Справа № 802/4561/13-а
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2014 року
м. Київ К/800/13974/14

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області (далі -
Вінницька ОДПІ)

на постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 14.01.2014

та ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 18.02.2014

у справі № 802/4561/13-а

за позовом ОСОБА_1

до Вінницької ОДПІ,

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Управління
Державної казначейської служби
України у Вінницькому районі,

про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 14.01.2014,
залишеною без змін ухвалою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 18.02.2014, позов задоволено; визнано
протиправною бездіяльність Вінницької
ОДПІ щодо невключення витрат позивача
на придбання доступного житла до
податкової знижки; з місцевого бюджету
Вінницького району стягнуто на користь
ОСОБА_1 12165,96 грн. надміру сплаченого
податку з доходів фізичних осіб.

У прийнятті цих судових актів
попередні судові інстанції виходили з
того, що позивач як учасник бюджетної
програми із забезпечення громадян
доступним житлом підтвердив право на
податкову пільгу, передбачену
підпунктом 166.3.8 пункту 166.3 статті 166
Податкового кодексу України.

Посилаючись на невідповідність
висновків судів вимогам чинного
законодавства та дійсним обставинам
справи, Вінницька ОДПІ звернулася до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, в якій просить
скасувати ухвалені у справі судові
акти та відмовити у позові. Зокрема, на
обґрунтування касаційних вимог
скаржник зазначає, що нарахування
податкової знижки у розглядуваних
правовідносинах регулюється пунктом
175.2 статті 175 Податкового кодексу
України, яким передбачено право
платника включити до податкової знижки
частину суми процентів за користування
іпотечним житловим кредитом лише з
року, в якому житловий будинок
(квартира, кімната) визначений
платником податку як основне місце
його проживання згідно з позначкою в
паспорті про реєстрацію за
місцезнаходженням такого житла

ОСОБА_1 у відповідності до статті 216
Кодексу адміністративного судочинства
України подано заперечення на
касаційну скаргу, в якому позивач
зазначає про правильність та
обґрунтованість висновків попередніх
судових інстанцій та просить залишити
оскаржувані судові акти без змін, а
скаргу - без задоволення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України не вбачає
підстав для задоволення розглядуваних
касаційних вимог виходячи з такого.

Попередніми судовими інстанціями у
розгляді справи з'ясовано, що у рамках
реалізації програми із забезпечення
громадян доступним житлом ОСОБА_1 та
товариством з обмеженою
відповідальністю «ВінІнвестБуд» було
укладено договір від 26.07.2012 № А3/33-1/234,
згідно з яким за позивачем
закріплюється об'єкт інвестування -
квартира АДРЕСА_1, який включено до
об'єктів державної програми «Доступне
житло»; на виконання додаткової угоди
№ 1 до цього договору позивачем було
сплачено 25% вартості об'єкта
інвестування у загальній сумі 85459 грн.
(що підтверджується квитанцією від
20.08.2012 № QS15308142).

Визнаючи право позивача на включення
зазначених витрат на придбання
(будівництво) житла до податкової
знижки у межах суми, визначеної за
правилами пункту 164.6 статті 164
Податкового кодексу України, суди
попередніх інстанцій цілком об'єктивно
виходили з такого.

В силу вимог підпункту 166.1.1 пункту 166.1
статті 166 Податкового кодексу України
платник податку має право на податкову
знижку за наслідками звітного
податкового року.

Підпунктом 166.3.8 пункту 166.1 цієї ж статті
Кодексу до переліку витрат,

дозволених до включення до податкової
знижки, належать суми витрат платника
податку на сплату видатків на
будівництво (придбання) доступного
житла, визначеного законом, у тому
числі на погашення пільгового
іпотечного житлового кредиту, наданого
на такі цілі, та процентів за ним.

Таким чином, умовою отримання
податкової знижки в порядку наведеної
норми Кодексу є, зокрема, фактичне
понесення платником витрат на
будівництво (придбання) доступного
житла.

Будь-яких інших умов щодо виникнення у
платника права на податкову знижку (в
тому числі наявність відмітки про
реєстрацію платника за
місцезнаходженням житла)
розглядуваним законодавчим приписом
не передбачено.

Доводи податкового органу про
необхідність застосування положень
підпункту 166.3.1 пункту 166.3 статті 166 та
статті 175 Податкового кодексу України
до спірних правовідносин є
неспроможними. Адже системний аналіз
підпунктів 166.3.1, 166.3.8 пункту 166.3 статті
166 свідчить на користь висновку про те,
що законодавець розрізняє витрати
платника на сплату частини суми
процентів за користування іпотечним
житловим кредитом, та витрати платника
(у тому числі на погашення іпотечного
житлового кредиту), понесені ним на
придбання (будівництво) житла саме у
рамках реалізації державної програми
із забезпечення громадян доступним
житлом.

При цьому визначення суми процентів,
сплачених платником податку за
користування іпотечним житловим
кредитом з метою нарахування
податкової знижки здійснюється в
порядку статті 175 Податкового кодексу
України з огляду на наявність
відповідної відсилочної норми у
підпункті 166.3.1 пункту 166.3 статті 166
цього Кодексу, тоді як підстави для
поширення правил статті 175 Кодексу на
визначення податкової знижки в порядку
підпункту 166.3.8 пункту 166.3 статті 166
названого Кодексу відсутні.

Таким чином, оскільки установлені
попередніми судовими інстанціями
обставини справи свідчать про
дотримання ОСОБА_1 законодавчо
визначених умов одержання податкової
знижки по витратам на фінансування
будівництва доступного житла, висновок
судів про правильність та
обґрунтованість позовних вимог є
цілком об'єктивним.

Доводи касаційної скарги ґрунтуються
на іншому тлумаченні вищенаведених
норм податкового законодавства, що,
однак, не є свідченням судової помилки.

Норми матеріального права при розгляді
цієї справи правильно застосовані
судами; порушень процесуальних норм, що
тягнуть скасування або зміну судових
актів, не виявлено.

З урахуванням викладеного, керуючись
статтями 220, 2201, 223, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області
відхилити.

2. Постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 14.01.2014 та
ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 18.02.2014 у
справі № 802/4561/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку
статей 236-238 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько