Справа № 552/4800/14-а
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2014-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 р. Справа № 552/4800/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Ральченка І.М.

Суддів: Бершова Г.Є. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського
районного суду м. Полтави від
28.08.2014р. по справі № 552/4800/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального
захисту населення виконкому Київської
районної в м. Полтаві ради ,
Центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат у Полтавській
області

про перерахунок та виплата компенсації
за шкоду причинену здоров'ю, внаслідок
Чорнобильської катастрофи при
встановленні вищої групи інвалідності,

ВСТАНОВИЛА:

28.07.2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із
позовом, у якому просив визнати дії
Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Київської районної у м.
Полтаві ради, Центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат у
Полтавській області неправомірними та
зобов'язати здійснити перерахунок
одноразової компенсації при
встановлені вищої групи інвалідності у
розмірі 15 мінімальних заробітних плат,
виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати, встановленої на
момент виплати з урахуванням
виплачених сум.

Київський районний суд м. Полтава
постановою від 28.08.2014 року відмовив у
задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
просив скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою
задовольнити позовні вимоги. В
обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивач посилається на
порушення судом першої інстанції при
прийнятті постанови норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи з обгрунтувань, викладених в
апеляційній скарзі.

У відповідності до положень ст.197
КАС України зазначена адміністративна
справа розглянута в порядку письмового
провадження.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, у зв'язку з чим користується
правами та пільгами, передбаченими
Законом України „Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", має 1 категорію.

Згідно з довідкою МСЕК 07.11.2013 року йому
встановлено другу групу інвалідності у
зв'язку з виконанням робіт по
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Згідно листа від 02.07.2014 року Управління
праці та соціального захисту населення
виконкому Київської районної в м.
Полтаві ради вбачається, що позивач
дійсно перебуває на обліку у
відповідача та йому була нарахована
різниця у одноразових компенсаціях за
шкоду, спричинену здоров'ю як учаснику
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС,
який став інвалідом внаслідок
Чорнобильської катастрофи згідно з
постановою Кабінету Міністрів України
№ 836 від 26.07.1996р. у сумі 94 грн. 80 коп., яка
виплачена позивачу.

Позивач звертався до УПСЗН письмово
про виплату йому різниці в одноразових
компенсаціях у зв'язку з встановленням
ІІ групи інвалідності, на що отримав
вищезазначену відповідь.

Приймаючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що в 2014 році
згідно з пунктом 6-Г«Прикінцевих
положень» Закону України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік»
норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31,
37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2014
рік.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 48 Закону України "Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" № 796-ХІІ
одноразова компенсація учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, виплачується в таких
розмірах: інвалідам І групи 60
мінімальних заробітних плат; інвалідам
II групи - 45 мінімальних заробітних плат;
інвалідам III групи - 30 мінімальних
заробітних плат. У разі встановлення
інвалідності вищої групи інвалідам
виплачується різниця у компенсаціях.
Одноразова компенсація виплачується
громадянам за місцем їх проживання
органами соціального захисту
населення, виплата здійснюється з
мінімальної заробітної плати, яка
склалася на момент встановлення
інвалідності чи втрати годувальника,
розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

При цьому, Законом України "Про
внесення змін до Закону України "Про
Державний бюджет України на 2014 рік" від
31.07.2014 р. N 1622-VII Прикінцеві положення
доповнені пунктом 6-7, яким установлено,
що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30,
31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (Відомості
Верховної Ради України, 1992 р., N 13, ст. 178
із наступними змінами), статей 5 та 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" (Відомості Верховної Ради
України, 2005 р., N 4, ст. 94 із наступними
змінами), Закону України "Про
індексацію грошових доходів населення"
(Відомості Верховної Ради України, 2003
р., N 15, ст. 111 із наступними змінами),
статей 14, 22, 37 та 43 Закону України "Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб" (Відомості Верховної Ради
України, 1992 р., N 29, ст. 399 із наступними
змінами), пункту "ж" частини першої
статті 77 Основ законодавства України
про охорону здоров'я (Відомості
Верховної Ради України, 1993 р., N 4, ст. 19 із
наступними змінами), статей 12, 13, 14, 15 та
16 Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
(Відомості Верховної Ради України, 1993
р., N 45, ст. 425 із наступними змінами),
статті 43 Гірничого закону України
(Відомості Верховної Ради України, 1999
р., N 50, ст. 433 із наступними змінами),
статей 6 1, 6 2, 6 3 та 6 4 Закону України "Про
жертви нацистських переслідувань"
(Відомості Верховної Ради України, 2000
р., N 24, ст. 182 із наступними змінами)
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету
Пенсійного фонду України та бюджетів
інших фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
2014 рік.

Наведені зміни набули чинності 03.08.2014
року, а отже з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року
положення вищеперелічених
законодавчих актів підлягали
застосуванню відповідачем без
будь-яких обмежень.

Враховуючи положення вищевказаних
правових норм, колегія суддів
приходить до висновку, що різниця в
одноразових компенсаціях у зв'язку з
встановленням ІІ групи інвалідності
позивачу повинна бути сплачена у
розмірах, встановлених ст. 48 Закону
України "Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
тобто у розмірі 15 мінімальних
заробітних плат.

Так, на момент виплати різниці у
компенсаціях (13.02.2014 року) розмір
мінімальної заробітної плати становив
1218 грн. (згідно зі ст.8 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2014
рік»).

Таким чином, колегія суддів не
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що здійснивши ОСОБА_1 у
лютому 2014 року виплату різниці
одноразової компенсації при
встановленні вищої 2 групи
інвалідності згідно постанови КМУ № 836
від 26.07.1996 р. "Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" в сумі 94,80
грн., відповідачі діяли правомірно.

Отже, колегія суддів приходить до
висновку, що позивач має право на
отримання різниці одноразових
компенсацій у зв'язку із встановленням
вищої групи інвалідності у розмірі,
передбаченому статею 48 Закону №796-ХІІ,
а дії відповідача, щодо виплати
позивачу неналежної компенсації, є
протиправними.

Щодо доводів апеляційної скарги
позивача про зобов'язання Управління
праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Київської
районної у м. Полтаві ради, Центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат у Полтавській області подати до
суду звіт про виконання судового
рішення протягом 1 місяця з дня
набрання постановою законної сили,
колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 КАС України суд,
який ухвалив судове рішення в
адміністративній справі, має право
зобов'язати суб'єкта владних
повноважень, не на користь якого
ухвалене судове рішення, подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання судового рішення. Вказаній
нормі кореспондуються положення абз. 7
п. 4 ч. 1 ст. 163, абз. 5 п. 4 ч. 1 ст. 207 КАС
України, згідно з якими у резолютивній
частині постанови суду першої чи
апеляційної зазначається встановлений
судом строк для подання суб'єктом
владних повноважень - відповідачем до
суду першої інстанції звіт про
виконання постанови, якщо вона вимагає
вчинення певних дій.

Отже, встановити судовий контроль за
виконанням рішення суб'єктом владних
повноважень-відповідачем у справі суд
першої чи апеляційної інстанції може
під час прийняття постанови у справі.
Такий контроль здійснюється судом
першої інстанції шляхом зобов'язання
надати звіт про виконання судового
рішення, розгляду поданого звіту на
виконання постанови суду першої,
апеляційної чи касаційної інстанцій, а
в разі неподання такого звіту -
встановленням нового строку для
подання звіту та накладенням штрафу. У
разі звернення позивача із заявою про
зобов'язання відповідача подати звіт
про виконання судового рішення після
прийняття постанови у справі суд
ухвалою відмовляє у задоволенні такої
заяви, оскільки, згідно з ч. 4 ст. 257 КАС
України в подальшому, примусове
виконання судових рішень в
адміністративних справах здійснюється
в порядку, встановленому Законом
України "Про виконавче провадження".

Аналізуючи вищенаведені законодавчі
приписи, колегія суддів дійшла
висновку, що зобов'язання суб'єкта
владних повноважень не на користь
якого ухвалене судове рішення, подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання постанови, є правовим
наслідком судового рішення і саме в
резолютивній його частині має бути
визначено обов'язок подати звіт,
оскільки встановити судовий контроль
за невиконанням рішення суб'єктом
владних повноважень - відповідачем у
справі суд першої чи апеляційної
інстанції може лише під час прийняття
постанови у справі. Разом з цим, слід
зазначити, що вказаною статтею Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено право, а не обов'язок суду,
який ухвалив судове рішення в
адміністративній справі, зобов'язати
суб'єкта владних повноважень, проти
якого ухвалено судове рішення, подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання судового рішення.

Таким чином, апеляційна скарга
позивача в цій частині є
необґрунтованою та задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, п. 3 ст. 198,
ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Київського районного суду м.
Полтави від 28.08.2014р. по справі №
552/4800/14-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
задовольнити позов ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення виконкому Київської
районної в м. Полтаві ради, Центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат у Полтавській області про
перерахунок та виплата компенсації за
шкоду причинену здоров'ю, внаслідок
Чорнобильської катастрофи при
встановленні вищої групи інвалідності.

Визнати неправомірною бездіяльність
Управління праці та соціального
захисту населення виконкому Київської
районної в м. Полтаві ради щодо не
нарахування одноразової компенсації
ОСОБА_1 при встановленні вищої 2 групи
інвалідності за шкоду, заподіяну
здоров'ю внаслідок Чорнобильської
катастрофи відповідно до ст. 48 Закону
України "Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" у
розмірі 15 мінімальних заробітних плат,
виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати, встановленої на
момент виплати, з урахуванням фактично
виплачених сум.

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
виконкому Київської районної в м.
Полтаві ради здійснити перерахунок та
виплату ОСОБА_1 одноразової
компенсації при встановленні вищої 2
групи інвалідності за шкоду, заподіяну
здоров'ю внаслідок Чорнобильської
катастрофи відповідно до ст. 48 Закону
України "Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" у
розмірі 15 мінімальних заробітних плат,
виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати, встановленої на
момент виплати, з урахуванням фактично
виплачених сум.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Ральченко І.М.Судді
Бершов Г.Є. Катунов В.В.