Справа № 823/2954/14
Суддя: В.А. Гайдаш
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року
справа № 823/2954/14

09 год. 00 хв.
м.
Черкаси

Черкаський окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого судді - Гайдаш В.А.,

при секретарі - Журавель Т.В.

розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Головного управління
Держземагенства у Черкаській області,
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - відділ
Держкомзему у Монастирищенському
районі Черкаської області, Лесківська
сільська рада Монастирищенського
району Черкаської області про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з
адміністративним позовом до Головного
управління Держземагенства у
Черкаській області, треті особи, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача - відділ
Держкомзему у Монастирищенському
районі Черкаської області, Лесківська
сільська рада Монастирищенського
району Черкаської області про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинити дії.

В адміністративному позові позивач
просить: визнати бездіяльність
Головного управління Держземагенства
у Черкаській області протиправною;
зобов'язати відповідача розглянути
заяву ОСОБА_1 щодо надання дозволу на
розробку проекту землеустрою щодо
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості), для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва в розмірі середнього
розміру частки (паю), визначеної для
членів сільськогосподарських
підприємств, розташованих на території
Леськівської сільської ради
Монастирищенського району Черкаської
області та прийняти відповідне
рішення.

Позивач у судове засідання не з'явився,
однак надіслав на адресу суду
електронне повідомлення, в якому
просив розглянути справу за його
відсутності.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, заяви про
розгляд справи за його відсутності не
надав, хоча належним чином
повідомлений про дату, час та місце
судового розгляду, що підтверджується
рекомендованими повідомленнями про
вручення поштового відправлення (а. с.
17, 27).

Від третіх осіб надійшли клопотання
про розгляд справи за відсутності їх
представників.

Оскільки відповідач повідомлений
належним чином про дату, час та місце
судового розгляду, суд відповідно до ч.
6 ст. 128 КАС України розглядає справу у
відсутність відповідача та у порядку
письмового провадження.

Розглянувши подані документи і
матеріали, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд встановив.

Рішенням Монастирищенського районного
суду Черкаської області від 07.03.2013р.
(провадження № 2/702/28/13, справа № 2-567/12)
визнано за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
жителькою АДРЕСА_1 (паспорт серії
НОМЕР_2, виданий 06.04.2004 року
Монастирищенським РВ УМВС України в
Черкаській області, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) право на земельну частку
(пай) в розмірі середнього розміру
частки (паю), визначеної для членів
сільськогосподарських підприємств,
розташованих на території
Леськівської сільської ради
Монастирищенського району Черкаської
області, в порядку спадкування після
смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2
року, актовий запис № 10, свідоцтво
серії НОМЕР_3, видане 16.03.1996 року
Леськівською сільською радою
Монастирищенського району Черкаської
області.

В подальшому позивачем було
встановлено, що в адміністративних
межах Леськівської сільської ради
Монастирищенського району Черкаської
області в межах земель запасу - є в
наявності вільна земельна ділянка
площею 2,3107 га для товарного
сільськогосподарського виробництва.

ОСОБА_1 звернулась до Головного
управління Держземагенства у
Черкаській області із клопотанням від
06.03.2014р. щодо надання дозволу на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки площею
2,3107 га в адміністративних межах
Леськівської сільської ради
Монастирищенського району Черкаської
області для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
відповідно до рішення
Монастирищенського районного суду
Черкаської області.

Головне управління Держземагенства у
Черкаській області, розглянувши
вказане клопотання позивача, листом
від 15.07.2014р. № 310/0/300-14-СГ повідомило
останнього, що неможливо вирішити
питання щодо надання дозволу на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки площею
2,3107 га в адміністративних межах
Леськівської сільської ради
Монастирищенського району Черкаської
області для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.
Свою відмову відповідач обґрунтовував
тим, що у резолютивній частині рішення
Монастирищенського районного суду
Черкаської області від 07.03.2013р.
провадження № 2/702/28/13 справа № 2-567/12 не
зазначено, що земельна ділянка має бути
виділена саме із земель державної
власності.

Вважаючи вказану відмову відповідача
протиправною, позивач звернувся до
Черкаського окружного
адміністративного суду за захистом
своїх прав, свобод та інтересів.

Надаючи оцінку спірним
правовідносинам, суд зазначає
наступне.

В силу норми ч. 4 ст. 122 ЗК України
центральний орган виконавчої влади з
питань земельних ресурсів у галузі
земельних відносин та його
територіальні органи передають
земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
державної власності, крім випадків,
визначених частиною восьмою цієї
статті, у власність або у користування
для всіх потреб.

Пунктом 1 Положення про Головне
управління Держземагенства в області
затвердженого Наказом Міністерства
аграрної політики та продовольства
України від 10.05.2012 року № 258
передбачено, що Головне управління
Держземагенства в області (далі -
Головне управління) є територіальним
органом Державного агентства
земельних ресурсів України та йому
підпорядковане.

Згідно п. 4.32 Положення № 258 Головне
управління відповідно до покладених на
нього завдань передає відповідно до
закону земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
державної власності у власність або в
користування для всіх потреб в межах
області.

Аналізуючи оскаржувану відповідь, яку
позивач вважає відмовою у наданні
дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки площею 2,3107 га в
адміністративних межах Леськівської
сільської ради Монастирищенського
району Черкаської області для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, суд враховує, що згідно ч. 6
ст. 118 ЗК України, громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із
земель державної або комунальної
власності для ведення фермерського
господарства, ведення особистого
селянського господарства, ведення
садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства).

Судом встановлено, що позивач,
звернувшись у Головне управління
Держземагенства у Черкаській області,
дотрималась передбачених вказаною
нормою Земельного кодексу України
вимог до клопотання про надання
дозволу на розробку проекту
землеустрою.

Згідно ч. 7 ст. 118 ЗК України, відповідний
орган виконавчої влади або орган
місцевого самоврядування, який передає
земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу, розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно - територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

У зазначеній нормі Земельного кодексу
України міститься загальне посилання
на те, що місце розташування земельної
ділянки повинно відповідати вимогам
законів, прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів, генеральних
планів населених пунктів та іншої
містобудівної документації, схем
землеустрою і техніко-економічних
обґрунтувань використання та охорони
земель адміністративно -
територіальних одиниць, проектів
землеустрою щодо впорядкування
територій населених пунктів,
затверджених у встановленому законом
порядку. Водночас, у випадку
встановлення невідповідності місця
розташування земельної ділянки таким
вимогам, компетентний орган державної
влади вправі прийняти рішення про
відмову у наданні дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки.

Із системного аналізу норм земельного
законодавства суд дійшов висновку, що
при вирішенні клопотання про надання
дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, уповноважений на це орган в
контексті норм ч. 7 ст. 118 ЗК України
повинен перевірити: відсутність
передачі земельної ділянки безоплатно
у власність відповідному громадянину
по зазначеному виду використання
(частина четверта статті 116 Земельного
кодексу України); чи відносяться землі,
за рахунок яких планується формування
земельної ділянки, до земель
сільськогосподарського призначення
державної власності (частина четверта
статті 122 Земельного кодексу України);
відповідність бажаного місця
розташування земельної ділянки схемі
землеустрою і техніко-економічним
обґрунтуванням використання та
охорони земель
адміністративно-територіальної
одиниці, проектам землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затвердженим у встановленому
законом порядку (частина сьома статті
118 ЗК України); відповідність бажаного
місця розташування земельної ділянки
містобудівній документації (у разі її
надання для містобудівних потреб)
(частина сьома статті 118 ЗК України та
частина третя статті 24 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності»).

Таким чином, підставою відмови у
наданні дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність може бути
невідповідність місця розташування
об'єкта (земельної ділянки) наведеним
вище вимогам.

Натомість, відповідач у листі від
15.07.2014р. № 310/0/300-14-СГ як на підставу
відмови у наданні дозволу посилався ту
обставину, що у резолютивній частині
рішення Монастирищенського районного
суду Черкаської області від 07.03.2013р.
провадження № 2/702/28/13 справа № 2-567/12 не
зазначено, що земельна ділянка має бути
виділена саме із земель державної
власності.

Вказана підстава для відмови у наданні
дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, як вбачається із
наведених вище положень Земельного
кодексу України, не ґрунтується на
нормах кодексу, а тому є протиправною.

Додатково суд вважає за необхідне
звернути увагу на те, що в силу ч. 7 ст. 118
ЗК України, відповідний орган
виконавчої влади або орган місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, розглядає клопотання у
місячний строк і дає дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або надає
мотивовану відмову у його наданні.

Аналіз вказаної норми дає підстави для
висновку про те, що законодавець чітко
передбачив перелік можливих рішень,
які можуть бути прийняті у місячний
строк за наслідками розгляду
клопотання про надання дозволу на
розробку проекту землеустрою, а саме: 1)
надання дозволу на розроблення проекту
землеустрою; 2) надання мотивованої
відмови у наданні дозволу на
розроблення проекту землеустрою.
Іншого способу вирішення клопотання
нормами Земельного кодексу України не
передбачено.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
в тому числі у спосіб, що передбачений
Конституцією та законами України.

Тому, суд вважає, що лист Головного
управління Держземагенства у
Черкаській області від 15.07.2014р. №
310/0/300-14-СГ за своїм змістом є відмовою
ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо встановлення
меж земельної ділянки в натурі (на
місцевості), для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва в
розмірі середнього розміру частки
(паю), визначеної для членів
сільськогосподарських підприємств,
розташованих на території
Леськівської сільської ради
Монастирищенського району Черкаської
області, оскільки надання будь-яких
пропозицій чи роз'яснень, за наслідками
розгляду клопотання, Земельним
кодексом України не передбачено.

Крім того, з рекомендованого
повідомлення про вручення поштового
відправлення вбачається, що відповідач
отримав клопотання позивача від
06.03.2014р. щодо надання дозволу на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки ще 07.03.2014
року, тоді як рішення щодо відмови
позивачу у наданні даного дозволу
датоване 15.07.2014 року.

Суд звертає увагу, що в матеріалах
справи міститься копія рішення
Монастирищенського районного суду
Черкаської області від 07.03.2013р.
провадження № 2/702/28/13 справа № 2-567/12, з
мотивувальної частини якого
вбачається, що вільних земельних
ділянок для оформлення документів на
успадкований земельний пай в
адмінмежах Леськівської сільської
ради рахується 45 га земель державної
власності, а тому посилання
відповідача, що у вказаному рішенні не
зазначено, що земельна ділянка має бути
виділена саме із земель державної
власності є помилковим.

Враховуючи вказане, суд дійшов
висновку про те, що відмова у наданні
дозволу на розробку проекту
землеустрою, яка викладена у листі
Головного управління Держземагенства
у Черкаській області від 15.07.2014р. №
310/0/300-14-СГ носить протиправний
характер, а тому приходить до висновку
про зобов'язання відповідача
розглянути заяву ОСОБА_1 щодо надання
дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості), для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва в
розмірі середнього розміру частки
(паю), визначеної для членів
сільськогосподарських підприємств,
розташованих на території
Леськівської сільської ради
Монастирищенського району Черкаської
області.

Щодо вимог позивача про зобов'язання
Головного управління Держземагенства
у Черкаській області прийняти рішення
щодо надання ОСОБА_1 дозволу на
розробку проекту землеустрою щодо
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості), для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва в розмірі середнього
розміру частки (паю), визначеної для
членів сільськогосподарських
підприємств, то суд вказує на наступне.

За змістом Рекомендації №R (80) 2,
прийнятої на 316-му засіданні
заступників міністрів Комітетом
Міністрів державам-членам стосовно
реалізації адміністративними органами
влади дискреційних повноважень від 11
березня 1980 року (надалі - також
«Рекомендація R (80)2»), під дискреційним
повноваженням слід розуміти
повноваження, яке адміністративний
орган, приймаючи рішення, може
здійснювати з певною свободою розсуду -
тобто, коли такий орган може обирати з
кількох юридично допустимих рішень те,
яке він вважає найкращим за даних
обставин.

Тобто здійснення дискреційних
повноважень може, в деяких випадках,
передбачати вибір між здійсненням
певних дій і нездійсненням дії.

Акт, прийнятий в ході здійснення
дискреційних повноважень, підлягає
контролю відносно його законності з
боку суду або іншого незалежного
органу. Адміністративний суд,
перевіряючи рішення, дію чи
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень на відповідність
закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям, не втручається у дискрецію
(вільний розсуд) суб'єкта владних
повноважень поза межами перевірки за
названими критеріями. Завдання
адміністративного судочинства полягає
не у забезпеченні ефективності
державного управління, а в
гарантуванні дотримання вимог права,
інакше було б порушено принцип
розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує
надання адміністративному суду
адміністративно - дискреційних
повноважень - єдиним критерієм
здійснення правосуддя є право. Тому
завданням адміністративного
судочинства завжди є контроль
легальності. Перевірка доцільності
переступає компетенцію
адміністративного суду і виходить за
межі завдання адміністративного
судочинства.

Таким чином, дискреційним
повноваженням є таке повноваження, яке
надає певний ступінь свободи
адміністративному органу при
прийнятті рішення, тобто, коли у межах,
які визначені законом,
адміністративний орган має можливість
самостійно (на власний розсуд) вибрати
один з кількох варіантів рішення.

На підставі викладеного, позовна
вимога щодо зобов'язання Головного
управління Держземагенства у
Черкаській області прийняти рішення
щодо надання ОСОБА_1 дозволу на
розробку проекту землеустрою щодо
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості), для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва в розмірі середнього
розміру частки (паю), визначеної для
членів сільськогосподарських
підприємств - не підлягає до
задоволення.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Зважаючи на обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, докази щодо їх
підтвердження, керуючись актами
законодавства щодо цих правовідносин,
суд дійшов висновку, що заявлені в
адміністративному позові вимоги
підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст.ст. 17, 86, 94, 159, 162, 163, 254 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Зобов'язати Головне управління
Держземагенства у Черкаській області
розглянути заяву ОСОБА_1 щодо надання
дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості), для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва в
розмірі середнього розміру частки
(паю), визначеної для членів
сільськогосподарських підприємств,
розташованих на території
Леськівської сільської ради
Монастирищенського району Черкаської
області.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 36 (тридцять шість)
грн. 54 коп. сплаченого судового збору,
згідно квитанції № NOWUZ45797 від 24.09.2014 р.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, яка може бути
подана до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Черкаський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
проголошення постанови, а в разі
проголошення судом вступної та
резолютивної частини постанови
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Суддя
В.А. Гайдаш