Справа № 320/8469/13-а
Суддя: Іваненко О. В.
Дата ухвалення: 2013-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 26.09.2013
Справа № 320/8469/13-а
Провадження № 2а/320/927/13
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2013 року
м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд
Запорізької області у складі:

головуючого - судді: Іваненко О.В.,

при секретарі: Бєгушевій Л. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Першого заступника
начальника Управління Пенсійного
фонду України в м. Мелітополі та
Мелітопольському районі Запорізької
області Фесика Андрія Валерійовича про
визнання постанови про притягнення до
адміністративної відповідальності та
накладення адміністративного
стягнення нечинною та її скасування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом до Першого
заступника начальника Управління
Пенсійного фонду України в м.
Мелітополі та Мелітопольському районі
Запорізької області Фесика Андрія
Валерійовича про визнання постанови
про притягнення до адміністративної
відповідальності та накладення
адміністративного стягнення нечинною
та її скасування.

В обґрунтування своїх вимог, позивач
посилається на те, що він, ОСОБА_1, є
Головою Правління Публічного
акціонерного товариства
Мелітопольський завод холодильного
машинобудування «РЕФМА». 24.07.2013 року
відносно нього Головним спеціалістом
відділу обліку надходження платежів
юридичних осіб Управління ПФУ в м.
Мелітополі Стойковою Т.О. було складено
протокол про адміністративне
правопорушення (за порушення вимог ст. 6
та ст. 9 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (даті у тексті -
ЄСВ)). Мотивом складення цього
протоколу, на думку вищезазначеної
посадової особи органу ПФУ, була
несвоєчасна сплата ЄСВ, граничний
термін сплати якого відповідно до
Закону настає 20 числа кожного місяці,
наступною за звітним (розрахунковим), а
саме - не перераховано ЄСВ за травень 2013
року в термін до 20.06.2013року.

Згідно із даними, викладеними у цьому
протоколі, розгляд справи був
призначений на 05.08.2013 року на 15:00 годину.
Він скористався своїм правом,
передбаченим ст. 268 КУпАП, на надання
пояснень щодо змісту інкримінованого
йому адміністративного правопорушення
(про що письмово попередив ще у самому
протоколі під час ознайомлення з ним та
його підписання), та 02.07.2013 року через
канцелярію Управління Пенсійного
Фонду "країни в м. Мелітополі та
Мелітопольському районі подав свої
пояснення у письмовому вигляді на 2-х
аркушах з приводу підстав та
правомірності притягнення його до
адміністративної відповідальності. На
другому примірнику пояснень
відповідальна особа канцелярії УПФУ
зробила письмову відмітку про
прийняття цих документів.

12.08.2013 року ним через секретаря
підприємства була отримана Постанова
Відповідача №128 від 05.08.2013 року по
справі про адміністративне
правопорушення, згідно із резолютивною
частиною якої, він як посадова особа
підприємства - Голова Правління
Товариства - був притягнутий до
адміністративної відповідальності за
ч.5 ст. 165-1 КУпАП, та на нього накладений
адміністративний штраф у сумі 3485,00
грн.(три тисячі чотириста вісімдесят
п'ять гривень нуль копійок).

З вищеозначеною постановою він не
згоден, вважає її такою, що винесена
неправомірно, а отже, є нечинною та
підлягає скасуванню. Обґрунтування
його позиціє полягає у наступному.

Як вже зазначалося вище, підставою для
винесення оскаржуваної постанови став
протокол про адміністративне
правопорушення, складений відносно
нього 24.07.2013 року Головним спеціалістом
відділу обліку надходження платежів
юридичних осіб Управління ПФУ в м.
Мелітополі Стойковою Т.О. було складено
протокол про адміністративне
правопорушення начебто за порушення
вимог ст. 6 та ст. 9 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (далі у тексті -
ЄСВ)). Так, дійсно, такий факт мав місце,
за що до підприємства як до юридичної
особи застосовані спеціальні
фінансово-господарські санкції, тобто
відносно ПАТ «РЕФМА» нарахований
відповідний штраф за несвоєчасне
перерахування коштів по сплаті ЄСВ. Але
при цьому слід зазначити, що
притягувати його як відповідальну
посадову особу Публічного
акціонерного товариства
«Мелітопольський завод холодильного
машинобудування РЕФМА», за
складеним протоколом про
адміністративне правопорушення до
адміністративної відповідальності у
вигляді штрафу, у органу ГІФУ немає
правових підстав.

З урахуванням норм Закону України «Про
банки та банківську діяльність»,
ПАТ «РЕФМА» як платник податку не мав
іншого способу сплачувати ЄСВ, ніж
шляхом перерахування коштів з власних
рахунків на відповідні рахунки ПФУ у
безготівковому порядку. Згідно із
постановою Головного державного
виконавця ВДВС Мелітопольського
міськрайонного управління юстиції
Захарчук Н.В. від 08.02.2013 року по ЗВП №
25547091, абсолютно на всі рахунки ПАТ
«РЕФМА» у ПАТ «ПУМБ» було накладено
арешт, одразу після чого зазначеним
державним виконавцем почали
направлятись щотижня платіжні вимоги
про примусове списання коштів з усіх
рахунків підприємства. Інші рахунки
ПАТ «РЕФМА» - у АКБ «Індустріалбанк» та
ПАТ «Банк Кіпру», були арештовані
органом ВДВС ще у 2012 році, і зараз по ним
рух коштів взагалі не відбувається.
Тому навіть за наявності його бажання
як посадової особи виконати
передбачені Законм України «Про ЄСВ»
обов'язки платника податку, навіть
маючи на рахунках необхідну кількість
грошей, він був і юридично, і фактично
позбавлений можливості виконувати
будь-які організаційно-розпорядчі
функції щодо поточних рахунків
підприємства внаслідок застосування
імперативних та пріоритетних норм ЗУ
«Про виконавче провадження» у вигляді
арешту рахунків.

Оскільки він як посадова особа -
спеціальний суб'єкт адміністративного
правопорушення - був Законом України
позбавлений можливості самостійно
здійснювати будь-які розпорядчі дії
відносно рахунків підприємства, у т.ч.
надавати розпорядження про списання
коштів на користь ПФУ, у його діях
відсутня будь-яка вина, будь-то умисна
чи необережна. А отже, в його діях
відсутня одна з ознак складу
адміністративного правопорушення -
його суб'єктивна сторона, що відповідно
до постулатів і норм теорії права
виключає і анулює саме правопорушення.
Це було викладено ним у його письмових
поясненнях, наданих 02.08.2013 року до ПФУ
ум. Мелітополь та Мелітопольському
районі. Але у постанові Відповідача про
це навіть не згадується, посилань на те,
що він надавав пояснення та
заперечення з приводу правомірності
притягнення його до адміністративної
відповідальності, ніяких немає. Тому
навіть незрозуміло, чи отримав
Відповідач своєчасно надані ним
пояснення із запереченнями та чи
врахував він їх під час розгляду
справи в УПФУ, який відбувся 24.07.2013
року.

Відповідач у описовій та мотивувальній
частинах постанови стверджує, в нього є
обтяжуюча обставина, передбачена п.2 ч.1
ст.35 КУпАП, а саме вчинення нового
адміністративного порушення особою,
яку протягом рок було піддано
адміністративному стягненню за таке ж
правопорушення (постанова №154 від
19.07.2012 року, постанова №64 від 11.04.20013
року). У зв'язку з цим, відповідно,
кваліфікація вчиненого ним
правопорушення відбувається за ст. 165-1
ч.5 КУпАП, яка передбачає підвищену
фінансову відповідальність через
більш високий розмір
адміністративного штрафу. Але таке
твердження відповідача є
безпідставним та таким, що не
відповідає дійсності. Так, дійсно, у
липні 2012 року, тобто першого разу,
відносно нього виносиласть відповідна
постанова про притягнення до
адміністративної відповідальності.
Однак постанова №64 від 11.04.2013 року, на
яку посилається відповідач, ним була
своєчасно та у порядку, встановленому
чинним законодавством, оскаржена,
рішення по справі щодо визнання цієї
постанови неправомірною та скасування
досі не визначено.

Окрім того, розпочате виконавче
провадження, що знаходиться у
провадженні державного виконавця
Дядькової Т.О., призупинене у зв'язку із
оскарженням постанови про накладення
адміністративного стягнення, на
підставі ст. 37. ч.1, п.5 ЗУ «Про виконавче
провадження». Таким чином, Відповідачу
добре і чітко відомо, що постанова № 64
від 11.04.2103 року знаходиться на стадії
оскарження у Мелітопольському
міськрайонному суді, а тому вона ще не
набрала законної сили і на момент
винесення постанови № 128 від 05.08.2013 року
є юридично не чинною. Оскільки між
останньою постановою, що вже давно
набрала чинності та також давно
виконана (№ 154 від 19.07.2012 року) та
оскаржуваною постановою № 128 від 05.08.2013
року, складеною на підставі протоколу
від 24.07.2013 року, минуло вже більше року,
тому з огляду на приписи ст. 39 КУпАП він
вважається особою, що не має
адміністративного стягнення. А отже, у
Відповідача не було жодних правових
підстав застосовувати до нього таку
обтяжуючу обставину, як вчинення
адміністративного правопорушення
повторно протягом року, передбачену ст.
35 КУпАП. Відповідач належним чином не
вивчив всі обставини справи, не надав
належну правову оцінку всім юридичним
фактам та не пересвідчився у тому, що
насправді відносно нього не підлягає
застосуванню така обтяжуюча обставина,
що передбачена п.2. ч.1 ст. 35 КУпАП. І як
наслідок, Відповідач неправильно
кваліфікував начебто вчинене ним
правопорушення за ознаками ст. 165-1, ч.5
КУпАП, хоча саме у цьому випадку
кваліфікація повинна відбуватись за
ознаками адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 165-1,
ч.4 КУпАП, яка передбачає набагато
менший розмір штрафу.

Тому позивач просить суд постанову
Відповідача Фесика Андрія
Валерійовича, першого заступника
начальника Управління Пенсійного
Фонду України в м. Мелітополі та
Мелітопольському районі Запорізької
області за №128 від 05.08.2013 року про
притягнення його як уповноваженої
посадової особи підприємства - Голови
Правління Товариства - до
адміністративної відповідальності та
накладення на нього адміністративного
штрафу у сумі 3485,00 грн. (три тисячі
чотириста вісімдесят п'ять гривень
нуль копійок) за скоєння
адміністративного правопорушення,
передбаченою ст. 165-1. ч.5 КУпАП - визнати
не чинною та скасувати.

Позивач у судове засідання не з'явився,
але до суду надав заяву, в якій просить
розглядати справу за його відсутності,
на задоволе ні позовних вимог
наполягає.

Відповідача - Фесик А.В., в судове
засідання не з'явився, але до суду надав
заяву про розгляд справи за його
відсутності,заперечує проти задово
лення позову. До суду надав свої
заперечення, відповідно до яких позов
не визнає за наступними підставами.

Мелітопольським міськрайонним судом
Запорізької області порушено
провадження у справі за
адміністративним позовом голови
правління ПАТ «МЗХМ «РЕФМА» ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
м.Мелітополі та Мелітопольському
районі про скасування постанови про
адміністративне правопорушення №128
від 05.08.2013.

Відповідно до ч.8 ст.9 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», платники
єдиного внеску зобов'язані сплачувати
єдиний внесок, нарахований за
відповідний базовий звітний період, не
пізніше 20 числа місяця, що настає за
базовим звітним періодом. Частиною 12
ст. 9 Закону передбачено, що єдиний
внесок підлягає сплаті незалежно від
фінансового стану платника.

Таким чином, Законом чітко визначено
строк сплати єдиного внеску (не пізніше
20 числа місяця, що настає за базовим
періодом) і будь-яких пільг щодо сплати
єдиного внеску не передбачено.

Частиною 11 статті 9 Закону № 2464
встановлено, що у разі несвоєчасної
або не в повному обсязі сплати єдиного
внеску до платника застосовуються
фінансові санкції, передбачені цим
Законом, а посадові особи, винні в
порушенні законодавства про збір та
ведення обліку єдиного внеску, несуть
дисциплінарну, адміністративну,
цивільно-правову або кримінальну
відповідальність згідно із законом.
Також ст. 26 Закону № 2464 передбачено,що
посадові особи платників єдиного
внеску несуть адміністративну
відповідальність за порушення порядку
нарахування, обчислення і строків
сплати єдиного внеску.

Посадовою особою ПАТ «МЗХМ «РЕФМА»
ОСОБА_1, який здійснює
організаційно-розпорядчі обов'язки,
було допущено порушення терміну сплати
єдиного внеску за травень 2013 року. Сума
заборгованості станом на 20.06.2013 року
склала 35224,84 грн., що підтверджується
копією особового рахунка установи .

На підставі картки особового рахунку
за порушення ч.8 ст.9 Закону
спеціалістами управління було
складено протокол про адміністративне
правопорушення відносно голови
правління ПАТ «РЕФМА», з котрим ОСОБА_1
був ознайомлений. Спеціалістами
управління були роз'яснені права,
згідно ст.268 Кодексу України про
адміністративні правопорушення, що
засвідчує підпис ОСОБА_1, в протоколі.
Відповідно до ст. 268 КУпАП, справа
розглядається в присутності особи, яка
притягається до адміністративної
відповідальності. У разі відсутності
цієї особи справа може бути розглянута
лише у випадках, коли є дані про
своєчасне її сповіщення про час і місце
розгляду справи і якщо від неї не
надійшло клопотання про відкладення
розгляду справи. Доказом такого
сповіщення є підпис порушника на
протоколі. Оскільки, позивач не
з'явився на розгляд справи,
адміністративна справа була
розглянута за відсутності порушника
05.08.2013року о 1500 год. За результатами
розгляду адміністративної справи була
винесена постанова №128 від 05.08.2013, копія
якої відповідно до ст.285 КУпАП,
надіслана порушнику поштою з
повідомленням.

Крім того, доводи позивача стосовно
порушення управлінням під час розгляду
справи положень ч.1 ст. 35 КУпАП, щодо
застосування відносно голови
правління ПАТ «РЕФМА» ОСОБА_1 ч.5 ст.165-1
КУпАП є необґрунтованим та
спростовуються наявними матеріалами
справи.

Зокрема, управлінням 24.11.2011 року було
притягнуто голову правління ПАТ «МЗХМ
«РЕФМА» ОСОБА_1 до адміністративної
відповідальності у вигляді штрафу за
порушення ч.8 ст.9 Закону 2464, зокрема
несвоєчасна сплата єдиного внеску за
вересень 2011 року у розмірі 147415,85 грн.
про що винесено постанову по справі про
адміністративне правопорушення №10 від
24.11.2011 року. Оскільки, позивачем були
порушені вимоги ст. 307 КУпАП щодо
добровільної сплати, зазначена
постанова була скерована до відділу
ДВС для примусового виконання.

Відповідно до ст. 39 КУпАП, якщо особа,
піддана адміністративному стягненню,
протягом року з дня закінчення
виконання стягнення не вчинила нового
адміністративного правопорушення, то
ця особа вважається такою, що не була
піддана адміністративному стягненню.

Отже, згідно із постановою відділу
Державної виконавчої служби ММРЮ від
28.11.2012 про закінчення виконавчого
провадження постанови про
адміністративне правопорушення №10 від
24.11.2011 року, позивачем фактично
виконано адміністративне стягнення
01.11.2012 року. За таких обставин,
управління правомірно застосувало під
час розгляду адміністративної справи
№128 п.2 ч.1 ст. 35 КУпАП. Також
повідомляємо, що факт вчинення
правопорушення є підставою для
притягнення винних до
адміністративної відповідальності
незалежно від причин, що до нього
призвели . (Зазначеної позиції
дотримується Вищий адміністративний
суд України у постанові від 08.06.2011 року
у справі № К/9991/1205/11).

Відповідно до ст.41 КАС України, у разі
неявки у судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи якщо
відповідно до положень цього Кодексу
розгляд справи здійснюється за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі, фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Суд дослідивши матеріали справи,
вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Стаття 55 Конституції України вказує, що
кожному гарантується право на оска
рження в суді рішень, дій чи
бездіяльності органів державної влади,
органів місцево го самоврядування,
посадових і службових осіб.

Згідно ч.1 ст. 2 КАС України, передбачено,
що завданням адміністрати вного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, інших посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних повноважень
управлінської функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.1,2 ст.11 КАС України,
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст.19 КАС України,
адміністративні позови з приводу
оскарження правових актів
індивідуальної дії, а також дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, які стосуються інтересів
конкретної особи, вирішуються
адміністративними судами за місцем
проживання позивача.

Згідно ст. 10 КУпАП, адміністративне
правопорушення визнається вчиненим
умисно, коли особа, яка його вчинила,
усвідомлювала протиправний характер
своєї дії чи бездіяльності,
передбачала її шкідливі наслідки і
бажала їх або свідомо допускала
настання цих наслідків.

Як встановлено в судовому засіданні,
ОСОБА_1, є Головою Правління Публічного
акціонерного товариства
Мелітопольський завод холодильного
машинобудування «РЕФМА», що
підтверджується протоколом наглядової
ради ПАТ "Рефма" № 5/2011 від 07.04.2011 року,
згідно якого керівництво
підприємством було покладено на голову
правління ОСОБА_1, а отже саме голова
підприємства є посадовою особою яка
організовує бухгалтерський облік та
звітність товариства, а також несе
відповідальність за стан його обліку
(а.с.8-9).

Згідно Листа Міністерства юстиції від
22.02.2013 року № 1332-0-26-13/11 посадова особа -
це особа, в якої наявні
організаційно-розпорядчі або
адміністративно-господарські функції.
У свою чергу, відповідно до судової
практики, яка склалася і знайшла своє
відображення у відповідному
узагальненні Верховного Суду України,
організаційно-розпорядчими
обов'язками є обов'язки по здійсненню
керівництва галуззю промисловості,
трудовим колективом, ділянкою роботи,
виробничою діяльністю окремих
працівників на підприємствах, в
установах чи організаціях незалежно
від форм власності. Такі функції
виконують, зокрема, керівники
міністерств, інших центральних органів
виконавчої влади, державних,
колективних чи приватних підприємств,
установ і організацій, їх заступники,
керівники структурних підрозділів
(начальники цехів, завідуючі відділами,
лабораторіями, кафедрами), їх
заступники, особи, які керують
ділянками робіт (майстри, виконроби,
бригадири тощо). У той же час під
адміністративно-господарськими
обов'язками розуміються обов'язки по
управлінню або розпорядженню
державним, колективним чи приватним
майном (установлення порядку його
зберігання, переробки, реалізації
забезпечення контролю за цими
операціями тощо). Такі повноваження в
тому чи іншому обсязі є у начальників
планово-господарських, постачальних,
фінансових відділів і служб,
завідуючих складами, магазинами,
майстернями, ательє, їх заступників,
керівників відділів підприємств,
відомчих ревізорів та контролерів
тощо.

24.07.2013 року відносно позивача Головним
спеціалістом відділу обліку
надходження платежів юридичних осіб
Управління ПФУ в м. Мелітополі
Стойковою Т.О. було складено протокол
про адміністративне правопорушення (за
порушення вимог ст. 6 та ст. 9 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування». Мотивом
складення цього протоколу була
несвоєчасна сплата ЄСВ, граничний
термін сплати якого відповідно до
Закону настає 20 числа кожного місяці,
наступною за звітним (розрахунковим), а
саме - не перераховано ЄСВ за травень 2013
року в термін до 20.06.2013 року (а.с.11-12).

Згідно ч.2 ст. 6 ЗУ «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне
страхування», платник єдиного внеску
зобов'язаний своєчасно та в повному
обсязі нараховувати, обчислювати і
сплачувати єдиний внесок.

Згідно ст.9 ЗУ «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне
страхування» платники єдиного внеску
зобов'язані сплачувати єдиний внесок,
нарахований за календарний місяць, не
пізніше 20 числа наступного місяця.

Позивач в своєму позові не заперечує,
що вказаний у протоколі факт мав місце.
За це порушення до підприємства як до
юридичної особи застосовані
спеціальні фінансово-господарські
санкції, тобто відносно ПАТ «РЕФМА»
нарахований відповідний штраф за
несвоєчасне перерахування коштів по
сплаті ЄСВ.

Однак позивач не згоден з тим фактом, що
його притягують як відповідальну
посадову особу Публічного
акціонерного товариства
«Мелітопольський завод холодильного
машинобудування РЕФМА», за складеним
протоколом про адміністративне
правопорушення до адміністративної
відповідальності у вигляді штрафу,
оскільки у органу ПФУ немає правових
підстав. Однак це посилання позивача є
необґрунтованим, оскільки ПФУ його
притягнуто до відповідальності згідно
норм чинних законів України та на
підставі діючих документів ПАТ
«РЕФМА».

Згідно ст.14 КУпАП, посадові особи
підлягають адміністративній
відповідальності за адміністративні
правопорушення, зв'язані з
недодержанням установлених правил у
сфері охорони порядку управління,
державного і громадського порядку,
природи, здоров'я населення та інших
правил, забезпечення виконання яких
входить до їх службових обов'язків.

Так згідно ч.11 ст.9 ЗУ «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» у
разі несвоєчасної або не в повному
обсязі сплати єдиного внеску до
платника застосовуються фінансові
санкції, передбачені цим Законом, а
посадові особи, винні в порушенні
законодавства про збір та ведення
обліку єдиного внеску, несуть
дисциплінарну, адміністративну,
цивільно-правову або кримінальну
відповідальність згідно із законом.

Згідно ст.26 ЗУ «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне
страхування» особи платників єдиного
внеску несуть адміністративну
відповідальність за порушення порядку
нарахування, обчислення і строків
сплати єдиного внеску.

Розгляд справи був призначений на
05.08.2013 року. Позивач скористався своїм
правом, передбаченим ст. 268 КУпАП, на
надання пояснень щодо змісту
інкримінованого йому
адміністративного правопорушення, про
що письмово попередив у самому
протоколі під час ознайомлення з ним та
його підписання, цей факт ним не
оскаржується в судовому засіданні.

02.08.2013 року позивач через канцелярію
Управління Пенсійного Фонду "країни в
м. Мелітополі та Мелітопольському
районі подав свої пояснення у
письмовому вигляді на 2-х аркушах з
приводу підстав та правомірності
притягнення його до адміністративної
відповідальності. На другому
примірнику пояснень відповідальна
особа канцелярії УПФУ зробила письмову
відмітку про прийняття цих документів.
Цей факт підтверджується наявними в
матеріалами справи документами які
надав відповідач, а тому посилання
позивача на те, що у постанові
відповідача про це навіть не
згадується, відсутні посилання на те,
що він надавав пояснення та
заперечення з приводу правомірності
притягнення його до адміністративної
відповідальності і не врахував їх під
час розгляду справи в УПФУ є
необґрунтованими.

12.08.2013 року ним через секретаря
підприємства була отримана Постанова
Відповідача №128 від 05.08.2013 року по
справі про адміністративне
правопорушення, згідно із резолютивною
частиною якої, він як посадова особа
підприємства - Голова Правління
Товариства - був притягнутий до
адміністративної відповідальності за
ч.5 ст. 165-1 КУпАП, та на нього накладений
адміністративний штраф у сумі 3485,00
грн.(три тисячі чотириста вісімдесят
п'ять гривень нуль копійок). Оскільки,
позивач не з'явився на розгляд справи,
адміністративна справа була
розглянута за його відсутності
05.08.2013року.

Позивач вказує, що відповідач у
описовій та мотивувальній частинах
постанови стверджує, що в нього є
обтяжуюча обставина, передбачена п.2 ч.1
ст.35 КУпАП, а саме вчинення нового
адміністративного порушення особою,
яку протягом року було піддано
адміністративному стягненню за таке ж
правопорушення (постанова №154 від
19.07.2012 року, постанова №64 від 11.04.20013
року). У зв'язку з цим, позивач вказує, що
відповідно кваліфікація вчиненого ним
правопорушення відбувається за ст. 165-1
ч.5 КУпАП, яка передбачає підвищену
фінансову відповідальність через
більш високий розмір
адміністративного штрафу. Але таке
твердження відповідача позивач вважає
безпідставним та таким, що не
відповідає дійсності. Так, дійсно,
позивач не заперечує факт того, що у
липні 2012 року, тобто першого разу,
відносно нього виносилась відповідна
постанова про притягнення до
адміністративної відповідальності.
Однак друга постанова №64 від 11.04.2013
року, на яку посилається відповідач,
ним була своєчасно та у порядку,
встановленому чинним законодавством,
оскаржена, рішення по справі щодо
визнання цієї постанови неправомірною
та скасування досі не визначено.
Розпочате виконавче провадження, що
знаходиться у провадженні державного
виконавця Дядькової Т.О., призупинене у
зв'язку із оскарженням постанови про
накладення адміністративного
стягнення, на підставі ст. 37. ч.1, п.5 ЗУ
«Про виконавче провадження». Таким
чином, позивач вважає, що оскільки
постанова № 64 від 11.04.2103 року
знаходиться на стадії оскарження у
Мелітопольському міськрайонному суді,
а тому вона ще не набрала законної сили
і на момент винесення постанови № 128
від 05.08.2013 року є юридично не чинною.
Оскільки між останньою постановою, що
вже давно набрала чинності та також
давно виконана (№ 154 від 19.07.2012 року) та
оскаржуваною постановою № 128 від 05.08.2013
року, складеною на підставі протоколу
від 24.07.2013 року, минуло вже більше року,
тому з огляду на приписи ст. 39 КУпАП він
вважається особою, що не має
адміністративного стягнення. А отже, у
Відповідача не було жодних правових
підстав застосовувати до нього таку
обтяжуючу обставину, як вчинення
адміністративного правопорушення
повторно протягом року, передбачену ст.
35 КУпАП. Тому позивач вважає, що
Відповідач належним чином не вивчив
всі обставини справи, не надав належну
правову оцінку всім юридичним фактам
та не пересвідчився у тому, що
насправді відносно нього не підлягає
застосуванню така обтяжуюча обставина,
що передбачена п.2. ч.1 ст. 35 КУпАП. І як
наслідок, Відповідач неправильно
кваліфікував начебто вчинене ним
правопорушення за ознаками ст. 165-1, ч.5
КУпАП, хоча саме у цьому випадку
кваліфікація повинна відбуватись за
ознаками адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 165-1,
ч.4 КУпАП, яка передбачає набагато
менший розмір штрафу.

Однак вищевказане твердження позивача
спростовується наданими до справи
матеріалами та документами які надав
відповідач. Факту того, що відповідач у
описовій та мотивувальній частинах
постанови стверджує, що в позивача є
обтяжуюча обставина, передбачена п.2 ч.1
ст.35 КУпАП, а саме вчинення нового
адміністративного порушення особою,
яку протягом рок було піддано
адміністративному стягненню за таке ж
правопорушення є повністю
обґрунтованим, оскільки позивач дійсно
піддавався адміністративному
стягненню на підставі постанов №64 від
11.04.20013 року. Крім того, як вбачається з
заперечення відповідача та наданих ним
матеріалів, 24.11.2011 року було притягнуто
голову правління ПАТ «МЗХМ «РЕФМА»
ОСОБА_1 до адміністративної
відповідальності у вигляді штрафу за
порушення ч.8 ст.9 Закону 2464, зокрема
несвоєчасна сплата єдиного внеску за
вересень 2011 року у розмірі 147415,85 грн.
про що винесено постанову по справі про
адміністративне правопорушення №10 від
24.11.2011 року. Оскільки, позивачем були
порушені вимоги ст. 307 Кодексу України
про адміністративні правопорушення
щодо добровільної сплати, зазначена
постанова була скерована до відділу
ДВС для примусового виконання.

Відповідно до ст. 39 КУпАП, якщо особа,
піддана адміністративному стягненню,
протягом року з дня закінчення
виконання стягнення не вчинила нового
адміністративного правопорушення, то
ця особа вважається такою, що не була
піддана адміністративному стягненню.

Згідно наданої копії постановою
відділу Державної виконавчої служби
ММРЮ від 28.11.2012 про закінчення
виконавчого провадження постанови про
адміністративне правопорушення №10 від
24.11.2011 року, позивачем фактично
виконано адміністративне стягнення
01.11.2012 року. За таких обставин,
управління правомірно застосувало під
час розгляду адміністративної справи
№128 п.2 ч.1 ст. 35 КУпАП.

Факт того, що ПАТ«РЕФМА» як платник
податку не має іншого способу
сплачувати ЄСВ, ніж шляхом
перерахування коштів з власних
рахунків на відповідні рахунки ПФУ у
безготівковому порядку,
підтверджується позивачем у позові та
згідно норм закону.

Згідно ч.7 ст. 9 ЗУ «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне
страхування» єдиний внесок
сплачується шляхом перерахування
платником

безготівкових коштів з його
банківського рахунку.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Позивач в своєму позові посилається на
той факт, що згідно із постановою
Головного державного виконавця
ВДВС Мелітопольського міськрайонного
управління юстиції Захарчук Н.В. від
08.02.2013 року по ЗВП № 25547091, абсолютно на
всі рахунки ПАТ «РЕФМА» у ПАТ «ПУМБ»
було накладено арешт, одразу після чого
зазначеним державним виконавцем
почали направлятись щотижня платіжні
вимоги про примусове списання коштів з
усіх рахунків підприємства. Інші
рахунки ПАТ «РЕФМА» - у АКБ
«Індустріалбанк» та ПАТ «Банк Кіпру»,
були арештовані органом ВДВС ще у 2012
році, і зараз по ним рух коштів взагалі
не відбувається. Тому навіть за
наявності його бажання як посадової
особи виконати передбачені Законом
України «Про ЄСВ» обов'язки платника
податку, навіть маючи на рахунках
необхідну кількість грошей, він був і
юридично, і фактично позбавлений
можливості виконувати будь-які
організаційно-розпорядчі функції щодо
поточних рахунків підприємства
внаслідок застосування норм ЗУ «Про
виконавче провадження» у вигляді
арешту рахунків.

Так дійсно, судом встановлено, що 08.02.2013
року на рахунки ПАТ «РЕФМА» у ПАТ
«ПУМБ» було накладено арешт. Однак
посилання позивача на те, що інші
рахунки ПАТ «РЕФМА» - у АКБ
«Індустріалбанк» та ПАТ «Банк Кіпру»,
були арештовані органом ВДВС ще у 2012
році жодним чином не підтверджено в
судовому засіданні, оскільки позивачем
не надано завірених копій постанов на
які він посилається.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, посилання
позивача на те, що оскільки він як
посадова особа - спеціальний суб'єкт
адміністративного правопорушення - був
Законом України позбавлений
можливості самостійно здійснювати
будь-які розпорядчі дії відносно
рахунків підприємства, у т.ч. надавати
розпорядження про списання коштів на
користь ПФУ, у його діях відсутня
будь-яка вина, будь-то умисна чи
необережна, а отже, в його діях відсутня
одна з ознак складу адміністративного
правопорушення - його суб'єктивна
сторона, що відповідно до постулатів і
норм теорії права виключає і анулює
саме правопорушення, є необґрунтованим
та не підтверджується жодним письмовим
доказом.

Крім того, відповідно до ст.9 ЗУ «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» єдиний внесок
підлягає сплаті незалежно від
фінансового стану платника. За
наявності у платника єдиного
внеску одночасно із зобов'язаннями із
сплати єдиного внеску зобов'язань із
сплати податків, інших обов'язкових
платежів, передбачених законом, або
зобов'язань перед іншими кредиторами,
зобов'язання із сплати єдиного
внеску виконуються в першу чергу і
мають пріоритет перед усіма іншими
зобов'язаннями, крім зобов'язань з
виплати заробітної плати (доходу).

Виходячи з вищевказаної норми закону,
платник єдиного внеску повинен
сплачувати його незалежно від
фінансового стану та в першочерговому
порядку.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, постанову про адміністративне
правопорушення винесено 05.08.2013 року, а
адміністративний позов подано
позивачем тільки 19.08.2013 року, а одже
пропущено 10 дневний строк для
оскарження постанови про
адміністративне правопорушення,
клопотаня про поновлення строку не
надходило, оскільки згідно ст.289 КУпАП,
скаргу на постанову по справі про
адміністративне правопорушення може
бути подано протягом десяти днів з дня
винесення постанови. В разі пропуску
зазначеного строку з поважних причин
цей строк за заявою особи, щодо якої
винесено постанову, може бути
поновлено органом (посадовою особою),
правомочним розглядати скаргу.

Згідно ст. 291 КУпАП, постанова
адміністративного органу (посадової
особи) у справі про адміністративне
правопорушення набирає законної сили
після закінчення строку оскарження
(опротестування) цієї постанови, за
винятком постанов про застосування
стягнення, передбаченого статтею 26
цього Кодексу, а також у випадках
накладення штрафу, що стягується на
місці вчинення адміністративного
правопорушення.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає за необхідне у задоволенні
позовних вимог відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.
55 Конституції України, ст. 2, 11, 19, 69, 71 КАС
України, ЗУ «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Першого заступника
начальника Управління Пенсійного
фонду України в м. Мелітополі та
Мелітопольському районі Запорізької
області Фесика Андрія Валерійовича про
визнання постанови про притягнення до
адміністративної відповідальності та
накладення адміністративного
стягнення нечинною та її скасування -
відмовити.

Відповідно до ч.2 ст.171-2 КАС України,
рішення місцевого загального суду як
адміністративного суду у справах з
приводу рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень щодо
притягнення до адміністративної
відповідальності є остаточним і
оскарженню не підлягає.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду
О. В. Іваненко