Справа № 2а-8031/10/1570
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/25511/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої
Г.К., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Одесі на
постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 06.04.2011 у
справі № 2а-8031/10/1570

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Готель Одеса"

до Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Одесі

про визнання дій
неправомірними та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2010 року Товариством до суду
заявлений позов про визнання
неправомірними дій Державної
податкової інспекції щодо проведення
29.07.2010 документальної невиїзної
перевірки позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства з
податку на додану вартість при
взаємовідносинах з ПП "Мет-Профіль" та
ПП "СІМ-СІМ 2009", скасування податкового
повідомлення-рішення від 06.08.2010 №
/0, яким позивачеві донараховано
суму основного податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість (ділі - ПДВ) у розмірі 347 655,25
грн. та фінансових санкцій - 103 462,10 грн.
за порушення вимог Закону України "Про
податок на додану вартість".

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 30.11.2010 у
задоволенні позову Товариства
відмовлено в повному обсязі.

Рішення суду обґрунтовано висновком
про те, що право на податковий кредит
покупця виникає внаслідок сплати
продавцем товарів, послуг податку до
бюджету, а оскільки контрагенти
позивача не подавали податкової
звітності до контролюючого органу та
не сплачували до бюджету сум
самостійно визначених податкових
зобов'язань, то відповідно Товариство
не має права включати до складу
податкового кредиту суми ПДВ за
податковими накладними виданими
такими контрагентами. Крім того, суд
зазначив, що видані контрагентами
податкові накладні не відповідають
встановленим законодавством вимогам,
зокрема щодо зазначення у них
юридичної адреси платника податку.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 06.04.2011
рішення суду першої інстанції
скасовано, позов задоволено частково,
визнано неправомірним та скасовано
податкове повідомлення-рішення від
06.08.2010 №/0, в задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та частково задовольняючи
позов, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що позивачем при
формуванні податкового кредиту з ПДВ
було дотримано всіх вимог,
передбачених Законом України "Про
податок на додану вартість", первинні
документи підтверджують фактичне
здійснення господарських операцій та
сплати позивачем ПДВ у складі ціни
товару. Крім того суд зазначив, що
питання податкового кредиту
поширюється тільки на окремо взятого
платника податків і не ставить цей факт
у залежність від розрахунку з бюджетом
контрагентів позивача, чи від їх
місцезнаходження.

Не погодившись із судовим рішенням
апеляційної інстанції, відповідач до
Вищого адміністративного суду України
подав касаційну скаргу, де посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просить
зазначене судове рішення скасувати та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

При цьому державний податковий орган
обґрунтовує касаційну скаргу тим, що
позивач неправомірно включив до
податкового кредиту суми ПДВ по
податковим накладним, що видані
контрагентами позивача, оскільки
останнім не було подано звітність, не
задекларовано та не сплачено
податкових зобов'язань з ПДВ, а отже, на
думку контролюючого органу, Товариство
не має права на податковий кредит. Крім
того, Державна податкова інспекція
зазначає, що контрагенти позивача
відсутні за місцем реєстрації, а отже
неможливо підтвердити факт їх
правовідносин з позивачем та видачі
податкових накладних, на підставі яких
сформовано податковий кредит.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді, перевіривши
повноту встановлених обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки
судами, Вищий адміністративний суд
України не вбачає підстав для
задоволення касаційної скарги.

Судами першої і апеляційної інстанцій
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що Державною
податковою інспекцією проведена
документальна невиїзна перевірка
Товариства з питань дотримання вимог
податкового законодавства з ПДВ при
взаємовідносинах з ПП "Мет-Профіль" та
за період з 01.04.2010 по 30.06.2010 та з ПП
"СІМ-СІМ 2009" за період з 01.06.2010 по 30.06.2010,
за підсумками якої складено акт від
29.07.2010 №770/22-1/31795692/7. На підставі цього
акта Державна податкова інспекція
прийняла оспорюване податкове
повідомлення-рішення.

У ході вказаної перевірки працівниками
Державної податкової інспекції було
встановлено порушення позивачем пп. 7.2.1
п.7.2, пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України від
03.04.1997 № 198/97-ВР "Про податок на додану
вартість" (далі -Закон № 198/97-ВР), що
полягало у безпідставному включенні до
податкового кредиту сплаченого ПДВ у
сумі 347 655,25 грн. згідно податкових
накладних, виписаних на користь
позивача його контрагентами ПП
"Мет-Профіль" та ПП "СІМ-СІМ 2009", які не
звітували до Державної податкової
інспекції, не задекларували та не
сплатили податкові зобов'язання з ПДВ
по взаєморозрахункам з позивачем та
які, крім того, відсутні за місцем
реєстрації. Зазначені висновки було
зроблено на підставі актів Державної
податкової інспекції у Малиновському
районі м. Одеси та автоматизованого
співставлення податкового кредиту та
зобов'язань в розрізі контрагентів на
рівні ДПА.

Задовольняючи позовні вимоги
Товариства, суди першої та апеляційної
інстанцій у цій справі керувалися
положеннями ст. 7 Закону України від
03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок на додану
вартість" (втратив чинність 01.01.2011).

Як визначено пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону №
168/97ВР датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається: дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з пп. 7.2.6
цього пункту) (пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону №
168/97ВР).

Отже, всі витрати господарюючого
суб'єкта мають бути здійснені
підтверджені відповідними первинними
документами.

Таким чином, аналіз норм Закону №
168/97-ВР дає підстави зробити висновок,
що наявність у платника податків
виданої йому продавцем товару
податкової накладної, оформленої з
дотриманням вимог чинного
законодавства, є підставою для
формування податкового кредиту,
натомість непідтвердження сум податку,
включеного до податкового кредиту, на
момент перевірки, є підставою для
відповідальності платника податку.

Судом апеляційної інстанції
встановлено та вбачається з матеріалів
справи, що керуючись положенням пп. 7.4,
пп. 7.5 Закону № 168/97-ВР, позивачем було
сформовано податковий кредит на
підставі виданих контрагентами
належно оформлених податкових
накладних, у відповідності до п. 7.2 ст. 7
Закону № 168/97-ВР, в якій зазначено і
місцезнаходження платників податку -
ПП "Мет-Профіль" та ПП "СІМ-СІМ 2009".

Крім того, всупереч ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, контролюючим органом не
надано належних та допустимих доказів
на підтвердження безтоварності
господарських операцій проведених з
контрагентами, натомість матеріали
справи містять первинні документи, що
засвідчують реальне та належне
виконання господарських операцій у
відповідності до укладених договорів
між позивачем та ПП "Мет-Профіль" та ПП
"СІМ-СІМ 2009".

Також, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції, що чинне
податкове законодавство не ставить у
залежність право позивача на
формування податкового кредиту з ПДВ
від наявності чи відсутності його
контрагентів за юридичною адресою, від
звітування чи фактичної сплати
останніми податку до бюджету. Питання
податкового кредиту поширюється
тільки на окремо взятого платника
податків і не ставить цей факт у
залежність від розрахунку з бюджетом
третіх осіб, а тим паче від їх
місцезнаходження. Крім того, програмне
забезпечення "Системи автоматизоване
співставлення податкового кредиту та
зобов'язань у розрізі контрагентів", за
допомогою якого контролюючим органом
було встановлено невідповідність
задекларованих податкових зобов'язань
контрагентами позивача та податковим
кредитом останнього, до первинних або
інших документів, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку
платника податків не відноситься.

Наведене свідчать про правомірність
висновків суду апеляційної інстанції
щодо скасування оскаржуваного
податкового повідомлення - рішення
податкової інспекції як такого, що
прийняте всупереч приписів чинного
законодавства.

За таких обставин переглянуте судове
рішення апеляційної інстанції у справі
відповідає приписам чинного
законодавства, а доводи касаційної
скарги визнаються непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Одесі відхилити.

Постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 06.04.2011 у
справі № 2а-8031/10/1570 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
передбачених статтями 236-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К. Голубєва

А.О. Рибченко