Справа № К/9991/25751/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/25751/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до Головного управління
Пенсійного фонду України в Полтавській
області про визнання протиправними дій
та зобов'язання вчинити певні дії, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Полтавського районного суду
Полтавської області від 7 грудня 2010
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 17 березня 2011 року,-

у с т а н о в и л а :

У грудні 2010 року ОСОБА_4 звернувся з
позовом до Головного управління
Пенсійного фонду України в Полтавській
області (далі ГУПФ) в якому просив
призначити йому додаткову пенсію по
інвалідності у розмірі, передбаченому
пунктом «Б» частини 1 статті 21 Закону
України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби та
деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-ХІІ)
починаючи з 30 вересня 2008 року.

Позов обґрунтовував тим, що нормами
Закону № 2262-ХІІ не заборонено
одночасно одержувати пенсію за вислугу
років та пенсію по інвалідності, а тому
відповідач, відмовляючи в задоволенні
заяви про призначення пенсії по
інвалідності, порушив його права, в
зв'язку з чим просив про задоволення
позову.

Постановою Полтавського районного
суду Полтавської області від 7
грудня 2010 року, залишеною без змін
ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 17 березня
2011 року у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить ухвалені
ними рішення скасувати та задовольнити
позов.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, в межах статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів дійшла
висновку про відхилення скарги з таких
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суди,
на підставі наявних у справі даних
встановили і правильно виходили з того,
що позивачу призначена пенсія за
вислугу років відповідно до Закону №
2262-ХІІ, з заявою про переведення на
інший вид пенсії ОСОБА_4 не звертався, а
тому, враховуючи положення статті 7
цього Закону, відсутні підстави для
призначення позивачу пенсії по
інвалідності.

Судами встановлено, що позивачу
призначена і виплачується пенсія за
вислугу років згідно Закону № 2262-ХІІ.

З 29 жовтня 2008 року, позивачу
встановлено 1 групу інвалідності,
внаслідок захворювання, яке виникло в
період проходження військової служби.

27 серпня 2010 року позивач звернувся до
ГУПФУ з заявою про призначення йому
спірної пенсії, однак, листом від 15
вересня 2010 року відповідач відмовив у
її задоволенні, посилаючись на те, що
чинним законодавством не передбачено
можливості одночасного одержання
пенсіонером пенсії за вислугу років та
пенсії по інвалідності.

У своєму листі, відповідач також
роз'яснив позивачу порядок переведення
з одного виду пенсії на інший, надавши
зразки відповідних документів, а також
повідомив ОСОБА_4, що розмір його
пенсії, внаслідок переведення на інший
вид - зменшиться.

Так, відповідно до статті 7 Закону №
2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які
мають право на пенсію за цим Законом, та
членам їх сімей, які одночасно мають
право на різні державні пенсії,
призначається одна пенсія за їх
вибором.

Питання щодо подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону № 2262-ХІІ регулюються Порядком
подання та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій
відповідно до Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб», затвердженого постановою
правління Пенсійного фонду України від
30 січня 2007 року № 3-1, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 15 лютого
2007 року за № 135/13402 (далі Порядок).

За змістом пункту 4 цього Порядку заява
про переведення з одного виду пенсії на
інший, про перерахунок пенсії
подається до органу, що призначає
пенсію, заявником за місцем проживання,
а при необхідності - його законним
представником за місцем його
проживання.

Оскільки позивач одночасно має право
на пенсію за вислугу років та пенсію по
інвалідності, які є різними видами
державних пенсій, він може обрати одну
із них, звернувшись до ГУПФ з
відповідною заявою та усіма
необхідними документами,
передбаченими Порядком, що
узгоджується з приписами статті 7
Закону № 2262-ХІІ.

Враховуючи те, що позивач одержує
пенсію за вислугу років, а із заявою про
переведення на інший вид пенсії він не
звертався, підстави для призначення
йому пенсії по інвалідності відсутні.

Таким чином, висновки судів про
правомірність дій відповідача та
відсутність підстав для задоволення
позову відповідають нормам
матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного, суди
попередніх інстанцій правильно
встановили обставини справи,
оскаржувані судові рішення ухвалені
відповідно до норм матеріального права
з дотриманням норм процесуального
права, доводи касаційної скарги
висновків судів не спростовують, а тому
підстав для їх скасування колегія
суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
постанову Полтавського районного суду
Полтавської області від 7 грудня 2010
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 17 березня 2011 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало