Справа № 761/12746/14
Суддя: Гром Л.М.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Волокітіна
Суддя-доповідач: Гром
У Х В А Л А

Іменем України

15 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді - Гром Л.М.;

суддів - Бєлової Л.В.,

Міщука М.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі міста Києва на
постанову Шевченківського районного
суду міста Києва від 29 травня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду
України в Шевченківському районі міста
Києва про визнання дій протиправними,
зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

Постановою Шевченківського районного
суду міста Києва від 29 травня 2014 року
позов задоволено частково, визнано
відмову УПФУ в Шевченківському районі
м. Києва у здійсненні перерахунку
щомісячного довічного грошового
утримання ОСОБА_3 неправомірною;
зобов'язано УПФУ в Шевченківському
районі м. Києва провести ОСОБА_3
перерахунок та виплату щомісячного
довічного грошового утримання з 01.12.2013
року з розрахунку 90 відсотків від
заробітної плати працюючого судді
Верховного суду України, без обмеження
граничного розміру щомісячного
грошового утримання, з урахуванням
фактично проведених виплат.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції відповідач звернувся
до Київського апеляційного
адміністративного суду з апеляційною
скаргою, в якій просить ухвалене у
справі судове рішення скасувати та
постановити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

У судове засідання сторони не
з'явилися, причини неявки сторін суду
невідомі, про розгляд справи були
повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України
неприбуття в судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

У зв'язку з неявкою в судове засідання
всіх осіб, які беруть участь в справі,
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу, відповідно до ч.1
ст.41 КАС України, не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши за матеріалами справи
наведені у апеляційній скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_3 працювала на посаді судді
Верховного Суду України та була
звільнена з посади судді у зв'язку з
виходом у відставку на підставі
постанови Верховної Ради України від
07.04.2005 року.

Після виходу у відставку позивачу у
відповідності до вимог статті 43 Закону
України «Про статус суддів» призначено
довічне грошове утримання.

На звернення позивача від 07.04.2014 щодо
перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання з 01.12.2013 відповідач
надав лист від 11.04.2014, в якому позивачу
відмовив у перерахунку довічного
грошового утримання у зв'язку з
відсутністю підстав у перерахунку.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з наступних мотивів,
з чим погоджується колегія суддів.

Відповідно до ст. 43 ЗУ «Про статус
суддів» від 15.12.1992 року, який був чинний
на час виникнення правовідносин між
ним та відповідачем, судді у відставці,
який має стаж роботи на посаді судді не
менше 20 років, виплачується за його
вибором пенсія або звільнене від
сплати податку щомісячне довічне
грошове утримання в розмірі 80
відсотків заробітної плати працюючого
на відповідній посаді судді. За кожний
повний рік роботи на посаді судді понад
20 років розмір щомісячного довічного
грошового утримання збільшується на
два відсотки заробітку, але не більше
ніж 90 відсотків заробітної плати судді.

Виходячи з вимог вищезазначеної норми
закону та стажу позивача на посаді
судді, йому при звільненні у відставку
було призначене щомісячне довічне
грошове утримання в розмірі 90 %
заробітної плати працюючого на
відповідній посаді судді, що також
підтверджується і письмовими
запереченнями відповідача, згідно з
якими з 01.01.2007 року довічне грошове
утримання позивача було перераховане в
розмірі 90% заробітної плати працюючого
судді.

Згідно ст. 129 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів»,
суддівська винагорода складається з
посадового окладу та ряду доплат, в
тому числі за вислугу років. Посадовий
оклад судді місцевого суду
встановлюється з 01.01.2012 року у розмірі 8
мінімальних заробітних плат.

Вимогами статті 43 Закону України «Про
статус суддів» (в редакції 1992 року)
встановлено, що за суддею, який
перебуває у відставці, зберігається
звання судді і такі ж гарантії
недоторканності та соціального
захисту, як і до виходу у відставку. За
суддею зберігається право на одержання
щомісячного довічного грошового
утримання виходячи з розміру
працюючого на відповідній посаді
судді.

Відповідно до абзацу 3 пункту 1
Постанови Верхової Ради України «Про
порядок введення в дію Закону України
«Про статус суддів» № 2863-ХІІ від 15.12.1992
року, яка діяла на час призначення
позивачу довічного грошового
утримання, у разі зміни заробітної
плати суддів розмір щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці обчислюється виходячи з
нового розміру заробітної плати судді,
який працює на відповідній посаді.

Також судова колегія погоджується, що
ст. 138 Закону України «Про судоустрій та
статус суддів» (в редакції 2010 року) на
яку посилається відповідач, визначає
порядок визначення розміру грошового
утримання судді, який виходить у
відставку після набуття чинності цим
Законом. Цей Закон не має зворотної дії
у часі та не поширюється на
правовідносини, які виникли раніше:
статус судді у відставці був
встановлений позивачеві до прийняття
цього Закону у 2004 році з призначенням
довічного грошового утримання 90%
зарплати працюючого судді на
відповідній посаді, і цей статус
зберігається за ним довічно.

Разом з тим, Законом України «Про
заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи», який набрав чинності з 01.10.2011
року, ч.3 і 5 статті 138 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів»
викладено в новій редакції, згідно з
якою щомісячне довічне грошове
утримання виплачується судді у розмірі
80 відсотків грошового утримання судді,
з якого було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 01.01.2011 -
страхові внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування, який
працює на відповідній посаді (ч.3 статті
138 Закону). Максимальний розмір
щомісячного довічного грошового
утримання суддів у відставці (з
урахуванням надбавок, підвищень,
додаткової пенсії, цільової грошової
допомоги, пенсії за особливі заслуги
перед Україною, індексації та інших
доплат до пенсії, встановлених
законодавством, крім доплати до
надбавок окремим категоріям осіб, які
мають особливі заслуги перед
Батьківщиною) не може перевищувати
десяти прожиткових мінімумів,
установлених для осіб, які втратили
працездатність (ч.5 статті 138 Закону).
Виключення із загального правила було
застосовано лише для суддів
Конституційного Суду України, за якими
було збережено право на перерахунок
раніше призначеного щомісячного
довічного грошового утримання в разі
зміни розміру грошового утримання
діючих суддів Конституційного Суду
України (ч. 4 ст. 138 Закону ).

Проте, положення ч.3 ст. 138 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» в редакції Закону України від
08.07.2011 визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними), згідно з Рішенням
Конституційного Суду України від 03.06.2013
№ 3-рп/2013.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про наявність у позивача
права на перерахунок довічного
грошового утримання без встановлення
будь-якого обмеження кінцевим терміном
або строком, на який призначається
довічне утримання, оскільки судді, що
працюють або працювали у системі судів
загальної юрисдикції, не повинні
ставитись у менш вигідне становище в
питаннях пенсійного забезпечення, а
саме нарахування та виплати довічного
грошового утримання судді у відставці,
порівняно із суддями Конституційного
Суду України, а відтак, і позивач має
право на перерахунок щомісячного
грошового утримання судді у відставці
з 01.12.2013 у зв'язку із збільшенням
розміру суддівської винагороди судді,
що перебуває на відповідній посаді.

За таких обставин, висновок суду першої
інстанції про задоволення позовних
вимог в частині визнання незаконною
бездіяльності відповідача у
перерахунку розміру довічного
грошового утримання та зобов'язання
здійснити перерахунок грошового
утримання є вірним.

Отже, судова колегія визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Таким чином, враховуючи відповідні
правові норми та встановлені
обставини, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку про застосування
статті 200 КАС України.

Керуючись статтями 195, 196, 200, 205, 206 КАС
України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі міста Києва -
залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного
суду міста Києва від 29 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України в
порядок і строки, визначені ст.212 КАС
України.

Головуючий:

Судді:

Головуючий суддя
Гром Л.М.

Судді:
Бєлова Л.В.

Міщук М.С.