Справа № 2а-233/11/1370
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 року
Справа № 36023/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова
О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького
В.В.,

з участю секретаря судового засідання
Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України у Франківському районі міста
Львова на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 17
березня 2011 року у справі за позовом
Управління Пенсійного фонду України у
Франківському районі міста Львова до
Підрозділу примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору - ОСОБА_1, про скасування
постанови державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України у
Франківському районі м. Львова
звернулось до суду з позовом до
Підрозділу примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області, яким просило
скасувати постанову державного
виконавця від 16.12.2010 року ВП № 23289021 про
відкриття виконавчого провадження.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 17 березня
2011 року у задоволенні позову
відмовлено.

Постанова мотивована тим, що виносячи
оскаржувану постанову про відкриття
виконавчого провадження, відповідач
діяв на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені законами та
іншими нормативними актами України і
постанова винесена з дотриманням вимог
Закону України «Про виконавче
провадження» та передбачених ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства
України принципів. Суд відхилив як
безпідставне покликання позивача на
той факт, що судове рішення ним було
виконане, оскільки виконавчий лист від
19.05.2010 року, на підставі якого була
винесена оскаржувана постанова
державного виконавця, є самостійним
виконавчим документом, який
виконується окремо. При цьому, даний
виконавчий лист містить всі
передбачені ст. 19 Закону України «Про
виконавче провадження» відомості, що
виключає відкладення виконавчих дій.
Також суд не взяв до уваги доводи
позивача про те, що ним було подано
заяву до Франківського районного суду
м. Львова про заміну сторони у
виконавчому провадженні у зв'язку з
передачею пенсійної справи ОСОБА_1 за
місцем фактичного проживання
пенсіонера, оскільки така була подана
до винесення оскаржуваної постанови
про відкриття виконавчого провадження
та не мала відношення до даного
виконавчого провадження.

Постанову в апеляційному порядку
оскаржив позивач, вважає, що при її
прийнятті судом порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, судом неповно з'ясовано
обставини, що мають значення для
справи, а висновки суду не відповідають
обставинам справи. Просить постанову
скасувати та прийняти нову, якою позов
задовольнити повністю.

На обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що стягувач у
виконавчому провадженні ОСОБА_1 не
перебуває на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду України у
Франківському районі м. Львова,
оскільки його пенсійна справа
пенсіонера відповідно до ч. 1 ст. 47
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передана в Головне
управління Пенсійного фонду України у
Львівській області для подальшого
скерування в Управління Пенсійного
фонду України в Личаківському районі м.
Львова за місцем проживання
пенсіонера. Тому позивач позбавлений
можливості вчиняти будь-які дії щодо
перерахунку пенсії ОСОБА_1 Також
апелянт зазначає, що фактично виконав
судове рішення про перерахунок пенсії
ОСОБА_1, здійснивши такий перерахунок
06.09.2006 року. а державний виконавець не
наділений повноваженнями перевіряти
правомірність перерахунку пенсії,
тобто розміру пенсії.

Фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється
відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
у зв'язку з неявкою у судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 3 Закону
України «Про виконавче провадження»
(тут і далі в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
примусове виконання рішень державною
виконавчою службою здійснюється на
підставі виконавчих документів,
визначених цим законом, зокрема
підлягають до виконання виконавчі
листи, що видаються судами, накази
господарських судів, у тому числі на
підставі рішень третейського суду.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 5 цього Закону
державний виконавець зобов'язаний
вживати заходів примусового виконання
рішень, встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії; державний виконавець
здійснює необхідні заходи щодо
своєчасного і повного виконання
рішення, зазначеного в документі на
примусове виконання рішення, у спосіб і
порядок, визначені виконавчим
документом.

Відповідно до ст. 24 цього Закону
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення виконавчого документа до
виконання і цей документ відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, та
пред'явлений до виконання до органу
державної виконавчої служби за
належним місцем виконання рішення.

Державний виконавець у 3-денний строк з
дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. В
постанові про відкриття державний
виконавець встановлює строк для
добровільного виконання рішень, який
не може перевищувати семи днів.

Вимоги до виконавчого документа
встановлені ст. 19 даного Закону, якою
передбачено, що у виконавчому
документі повинні бути зазначені: 1)
назва документа, дата видачі та
найменування органу, посадової особи,
що видали документ; 2) дата і номер
рішення, за яким видано виконавчий
документ; 3) найменування(для юридичних
осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по
батькові за його наявності для
фізичних осіб) стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код для суб'єкта господарської
діяльності стягувача та боржника за
його наявності (для юридичних осіб),
індивідуальний ідентифікаційний номер
стягувача та боржника за його
наявності (для фізичних осіб -
платників податків), а також інші
відомості,якщо вони відомі суду чи
іншому органу, що видав виконавчий
документ,які ідентифікують стягувача
та боржника чи можуть сприяти
примусовому виконанню, такі як дата і
місце народження боржника та його
місце роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника тощо;
4) резолютивна частина рішення; 5) дата
набрання чинності рішенням; 6) строк
пред'явлення виконавчого документа до
виконання.

Виконавчий документ має бути
підписаний уповноваженою посадовою
особою і скріплений печаткою.

Відповідно до ст. 18 цього Закону
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення,
визначеного ст. 3 цього Закону.

Відповідно до п. 3.6.5 Інструкції про
проведення виконавчих дій,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 15.12.1999 року № 74/5,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 15.12.1999 року за № 865/4158, у разі,
якщо після винесення постанови про
відкриття виконавчого провадження
буде встановлено невідповідність
виконавчого документа вимогам пункту 3
частини першої статті 19 «Про виконавче
провадження», державний виконавець
відкладає проведення виконавчих дій у
порядку установленому статтею 32
Закону, та негайно повідомляє
стягувачу про необхідність звернутись
до суду чи іншого органу (посадової
особи), які видали виконавчий документ,
про приведення виконавчого документа у
відповідність до вимог чинного
законодавства.

16.12.2010 року державний виконавець
Підрозділу примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області Сіщук В.В. виніс
постанову про відкриття виконавчого
провадження ВП № 23289021 з виконання
виконавчого листа № 2а-5699, виданого
19.05.2010 року Франківським районним судом
м. Львова, яким Управління Пенсійного
фонду України у Франківському районі м.
Львова зобов'язано провести
перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі
постанови Кабінету Міністрів України
від 30.06.2005 року № 512 та з розрахунку
довідки Львівської обласної ради про
заробітну плату в сумі 12186,90 грн., з
01.06.2005 року по 11.10.2005 року з обмеженнями,
встановленими Законом України «Про
Державний бюджет України на 2005 рік», а
після 11.10.2005 року без будь-яких
обмежень.

Як вбачається з наявної в матеріалах
справи копії виконавчого листа №
2а-5699/05, зазначений виконавчий лист
містить всі реквізити та відомості,
передбачені ст. 19 Закону України «Про
виконавче провадження».

Також у виконавчому листі зазначено, що
строк його пред'явлення до виконання
три роки з 20.05.2010 року, тобто до 20.05.2013
року.

Таким чином, оскільки даний виконавчий
документ відповідає вимогам,
передбаченим законодавством, не
закінчився строк його пред'явлення до
виконання, а також пред'явлений до
виконання до органу державної
виконавчої служби за належним місцем
виконання рішення, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що він підлягає до виконання і були
відсутні передбачені законодавством
підстави для відмови у відкритті
виконавчого провадження чи повернення
виконавчого листа.

Також, на думку колегії суддів, суд
першої інстанції правомірно відхилив
посилання відповідача на те, що
зазначене вище судове рішення ним було
виконане 06.09.2006 року, оскільки
виконавчий лист від 19.05.2010 року є
самостійним виконавчим документом,
який підлягає обов'язковому виконанню.

Крім того, суд першої інстанції
обґрунтовано не взяв до уваги доводи
позивача про те, що ним було подано
заяву до Франківського районного суду
м. Львова про заміну сторони у
виконавчому провадженні у зв'язку з
передачею пенсійної справи за місцем
фактичного проживання пенсіонера,
оскільки така була подана до винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження ВП № 23289021 та не мала
відношення до даного виконавчого
провадження.

Колегія суддів зазначає, що зміна місця
проживання стягувача у виконавчому
провадженні ОСОБА_1 та передача його
пенсійної справи до Управління
Пенсійного фонду України в
Личаківському районі м. Львова також не
може бути підставою для відмови у
прийнятті державним виконавцем
виконавчого листа до свого
провадження.

Питання заміни сторони виконавчого
провадження вирішується у
встановленому законодавством порядку
і не має відношення до предмета спору в
даній адміністративній справі, в якій
досліджується виключно наявність чи
відсутність підстав для відкриття
виконавчого провадження.

Крім того, як зазначає позивач, він вже
подав до суду відповідну заяву про
заміну сторони виконавчого
провадження.

Враховуючи наведене вище, колегія
суддів вважає правильним та
обґрунтованим висновок суду першої
інстанції про те, що оскаржувана
постанова державного виконавця про
відкриття виконавчого провадження від
16.12.2010 року прийнята з дотриманням
вимог Закону України «Про виконавче
провадження» та відповідає принципам,
передбаченим ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що
Управління Пенсійного фонду України в
Франківському районі міста Львова
звернулося з адміністративним позовом
до Підрозділу примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 Кодексу
адміністративного судочинства України
відповідачем у справах з приводу
рішень, дій або бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби є відповідний орган державної
виконавчої служби.

Органами державної виконавчої служби,
згідно з ст. 3 Закону України «Про
державну виконавчу службу» є
Департамент державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України;
відділи державної виконавчої служби
Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, головних
управлінь юстиції в областях, містах
Києві та Севастополі; районні, міські
(міст обласного значення), районні в
містах відділи державної виконавчої
служби відповідних управлінь юстиції.

Структурні підрозділи органів
державної виконавчої служби (відділ
примусового виконання рішень
Департаменту державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України,
підрозділи примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Міністерства юстиції в АРК, головні
управління юстиції в областях, містах
Києві та Севастополі) не визначені
Законом України «Про державну
виконавчу службу» як самостійні органи
державної виконавчої служби, що
виключає можливість їхньої участі як
сторони в адміністративному процесі.

При цьому підстави та порядок заміни
неналежної сторони у
адміністративному процесі встановлено
приписами ст. 52 Кодексу
адміністративного судочинства
України, згідно з частиною першою якої
суд першої інстанції, встановивши що з
адміністративним позовом звернулася
не та особа, якій належить право вимоги,
або не до тієї особи, яка повинна
відповідати за адміністративним
позовом, може за згодою позивача
допустити заміну первинного позивача
або відповідача належним позивачем або
відповідачем, якщо це не потягне за
собою зміни підсудності
адміністративної справи.

Таким чином, оскільки за змістом цієї
норми допустити заміну належної
сторони у справі може виключно суд
першої інстанції за умови згоди
позивача та незмінності підсудності
адміністративної справи, то можливості
заміни неналежної сторони судом
апеляційної інстанції процесуальним
законодавством не передбачено.

Отже, на думку колегії суддів, позов
Управління Пенсійного фонду України в
Франківському районі міста Львова до
Підрозділу примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області, який є неналежним
відповідачем у даному спорі,
задоволенню не підлягає.

За наведених обставин колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції правильно вирішив спір по
суті, але із помилковим застосуванням
норм матеріального та процесуального
права, що відповідно до п. 1 ст. 201
Кодексу адміністративного судочинства
України є підставою для зміни
оскаржуваної постанови.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 2 ч. 1 ст. 198, п.
1 ст. 201, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Франківському районі міста Львова
залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 17 березня
2011 року у справі № 2а-233/11/1370 за позовом
Управління Пенсійного фонду України у
Франківському районі міста Львова до
Підрозділу примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору - ОСОБА_1, про скасування
постанови державного виконавця -
змінити в частині мотивів відмови у
задоволенні позову.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий
О.М. Довгополов

Судді
Л.Я. Гудим

В.В. Святецький