Справа № 2а-115/10/1670
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2014-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/7719/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів: головуючого
судді-доповідача Усенко Є.А. суддів:
Веденяпіна О.А., Юрченко В.П.,при
секретарі: Загородньому А.А.,

розглянувши у судовому засіданні

касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю (ТОВ)
«Науково-виробниче підприємство
«Присадки»

на постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 09.07.2010

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 27.01.2011

у справі № 2а-115/10/1670 Полтавського
окружного адміністративного суду

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Науково-виробниче
підприємство «Присадки»

до Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 09.07.2010,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 27.01.2011, у
задоволенні позовних вимог ТОВ
«Науково-виробниче підприємство
«Присадки» відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ
«Науково-виробниче підприємство
«Присадки» просить скасувати ухвалені
у справі рішення судів першої та
апеляційної інстанцій з підстав
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Заперечуючи проти касаційної скарги,
відповідач просить залишити її без
задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для визначення ТОВ
«Науково-виробниче підприємство
«Присадки» податкового зобов'язання із
податку додану вартість та
застосування штрафних (фінансових)
санкцій згідно з податковими
повідомленнями-рішеннями, з приводу
правомірності яких виник спір, стали
висновки ОДПІ, викладені в акті
перевірки від 29.04.2009 № 1732/23-209/13932946. За
вказаними висновками ОДПІ позивач
порушив норми пункту 4.1 ст.4 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (Закон № 168/97-ВР): занижено
задекларовані податкові зобов'язання
із податку на додану вартість у
загальній сумі 206649,00 грн. у податковому
обліку за звітні податкові періоди з
квітня по грудень 2008 року з огляду на
реалізацію продукції ТОВ
«ОГО-Укрзапад» за цінами нижче її
собівартості. Вказані порушення
призвели до заниження податку на
додану вартість на загальну суму 163453,00
грн. у податковому обліку за квітень,
червень, грудень 2008 року та завищення
від'ємного значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та
податкового кредиту у податковому
обліку за грудень 2008 року на загальну
суму 43196,00 грн.

За наслідками висновків акту перевірки
та адміністративного оскарження
відповідачем прийняті наступні
податкові повідомлення-рішення від
06.05.2009 № /0/1448, від 23.07.2009 №
/1/2350, від 14.10.2009 № /2/3237 та від
25.12.2009 № /3/4084 про визначення
податкового зобов'язання із податку на
додану вартість у загальній сумі 245179,00
грн., у тому числі: 163453,00 грн. - за
основним платежем та 81726,00 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями.

У судовому процесі встановлено, що за
наслідками виконання договору
поставки від 01.03.2007 3 П-20/1.07 позивач
поставив ТОВ «ОГО-Укрзапад» товар
(технічну оливу) за цінами, нижчими від
його собівартості.

Відповідно до пункту 4.1 ст. 4 Закону №
168/97-ВР база оподаткування операції з
поставки товарів (послуг) визначається
виходячи з їх договірної (контрактної)
вартості, визначеної за вільними
цінами, але не нижче за звичайні ціни, з
урахуванням акцизного збору, ввізного
мита, інших загальнодержавних податків
та зборів (обов'язкових платежів),
згідно із законами України з питань
оподаткування (за винятком податку на
додану вартість, а також збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку, що включається до
ціни товарів (послуг)). До складу
договірної (контрактної) вартості
включаються будь-які суми коштів,
вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
в зв'язку з компенсацією вартості
товарів (послуг).

У разі якщо звичайна ціна на товари
(послуги) перевищує договірну ціну на
такі товари (послуги) більше ніж на 20
відсотків, база оподаткування операції
з поставки таких товарів (послуг)
визначається за звичайними цінами.

Право податкового органу визначити
податкові зобов'язання платника
податків з бази оподаткування, яка
визначена за іншими цінами, ніж ціна
договору, встановлене законом як право
на визначення податкових зобов'язань
виходячи з рівня звичайних цін.

Відповідно до абзацу першого підпункту
1.20.1 пункту 1.20 ст. 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
(Закон № 334/94-ВР) якщо цим пунктом не
встановлено інше, звичайною вважається
ціна товарів (робіт, послуг), визначена
сторонами договору. Якщо не доведене
зворотне, вважається, що така звичайна
ціна відповідає рівню справедливих
ринкових цін.

Згідно з підпунктом 1.20.2 цього пункту
для визначення звичайної ціни товару
(робіт, послуг) використовується
інформація про укладені на момент
продажу такого товару (роботи, послуги)
договори з ідентичними (однорідними)
товарами (роботами, послугами) у
співставних умовах. Зокрема,
враховуються такі умови договорів, як
кількість (обсяг) товарів (наприклад,
обсяг товарної партії), строки
виконання зобов'язань, умови платежів,
звичайних для такої операції, а також
інші об'єктивні умови, що можуть
вплинути на ціну. При цьому умови
договорів на ринку ідентичних (у разі
їх відсутності - однорідних) товарів
(робіт, послуг) визнаються
співставними, якщо відмінність між
такими умовами суттєво не впливає на
ціну, або може бути економічно
обґрунтована. При цьому враховуються
звичайні при укладанні угод між
непов'язаними особами надбавки чи
знижки до ціни. Зокрема, але не
виключно, враховуються знижки,
пов'язані з сезонними та іншими
коливаннями споживчого попиту на
товари (роботи, послуги), втратою
товарами якості або інших
властивостей; закінченням (наближенням
дати закінчення) строку зберігання
(придатності, реалізації); збутом
неліквідних або низьколіквідних
товарів; маркетинговою політикою, у
тому числі при просуванні товарів
(робіт, послуг) на ринки; наданням
дослідних моделей і зразків товарів з
метою ознайомлення з ними споживачів.

Якщо товари (роботи, послуги), ідентичні
(за їх відсутності - однорідні) товарам
(роботам, послугам), стосовно яких
визначається звичайна ціна, прилюдно
пропонуються до продажу, або мають
ціни, встановлені на організованому
ринку цінних паперів, або мають біржову
ціну (біржове котирування), визначення
звичайної ціни у встановленому в
абзаці першому цього підпункту порядку
здійснюється із врахуванням таких
факторів.

Якщо звичайна ціна не може бути
визначена з використанням норм
попередніх підпунктів цього пункту, то
для доказів обґрунтування її рівня
застосовуються правила, визначені
національними положеннями
(стандартами) бухгалтерського обліку, а
також національними стандартами з
питань оцінки майна та майнових прав. З
метою оподаткування терміни
"справедлива вартість", "ринкова
вартість" та "чиста вартість
реалізації", які використовуються в
національних положеннях (стандартах)
бухгалтерського обліку та
національних стандартах з питань
оцінки майна і майнових прав,
прирівнюються до терміну "звичайна
ціна", визначеного цим Законом
(підпункт 1.20.5-1 пункту 1.20 ст. 1 Закону №
334/94-ВР).

Визначення податковим органом
позивачу податкових зобов'язань з
податку на додану вартість із рівня
собівартості товару не відповідає
нормам пункту 1.20 ст. 1 Закону № 334/94-ВР,
оскільки фактично податковий орган
визначив звичайну ціну товару, який
підприємство поставило ТОВ
«ОГО-Укрзапад», застосувавши правила,
встановлені підпунктом 1.20.5-1 цього
пункту (за правилами положень
(стандартів) бухгалтерського обліку),
тоді як це допустимо тільки в разі, якщо
звичайну ціну не можна встановити на
підставі цін, що склалися на ринку
ідентичних (однорідних) послуг при
співставних умовах реалізації. У той же
час, будь-які посилання на
підтвердження об'єктивно існуючої
неможливості встановити у такому
порядку звичайну ціну на зазначений
товар з боку ОДПІ відсутні.

ОДПІ не довела рівень звичайної ціни на
товар, поставлений позивачем ТОВ
«ОГО-Укрзапад», на рівні їх
собівартості в бухгалтерському обліку
позивача. Відповідний обов'язок лежить
на ОДПІ в силу норм підпункту 1.20.10
пункту 1.20 ст. 1 Закону № 334/94-ВР та пункту
1.18 ст. 1 Закону № 168/97-ВР.

Суди попередніх інстанцій, однак, не
звернули увагу на такий зміст
правового регулювання вищенаведених
правових норм, що призвело до
неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 229 КАС України суд
касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 229, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Науково-виробниче підприємство
«Присадки» задовольнити, скасувати
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 09.07.2010 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 27.01.2011;
позов задовольнити: скасувати
податкові повідомлення-рішення
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області від 06.05.2009 № /0/1448; від
23.07.2009 № /1/2350, від 14.10.2009 №
/2/3237; від 25.12.2009 № /3/4084.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Науково-виробниче
підприємство «Присадки» судові
витрати ( витрати по оплаті судового
збору) у сумі 3,40 грн.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Є.А. Усенко Судді:
О.А. Веденяпін В.П. Юрченко