Справа № 359/10170/14-а
Суддя: Муранова-Лесів І. В.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/359/322/2014
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року о 13 годині 25 хвилин
Бориспільський міськрайонний суд
Київської області у складі:

головуючого судді - І.В.
Муранової-Лесів

при секретарі -
Ю.В.Шляхетко,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Борисполі Київської
області адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Управління Праці та
соціального захисту населення
Бориспільської районної державної
адміністрації Київської області про
визнання законного права статусу
інваліда війни та його поновлення, -

В С Т А Н О В И В:

07.10.2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Бориспільського міськрайонного суду з
даним адміністративним позовом, в
якому просить суд: визнати за ним,
інвалідом Радянської Армії 2 групи,
законне право статусу інваліда війни 2
групи; зобов'язати відповідача
поновити йому, інваліду Радянської
Армії 2 групи, статус інваліда війни 2
групи на підставі Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії
соціального захисту».

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
він згідно довідки МСЕК з 11 січня 1996
року є інвалідом Радянської Армії ІІ
групи в зв'язку з тяжким захворюванням,
пов'язаним з проходженням військової
служби в рядах Радянської Армії її
легендарних частинах 14324 та 39993 на
сторожі захисту Вітчизни, що також
підтверджується свідоцтвом про
хворобу №470 Військово-госпітальної
комісії. 25 лютого 2000 року,
Бориспільським рай управлінням
соціального захисту населення
Київської області йому, як інваліду ІІ
групи Радянської Армії було видано
посвідчення інваліда війни ІІ групи
серія НОМЕР_1. З 20 січня 2004 року позивачу
встановлені друга група інвалідності
довічно. Відповідач своїм листом від
08.12.2005 року №1/1323 грубо порушив права
позивача, позбавивши його статусу
інваліда війни, та на його звернення
від 23.06.2014 року, відмовив у поновленні
позивачу статусі інваліда війни. З
цього питання він звертався до
Уповноваженого Верховної Ради України
з прав людини, до комітету Верховної
Ради України та Генеральної
Прокуратури України, та має відповіді
на свої звернення, які на його думку,
повністю доводять законність його
вимог.

В судовому засіданні позивач повністю
підтримав заявлені позовні вимоги,
просив суд їх задовольнити. Він вважає,
що оскільки його інвалідність виникла
внаслідок захворювання, пов'язаного з
та пов'язане з проходженням військової
служби в Радянській Армії він є інвалід
війни відповідно до п.8 ч.2 ст.7 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії соціального захисту». Він
звертає увагу суду, що помилково в
позовні заяві його ініціали зазначені
як ОСОБА_1 , а також звертає увагу на
грубе порушення відповідачем
зазначених ним в позовній заяві норм
Конституції України, що є нормами
прямої дії

.

Представник відповідача, суб'єкта
владних повноважень, Управління праці
та соціального захисту населення
Бориспільської районної державної
адміністрації Київської області в
судове засідання не з'явився. Про час та
місце розгляду справи відповідач був
повідомлений належним чином, подав
клопотання про розгляд справи без їх
представника. Згідно з письмовими
запереченнями, наданими Управлінням
праці та соціального захисту населення
Бориспільської районної державної
адміністрації Київської області,
відповідач проти позову заперечує з
наступних підстав. Управління
Пенсійного фонду в Бориспільському
районі 25.02.2000 року надало позивачу
статус «Інвалід війни» та видало
гр.ОСОБА_1 посвідчення «Інвалід війни».
На початку 2002 року було офіційно
передано право на видачу посвідчень з
Пенсійного фонду у Бориспільському
районі до управління праці та
соціального захисту населення
Бориспільської райдержадміністрації.
При моніторингу виданих посвідчень
було виявлено, що посвідчення «Інвалід
війни» гр.ОСОБА_1 було видано помилково,
оскільки у ст.7 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії
соціального захисту» визначено, що
основним критерієм та умовою
відношення особи до інвалідів війни є
інвалідність, одержана під час
виконання службових обов'язків, тоді як
позивач отримав захворювання в період
проходження військової служби і воно
не пов'язане з виконанням службових
обов'язків.

Заслухавши пояснення позивача,
дослідивши письмові заперечення
відповідача та матеріали даної
адміністративної справи, суд прийшов
до переконання, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають з наступних
підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
позивач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проходив
військову службу в Радянській Армії в
період 1972-1973 років, де отримав
захворювання цукровий діабет, тяжка
форма, в зв'язку з чим був визнаний
непридатним до військової служби з
виключенням з військового обліку на
підставі ст..19-а гр.І Розкладу хвороб та
фізичних вад наказу МО СРСР №224 від
21.09.1966 року, що підтверджується
Свідоцтвом про хворобу №470 від 30 жовтня
1973 року та витягом з Протоколу №2185 від
10 вересня 2013 року Центральної
військово-лікарської комісії (а.с.13,15).

Крім того, згідно з витягом із
протоколу засідання Центральної
військово-лікарської комісії по
встановленню причинного зв'язку
захворювань, поранень, контузій, травм,
каліцтв у колишнього
військовослужбовця №2185 від 10 вересня
2013 року захворювання рядового у
відставці ОСОБА_1: так, пов'язане з
проходженням військової служби (а.с.15).

Згідно з довідкою до Акту огляду МСЕК
серії КИО-1 №0405027 від 08.10.2013 року,
позивачу ОСОБА_1 встановлена друга
група інвалідності з 01.02.2004 року
довічно, причина інвалідності -
захворювання, так, пов'язане з
проходженням військової служби (а.с.14).

Як вбачається з приєднаної до позовної
заяви фотокопії посвідчення Серії
НОМЕР_1, виданого Бориспільським
районним управлінням соцзахисту
населення від 25 лютого 2000 року на ім'я
ОСОБА_1, пред'явник цього посвідчення
інвалід Радянської Армії ІІ групи є
інвалідом ІІ групи і має право на
пільги, встановлені законодавством
України для ветеранів війни - інвалідів
війни (а.с.5).

Відвідачем визнано той факт, що
зазначене посвідчення біло видано
позивачу помилково.

Згідно з долученим позивачем до
позовної заяви листом Управління праці
та соціального захисту населення
Бориспільської районної державної
адміністрації Київської області від
08.12.2005 року №1323, адресованим на ім'я
ОСОБА_1, позивачу на його лист було
повідомлено про те, оголошення в газеті
«Трудова слава» про визнання
посвідчення «інвалід війни» серії
НОМЕР_1, виданого на його ім'я 25.02.2000 року
колишнім управлінням соціального
захисту населення було розміщено
відповідачем у зв'язку з тим, що на усне
прохання повернути посвідчення як
видане безпідставно (помилково)
позивач категорично не погодився, а
також, що позивачу неодноразово в усній
та письмовій формі було роз'яснено, що
він не являється інвалідом війни, та що
посвідчення «інвалід війни»
встановленого зразка підтверджує
право особи на пільги і компенсації,
передбачені Законом України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» для ветеранів
війни-інвалідів війни, які фактично у
позивача відсутнє (а.с.16).

З долучених до позовної заяви
письмових документів також
встановлено, що позивач 23.06.2014 року
звертався до відповідача з письмовим
«Обумовленим» звернення про
поновлення йому статусу інваліда
війни ІІ групи (а.с.6-8), та що листом від
01.07.2014 року за №1/1792 Управлінням праці
та соціального захисту населення
Бориспільської районної державної
адміністрації Київської області його
звернення було залишено без
задоволення та надано роз'яснення, що
позивач не може бути віднесений до
інваліда війни і не має права на пільги
і компенсації, передбачені чинним
законодавством для визначеної
категорії пільговиків (а.с.12).

За змістом пунктів 2 та 3 Положення про
порядок видачі посвідчені і нагрудних
знаків ветеранів війни, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 12 травня 1994 року № 302 , посвідчення є
документом, що підтверджує статус
ветеранів війни та інших осі, на яких
поширюється чинність Закону України
«Про статус ветеранів війни , гарантії
їх соціального захисту», на основі
котрого надаються відповідні пільги і
компенсації. Відповідно до Закону
України «Про статус ветеранів війни ,
гарантії їх соціального захисту», до
ветеранів війни належать учасники
бойових дій, інваліди війни, учасники
війни. Інвалідам війни (стаття 7
зазначеного Закону) видаються
посвідчення з написом «Посвідчення
інваліда війни» та нагрудний знак
«Ветеран війни-інвалід».

Відповідно до вимог п.13-1 вказаного
Положення, у разі виникнення підстав,
за якими особа втрачає право на статус,
визначений Законом України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», видане їй раніше
посвідчення вилучається органом, який
його видав.

Так, за змістом ч.1 ст.7 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту», згідно з якою
позивачу було надано статус інваліда
війни, до інвалідів війни віднесені
особи з числа військовослужбовців
діючої армії та флоту, партизанів,
підпільників, працівників, які стали
інвалідами внаслідок поранення,
контузії, каліцтва, захворювання,
одержаних під час захисту Батьківщини,
виконання обов'язків військової служби
(службових обов'язків) чи пов'язаних з
перебуванням на фронті, у
партизанських загонах і з'єднаннях,
підпільних організаціях і групах та
інших формуваннях, визнаних такими
законодавством України, в районі
воєнних дій, на прифронтових дільницях
залізниць, на спорудженні оборонних
рубежів, військово-морських баз та
аеродромів у період громадянської та
Великої Вітчизняної воєн або з участю в
бойових діях у мирний час.

Відповідно до п.8 ч.2 вказаної статті,
яким було доповнено частину другу
статті 7 Закону, Законом України № 760-IV
від 15.05.2003 року, до інвалідів війни
також належать особи з числа осіб, які
брали безпосередню участь у бойових
діях під час Великої Вітчизняної
війни та війни з Японією, та осіб, які у
неповнолітньому віці були призвані чи
добровільно вступили до лав Радянської
Армії і Військово-Морського Флоту під
час військових призовів 1941-1945 років і
стали інвалідами внаслідок загального
захворювання або захворювання,
отриманого під час проходження
військової служби чи служби в органах
внутрішніх справ, державної безпеки,
інших військових формуваннях;

Частиною 5 ст.2 Закону України «Про
військовий обов'язок і військову
службу» від 25.03.1992 року передбачено, що
строкову військову службу громадяни
України проходять відповідно до
законів України у Збройних Силах
України та інших військових
формуваннях з метою здобуття
військово-облікової спеціальності,
набуття практичних навичок і умінь для
збройного захисту Вітчизни.

Отже, за правилами цієї норми
проходження строкової служби з метою
здобуття військово-облікової
спеціальності, набуття практичних
навичок і умінь, не є тотожним участі в
бойових діях та захисту Батьківщини в
розумінні ст.7 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

Крім того, ст..81 Закону СРСР від 12
жовтня 1967 року «Про загальне військове
зобов'язання» , що діяв в період
проходження позивачем військової
служби в лавах Радянської Армії, було
передбачено, що військовослужбовці,
які стали інвалідами внаслідок
поранення, контузії, каліцтва або
захворювання, отриманих при захисті
СРСР або при виконанні інших обов'язків
військової служби, користуються правом
на державне пенсійне забезпечення по
інвалідності».

З долучених до матеріалів справи
витягу з протоколу Центральної
військово-лікарської комісії та Акту
обстеження МСЕК встановлено, що
позивач ОСОБА_1 отримав захворювання в
період проходження військової служби,
проте відсутні дані про те, що
зазначене захворювання пов'язане з із
захистом Батьківщини чи виконання
обов'язків військової служби.

З наданих позивачем доказів
вбачається, що він в період проходження
строкової служби в Радянській Армії в
1972-1973 роках захворів на тяжке
захворювання цукровий діабет, яке
призвело до інвалідності, тобто
зазначене захворювання виникло у
позивача в період проходження
строкової служби не в зв'язку з
захистом Батьківщини, або внаслідок
інших бойових дій у складі діючої
армії.

Крім того, чинне законодавство України,
а саме ст.7 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантій їх
соціального захисту» передбачає
визначений, виключений перелік осіб,
які віднесені до інвалідів війни.

Оскільки група інвалідності була
встановлена позивачу ОСОБА_1 після
набрання чинності вказаним Законом
України «Про статус ветеранів війни,
гарантій їх соціального захисту»,
підстав для застосуванням
законодавства колишнього СРСР та УРСР
не має.

Слід також зазначити, що віднесення
особи до інваліда війни відповідно до
ст.7 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантій їх
соціального захисту» безпосередньо
пов'язано з визначенням самого поняття
«ветеран війни», яке міститься у ст.4
цього закону, а саме, що ветеранами
війни є особи, які брали участь у
захисті Батьківщини чи в бойових діях
на території інших держав.

Аналіз наведених законодавчих
положень дає підстави для висновку про
те, що інвалідність позивача не
пов'язана з виконанням обов'язків
військової служби в контексті ст.7
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантій їх соціального
захисту» (під час воєнних дій), а
одержана внаслідок проходження
військової служби, тому позивач не може
вважатися інвалідом війни, а отже
відсутні підставі для задоволення
заявлених ним позовних вимог та
зобов'язання відповідача поновити йому
статус інваліда війни.

Позивач звільнений від сплати судових
витрат, тому в зв'язку з відмовою в
позові, судові витрати по сплаті
судового збору слід прийняти на
рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 2,11,71,86,94,99,128,158-163,186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Управління Праці та соціального
захисту населення Бориспільської
районної державної адміністрації
Київської області про визнання
законного права статусу інваліда війни
та його поновлення - відмовити
повністю.

На постанову суду може бути подана
апеляція до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Бориспільський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня її
проголошення.

Суддя:
І.В.Муранова-Лесів