такого дозволу. Крім того, як вже було
наголошено раніше, погоджуючи проект
відведення земельної ділянки по вул.
Щорса, 44 у м. Києві та проект
будівництва, Міністерство культури
України, висуваючи певні умови для
погодження такого проекту, жодним
чином не зазначає про необхідність
отримання дозволу.

При цьому, ні у судовому засіданні, ні у
письмових запереченнях проти позову
відповідачем не зазначено, який саме
дозвіл та у якому порядку повинен був
отримати позивач.

Крім того, судом критично оцінюється
посилання відповідача на положення
Закону України «Про дозвільну систему
у сфері господарської діяльності» та
Закону України «Про Перелік документів
дозвільного характеру у сфері
господарської діяльності» як на
нормативні акти, що регулювали питання
видачі необхідного дозволу, з огляду на
те, що обидва нормативні акти набрали
чинності після виникнення спірних
правовідносин, у той час як на момент
погодження Мінкультури України
проекту будівництва порядку, яким би
регламентувалася видача таких
дозволів, прийнято не було.

Водночас, твердження позивача про те,
що дозвіл на виконання робіт є тотожним
погодженню на виконання робіт є
помилковим з огляду на законодавче
встановлену відмінність вказаних
понять, про що зазначено вище. Крім
того, належність або неналежність
земельної ділянки до земель
історико-культурного призначення не
випливає на передбачений законом
обов'язок (ч. 3 ст. 32 Закону) отримувати
дозвіл на виконання будівельних робіт
у межах зон охорони пам'яток,
історичних ареалів населених місць,
занесених до Списку історичних
населених місць України.

Однак, зважаючи на відсутність на
момент погодження проектної
документації законодавчого
врегулювання питання видачі таких
дозволів, колегія суддів приходить до
висновку про передчасність твердження
Міністерства культури України про те,
що здійснення робіт без такого дозволу
є порушенням вимог ч. 3 ст. 32 Закону,
оскільки відсутність законодавчого
врегулювання суспільних відносин не
може бути підставою для обмеження
діяльності суб'єкта господарювання.

Крім того, у частині посилань
представників відповідача на прийняту
відповідно до ст. 35 Закону постанову
Кабінету Міністрів України від 13.03.2002
року №316 «Про затвердження Порядку
видачі дозволів на проведення
археологічних розвідок, розкопок,
інших земляних робіт на території
пам'ятки, охоронюваній археологічній
території, в зонах охорони, в
історичних ареалах населених місць, а
також досліджень решток
життєдіяльності людини, що містять під
земною поверхнею, під водою на
території України», а також винесений
на її виконання наказ Міністерства
культури і мистецтв України від 24.05.2005
року №329 «Про затвердження тимчасових
форм дозволів на проведення
археологічних розвідок, розкопок,
інших земляних робіт на території
пам'ятки, охоронюваній археологічній
території, в зонах охорони, в
історичних ареалах населених місць, а
також досліджень решток
життєдіяльності людини, що містять під
земною поверхнею, під водою», судова
колегія вважає за необхідне зазначити
наступне.

Так, предметом регулювання вказаних
нормативних актів є порядок видачі та
форми дозволів на проведення
археологічних розвідок, розкопок,
інших земляних робіт, зокрема, в
історичних ареалах населених місць.
Разом з тим, частиною 3 ст. 32 Закону
заборонено містобудівні, архітектурні
чи ландшафтні перетворення,
будівельні, меліоративні, шляхові,
земляні роботи без дозволу
відповідного органу охорони
культурної спадщини. Однак, як вже було
зазначено раніше, порядку отримання
дозволу (дозволів) на здійснення
діяльності, передбаченої ч. 3 ст. 32
Закону, на момент виникнення спірних
правовідносин прийнято не було, а лише
врегульовувалося питання проведення
археологічних розвідок, розкопок,
інших земляних робіт, зокрема, в
історичних ареалах населених місць
фізичними особами, що займають
відповідну посаду, мають вчене звання
та науковий ступінь.

Крім іншого, Мінкультури, погоджуючи
без застережень проект «Будівництва
групи житлових будинків з об'єктами
соціальної інфраструктури та
вбудовано-прибудованими приміщеннями
соціального та адміністративного
призначення по вулиці Щорса, 44 у
Печерському районі міста Києва» листом
від 03.08.2004 року №22-1238/35, не посилалося на
необхідність отримання відповідного
дозволу, у той час як, на думку
відповідача, вказані правовідносини
вже були врегульовані постановою
Кабінету Міністрів України від 13.03.2002
року №316 «Про затвердження Порядку
видачі дозволів на проведення
археологічних розвідок, розкопок,
інших земляних робіт на території
пам'ятки, охоронюваній археологічній
території, в зонах охорони, в
історичних ареалах населених місць, а
також досліджень решток
життєдіяльності людини, що містять під
земною поверхнею, під водою на
території України».

При цьому форми дозволів, які у
відповідності до наведеної вище
постанови Уряду України зобов'язаний
був затвердити відповідач, були
визначені останнім лише із прийняттям
24.05.2005 року наказу №329 «Про
затвердження тимчасових форм дозволів
на проведення археологічних розвідок,
розкопок, інших земляних робіт на
території пам'ятки, охоронюваній
археологічній території, в зонах
охорони, в історичних ареалах
населених місць, а також досліджень
решток життєдіяльності людини, що
містять під земною поверхнею, під
водою», який зареєстровано у
Міністерстві юстиції України 09.06.2005
року за №647/10927.

Оцінюючи висновки відповідача, що у
ході виконання ПАТ
«Південзахідтрансбуд» проекту
реставрації фрагменту валу
Васильківського укріплення Київської
фортеці по вул. Щорса, 44 без дозволу
відповідного органу охорони
культурної спадщини, знищено частину
оборонної стіни Васильківського
укріплення Київської фортеці (акт
візуального обстеження від 12.06.2014 року)
Вали і рови Васильківського укріплення
Київської фортеці між вулицями
Чигоріна, Перспективною та Щорса
постановою Кабінету Міністрів України
від 10.10.2012 року №929 внесено до
Державного реєстру нерухомих пам'яток
України як пам'ятку містобудування,
архітектури національного значення,
охоронний №260070-Н, колегія суддів
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону
консервація, реставрація,
реабілітація, музеєфікація, ремонт,
пристосування пам'ятки національного
значення здійснюються лише за
наявності письмового дозволу
центрального органу виконавчої влади у
сфері охорони культурної спадщини на
підставі погодженої з ним
науково-проектної документації.

Як вірно зазначає позивач, постановою
Кабінету Міністрів України від 10.10.2012
року №929 «Про внесення об'єктів
культурної спадщини національного
значення до Державного реєстру
нерухомих пам'яток України» Вали і рови
Васильківського укріплення Київської
фортеці (1832-1839 роки) між вулицями
Чигоріна, Перспективною та Щорса
віднесені до пам'яток містобудування
та архітектури і присвоєно охоронний
номер 260070-Н.

Разом з тим, на момент проведення
позивачем будівельних та
реставраційних робіт, тобто до грудня
2011 року, про що свідчать наявні у
матеріалах справи копії сертифікатів
відповідності серії КВ № 000554 від 20.12.2010
року та серії КВ №2 від 21.12.2011 року,
вказаної постанови Кабінету Міністрів
України не було.

Так, згідно п. 3 Розділу Х Закону об'єкти,
включені до списків (переліків)
пам'яток історії та культури
відповідно до Закону Української РСР
«Про охорону і використання пам'яток
історії та культури», визнаються
пам'ятками відповідно до цього Закону.

Відповідно до постанови Ради Міністрів
Української РСР від 06.09.1979 року №442 «Про
доповнення списку пам'яток
містобудування і архітектури, що
перебувають під охороною держави»
Васильківське укріплення - вали і рови,
башта №3, №2 та №1 включаються до такого
списку.

Водночас, судом враховується, що
відповідно до ст. 17 Закону Української
РСР «Про охорону і використання
пам'яток історії та культури» (який був
чинний на момент виникнення спірних
правовідносин) з метою організації
обліку і охорони пам'яток історії та
культури нерухомі пам'ятки поділяються
на пам'ятки загальносоюзного,
республіканського і місцевого
значення.

Віднесення пам'яток історії та
культури до категорії пам'яток
загальносоюзного, республіканського
чи місцевого значення провадиться
відповідно до законодавства Союзу РСР
і Української РСР.

Переліки пам'яток історії та культури
республіканського значення
затверджуються Радою Міністрів
Української РСР. Переліки пам'яток
місцевого значення затверджуються
виконавчими комітетами обласних,
міських (міст республіканського
підпорядкування) Рад народних
депутатів. Виключення об'єктів з
переліків пам'яток республіканського і
місцевого значення допускається лише з
дозволу Ради Міністрів Української
РСР.

Внесення об'єктів у переліки пам'яток
історії та культури і виключення з них
провадяться за поданням спеціально
уповноважених державних органів
охорони пам'яток історії та культури.

При цьому судовою колегією не береться
до уваги твердження відповідача про
віднесення валу до пам'яток історії та
культури республіканського значення,
оскільки у списку пам'ятників
мистецтва, історії та археології
Української РСР, затверджених
постановою Ради Міністрів Української
РСР від 21.07.1965 року №711, вали
Васильківського укріплення Київської
фортеці відсутні.

Системний аналіз законодавства, що
діяло на час виникнення необхідності,
на думку відповідача, отримувати
дозвіл на реставрацію фрагменту валу
Васильківського укріплення Київської
фортеці, дає підстави для висновку, що
спірний об'єкт по вул. Щорса, 44 у м.
Києві, перебуваючи під охороною
радянської держави, а потім України, не
відносився у встановленому законом
порядку до одного з видів пам'яток. У
той час як лише постановою Кабінету
Міністрів України від 10.10.2012 року
останній було включено до списку
об'єктів культурної спадщини
національного значення.

За таких обставин суд приходить до
висновку про необґрунтованість
твердження відповідача про
необхідність отриманням позивачем
дозволу на проведення реставрації
фрагменту валу Васильківського
укріплення Київської фортеці з тих
підстав, що до списку об'єктів
культурної спадщини національного
значення останній був включений лише
10.10.2012 року, тобто після завершення
робіт з реставрації.

Оцінюючи твердження Мінкультури
України про те, що у ході виконання ПАТ
«Трест «Південзахідтрансбуд» проекту
реставрації фрагменту валу
Васильківського укріплення Київської
фортеці по вул. Щорса, 44 без дозволу
відповідного органу охорони
культурної спадщини, знищено частину
оборонної стіни Васильківського
укріплення Київської фортеці (акт
візуального обстеження від 12.06.2014 року),
колегія суддів вважає за необхідне
зазначити наступне.

Як вже було зазначено раніше,
відповідно до абзацу 2 частини 1 ст. 44
Закону відповідний орган охорони
культурної спадщини накладає на
юридичну особу, яка є власником або
уповноваженим ним органом чи
замовником робіт, такі фінансові
санкції - за проведення будь-яких
незаконних робіт, що можуть завдати або
завдали шкоди пам'ятці, її території,
охоронюваній археологічній території,
охоронним зонам, історичним ареалам
населених місць, - у розмірі від тисячі
до десяти тисяч неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Вказаною нормою встановлено, що
відповідний орган охорони культурної
спадщини накладає на юридичну особу,
яка є власником або уповноваженим ним
органом чи замовником робіт, фінансові
санкції у розмірі від тисячі до десяти
тисяч неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян в разі встановлення
проведення будь-яких незаконних робіт,
що можуть завдати або завдали шкоди
пам'ятці, її території, охоронюваній
археологічній території, охоронним
зонам, історичним ареалам населених
місць.

З аналізу наведеної норми вбачається,
що обов'язковою умовою для накладення
на особу штрафних санкцій за вказане
порушення є не лише встановлення
проведення будь-яких робіт, а також
підтвердження того факту, що такі
роботи можуть завдати або завдали
шкоди, зокрема, історичним ареалам
населених місць.

Водночас, надані відповідачем
матеріали, зокрема, копія акта від
12.06.2014 року візуального обстеження
головного валу Васильківського
укріплення Київської фортеці за
адресою: вул. Щорса, 44 у Печерському
районі міста Києва, фотографічні
знімки, копії історико-містобудівного
обґрунтування, складеного
Всеукраїнським науково-методичним та
дослідно-інформаційним центром
архітектурної спадщини та погодженим
головою Державної служби охорони
культурної спадщини Міністерства
культури і мистецтв України 30.09.2004 року,
не містять доказів вчинення інших, ніж
погоджених у встановленому законом
порядку робіт, які спричинили або могли
б спричинити шкоду пам'ятці, її
території, охоронюваній археологічній
території, охоронній зоні, історичному
ареалі населених місць.

За таких обставин суд приходить до
висновку про недоведеність посилань
відповідача на знищення позивачем
частини оборонної стіни
Васильківського укріплення Київської
фортеці з огляду на відсутність у
матеріалах справи доказів, які б
підтверджували вказані обставини.

Відповідно до частини 1 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи наведене та виходячи з меж
заявлених позовних вимог, суд
приходить до висновку про наявність
підстав для задоволення позову.

На стягненні судових витрат
представник позивача у судовому
засіданні не наполягала.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов Публічного акціонерного
товариства «Трест
«Південзахідтрансбуд» задовольнити.

Скасувати постанову Міністерства
культури України від 18.07.2014 року
№1026/10-2/61-14 про застосування фінансових
санкцій за порушення законодавства про
охорону культурної спадщини.

Постанова набирає законної сили
відповідно до частини першої статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими
статтями 185-187 КАС України.

Головуючий суддя
В.П. Катющенко

Судді
І.О. Іщук

Ю.Т. Шрамко