Справа № 2аа10411/11/1370
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року
Справа №
128046/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 4
жовтня 2011 року у справ за позовом
Сихівського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради до
Відділу державної виконавчої служби
Головного управління юстиції у
Львівській області про визнання дій
протиправними та скасування постанови,

в с т а н о в и в:

Сихівський відділ соціального захисту
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради 20.06.2011 року
звернувся в суд з адміністративним
позовом до відділу Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області, в якому просив визнати
протиправними дії державного
виконавця щодо накладення на боржника
штрафу у виконавчому провадженні ВП
№26615628, скасувати постанову від 31.05.2011
року про накладення штрафу ВП №26615628.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 4 жовтня 2011
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції Сихівський відділ
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради оскаржив його в
апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі просить рішення суду першої
інстанції скасувати і прийняти нове
рішення, яким позов задовольнити.
Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що судом першої
інстанції були недостатньо досліджені
докази та обставини справи, рішення
постановлено з порушенням норм
матеріального права. Зазначає, що судом
першої інстанції не взято до уваги ст.48
Закону України «про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», фінансування витрат,
пов'язаних з реалізацією цього Закону,
здійснюється за рахунок Держаного
бюджету.

Вказує, що на їх лист з проханням про
виділення коштів на виконання даних
вимог, Міністерство соціальної
політики України відповіло, що коштів
на виконання судових рішень по всіх
видах державної допомоги у державному
бюджеті не передбачено, тому, виконання
судових рішень та вимог держаних
виконавців по даній категорії справ,
неможливе.

Таким чином, наголошує, що судове
рішення не виконано з поважних та
незалежних від боржника причин. При
цьому боржником вжито всіх необхідних
заходів для його виконання, про що
проінформовано держаного виконавця.

Сторони в судове засідання не прибули,
про дату, час і місце апеляційного
розгляду були повідомлені належним
чином, тому колегія суддів, у
відповідності до ст.197 КАС України,
вважає за можливе розглядати справу в
порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши наявні в справі матеріали
та доводи апеляційної скарги у їх
сукупності, на основі наявних у справі
доказів, колегія суддів приходить до
переконання, що подану апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
на виконанні Підрозділу примусового
виконання рішень Відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області знаходиться виконавчий лист
№2а-1594/09, виданий 22.11.2010 року Сихівським
районним судом м. Львова, згідно з яким
Сихівський відділ соціального захисту
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради зобов'язано
провести нарахування та виплату ОСОБА_1
суму недоплаченої разової щорічної
допомоги на оздоровлення за 2009 рік,
відповідно до ст.48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати
на час виплати такої допомоги в
неповному розмірі.

Виконавче провадження ВП №26615628 за
вищезгаданим виконавчим документом
відкрито постановою від 20.05.2011 року, і
боржнику - Сихівському відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради - надано строк до 27.05.2011
року для добровільного виконання
судового рішення.

У вказаний державним виконавцем строк
позивач судове рішення не виконав, у
зв'язку з чим відповідачем 31.05.2011 року
винесена постанова про накладення на
Сихівський відділ соціального захисту
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради штрафу у
розмірі 680,00 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції наголосив на тому, що
відповідач діяв на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
законами та іншими нормативними актами
України, штраф на позивача-боржника по
виконавчому провадженню накладено в
порядку і розмірі, встановленому
законом, тому позов є безпідставним.

Посилання позивача на відсутність
коштів як на причину невиконання
судового рішення не взяті судом до
уваги, оскільки суперечать практиці
Європейського суду з прав людини
(справа «Кечко проти України», рішення
від 08.11.2005р.).

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
вважаючи, що він відповідає нормам
матеріального права та фактичним
обставинам справи з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Частиною 2 статті 14 КАС України
передбачено, що постанови та ухвали
суду в адміністративних справах, що
набрали законної сили, є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Згідно ст.11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії. Державний виконавець:
здійснює необхідні заходи щодо
своєчасного і повного виконання
рішення, зазначеного в документі на
примусове виконання рішення у спосіб і
порядок, визначені виконавчим
документом. Державний виконавець при
здійсненні виконавчого провадження
має право: накладати стягнення у
вигляді штрафу на громадян і посадових
осіб у випадках, передбачених законом.

Частинами 1, 2 статті 25 Закону України
«Про виконавче провадження»
передбачено, що державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання і
цей документ відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, та
пред'явлений до виконання до органу
державної виконавчої служби за
належним місцем виконання рішення.
Державний виконавець у 3-денний строк з
дня надходження до нього виконавчого
документа вносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець здійснює виконавчі дії по
виконанню рішення до завершення
виконавчого провадження у
встановленому цим законом порядку.

Відповідно до ст.75 вищенаведеного
Закону, після відкриття виконавчого
провадження по виконавчому документу,
який зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець відповідно до
ст.24 вищевказаного Закону визначає
йому строк добровільного виконання
рішення. У разі невиконання без
поважних причин цих вимог державний
виконавець застосовує до боржника
штрафні санкції чи інші заходи,
передбачені законодавством, і
призначає новий строк виконання.

Згідно ст.89 цього ж Закону в разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, які можуть бути
виконані лише боржником, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу в розмірі від двох до десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, на посадових осіб від десяти
до двадцяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян і на
боржника - юридичну особу - від двадцяти
до тридцяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
призначає новий строк для виконання.

Постанова державного виконавця про
накладення штрафу може бути оскаржена
до начальника відповідного органу
державної виконавчої служби, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець або до суду в
10-денний строк.

Як видно з матеріалів справи, боржник
(він же позивач) рішення суду в частині
виплати допомоги не виконав без
поважних на те причин, для виконання
рішення в цій частині не вчинив
будь-яких дій, а лише звернувся своїми
листами до відповідача, де зазначив про
неможливість виконання рішення суду в
частині виплати даних сум у зв'язку і
відсутністю коштів для проведення цих
виплат.

Однак, з огляду на вищевикладене,
колегія суддів погоджується із
доводами відповідача про те, що
відсутність бюджетних асигнувань не
можна брати до уваги як поважну причину
невиконання позивачем покладених на
нього зобов'язань, оскільки реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань, як про це
зазначив Європейський суд з прав
людини в рішенні у справі «Кечко проти
України».

Тому колегія суддів вважає, що відмова
позивача виконати виконавчий документ
із зазначених мотивів є безпідставною
та вчиненою без поважних причин, а тому
рішення суду першої інстанції щодо
відмови в задоволенні позову є
правомірним.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову - без змін, якщо визнає що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
ухвалив законне і обґрунтоване рішення
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують і така задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198 п.1, 200, 205 ч.1
п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради залишити без задоволення,
а постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 4 жовтня 2011
року у справі №2а-10411/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу може бути подано касаційну
скаргу безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили.

Головуючий суддя
Д.М. Старунський

Судді
В.М. Багрій

А.І. Рибачук