Справа № 2а-449/56/13,66/11
Суддя: Яворський І.О.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року
Справа №
876/7885/13

Львівського апеляційного
адміністративного суду в складі:

головуючого судді
Яворського І.О.,

суддів
Кухтея Р.В., Клюби В.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Перемишлянському районі Львівської
області на постанову Перемишлянського
районного суду Львівської області від
29 квітня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в Перемишлянському районі
Львівської області про нарахування та
виплату щомісячної державної
соціальної допомоги дитині війни,-

В С Т А Н О
В И В:

В березні 2009 року позивач звернулася з
вказаним вище позовом до суду. Просив
визнати дії відповідача
неправомірними, стягнути з відповідача
на його користь недоплачену, щомісячну
державну соціальну допомогу до пенсії,
як дитині війни за період з 01.01.2006 року
по 31.12.2008 року і надалі.

Постановою Перемишлянського районного
суду Львівської області від 29 квітня 2013
року позов задоволено частково за
період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008
року. В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Постанову суду оскаржив відповідач. В
апеляційній скарзі апелянт зазначає,
що оскаржувана постанова не відповідає
вимогам чинного законодавства та є
такою, що прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову скасувати та
прийняти нову, якою у позові відмовити
повністю. Також, апелянт вказує на те,
що Законом України «Про соціальний
захист дітей війни» передбачено, що
фінансування виплат згідно даного
Закону проводиться із Державного
бюджету України, який затверджується
Верховною Радою України, а не з бюджету
Пенсійного фонду України, який
затверджується Кабінетом Міністрів
України та законодавством України не
врегульоване питання щодо розміру
мінімальної пенсії за віком, оскільки
відповідно до ч. 3 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» визначення
мінімального розміру пенсії за віком
наведене у цій статті застосовується
виключно до розмірів пенсій,
призначених за цим Законом. Окрім того,
апелянт зазначає, що позивачем
пропущено шестимісячний строк
звернення до суду.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час і місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступило, а тому, колегія суддів, у
відповідності до п.п. 1,2,ч. 1 ст. 197 КАС
України, вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку про наступне.

Задовольняючи частково позовні вимоги
позивача, суд першої інстанції виходив
з того, що він має право на підвищення
до пенсії на 30 % мінімальної пенсії за
віком відповідно до вимог ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни». Рішеннями Конституційного Суду
України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року та №
10-рп/2008 від 22.05.2008 року визнано
неконституційними положення Закону
України «Про Державний бюджет України»
на відповідні роки, які стосувалися ст.
6 Закону України «Про соціальний захист
дітей війни».

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, частково
відповідають нормам матеріального
права і фактичним обставинам справи.

Згідно ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», дітям
війни пенсія або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, яка виплачується
замість пенсії, підвищується на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком,
розмір якої визначається прожитковим
мінімумом для осіб, які втратили
працездатність, що урегульовано ч. 1 ст.
28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Положеннями п.17 ст.77 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2006
рік» було зупинено на 2006 рік дію ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни». Відповідно до Закону
України від 19.01.2006р. «Про внесення змін
до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2006 рік» п.17 ст.77 цього
Закону був виключений, з одночасним
викладенням ст.110 цього Закону в новій
редакції, відповідно до якої пільги
дітям війни, передбачені ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», запроваджуються у 2006 році
поетапно, за результатами виконання
бюджету у першому півріччі, у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України за погодженням з Комітетом
Верховної Ради України з питань
бюджету.

Положення ст.110 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2006 рік»,
Закону України «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2006 рік» на предмет
конституційності не розглядалися, у
встановленому порядку
неконституційними визнані не були та
своєї чинності не втратили; також
наведені в них умови для виплати пільг
дітям війни не настали.

Відповідно до ч.2 ст.95 Конституції
України виключно законом про Державний
бюджет України визначаються будь-які
видатки держави на загальносуспільні
потреби, розмір і цільове спрямування
цих видатків.

Оскільки чинним законодавством не було
визначено порядку нарахування і
виплати у 2006 році щомісячної державної
соціальної допомоги відповідно до ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», а Конституційний Суд
України не приймав рішень щодо
неконституційності Закону України
«Про Державний бюджет України на 2006
рік» (з наступними змінами і
доповненнями) повністю чи в окремих
його частинах, тому колегія дійшла
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позовних вимог
щодо виплати підвищення до пенсії за 2006
рік.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09.07.2007 року визнано такими, що не
відповідають Конституції України і є
неконституційними положення п.12 ст. 71
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік», якими зупинено дію
ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни». Частиною 2 ст. 152
Конституції України передбачено, що
закони, інші правові акти або їх окремі
положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Щодо виплати підвищення до пенсії за 2008
рік, колегія суддів зазначає, що ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» була викладена у новій
редакції - дітям війни (крім тих, на яких
поширюється дія ЗУ «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту») до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, виплачується підвищення у
розмірі надбавки, встановленої для
учасників війни. Проте, Рішенням
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року ця нова редакція визнана
неконституційною, та втратила чинність
з дня ухвалення, тобто з 22.05.2008 року.

Одним із порушень норм матеріального
права, на думку апелянта, є те, що
поняття мінімального розміру пенсії за
віком, яке визначене в ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
застосовується лише до пенсій
передбачених цим законом.

Однак положення ч. 7 ст. 9 КАС України,
зазначає, що у разі відсутності закону,
що регулює відповідні правовідносини,
суд застосовує закон, що регулює
подібні правовідносини (аналогія
закону), тому поняття мінімальної
пенсії за віком наведене у ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» можна
застосувати для визначення розміру
підвищення до пенсії відповідно до
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни».

Покликання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування передбачених
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни» доплат до пенсії як на
причину невиконання покладених на
нього зобов'язань до уваги не
приймаються, оскільки реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

Беручи до уваги, що правові положення,
які передбачають виплату підвищення до
пенсії особам, на яких поширюється дія
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» є чинними, а позивач
належить до вказаної групи осіб і має
право на її отримання, органи державної
влади не можуть свідомо зменшувати
розмір такої допомоги.

Разом з тим,частиною 2 ст. 99 КАС України
(в редакції на момент виникнення
спірних правовідносин) встановлено, що
для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється річний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналась або повинна була дізнатись
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС
України пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволені
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Отже з врахуванням положень, які
регулюють питання строку звернення до
суду, колегія суддів погоджується з
судом першої інстанції про задоволення
позовних вимог з 22.05.2008 року по 31.12.2008
року.

Керуючись ст.195, ст.197, п.1 ч.1 ст.198, ст.200,
ст.205, ст.206, ст.207, ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А
Л И В:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Перемишлянському районі Львівської
області залишити без задоволення, а
постанову Перемишлянського районного
суду Львівської області від 29 квітня 2013
року в справі №2а-66/11 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
І.О. Яворський

Судді
Р.В. Кухтей

В.В. Клюба