Справа № 2а-11271/11 (2а/1510/1375/12)
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2014 року
м. Київ К/800/30576/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т. Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.провівши попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною
скаргою Управління соціального
захисту населення Ізмаїльської
районної державної адміністрації на
постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 12 лютого 2014
року у справі №2а-11271/2011 за позовом
ОСОБА_4 до Управління праці та
соціальної політики Ізмаїльської
районної державної адміністрації про
визнання неправомірними дії та
зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2011 року ОСОБА_4 звернулась з
позовом до Управління праці та
соціальної політики Ізмаїльської
районної державної адміністрації про
визнання неправомірними дії щодо
відмови у виплаті їй одноразової
допомоги при народженні другої дитини
та зобов'язання виплатити одноразову
допомогу при народженні другої дитини
у розмірі 49 920 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_4
зазначила, що відповідач неправомірно
відмовив їй у виплаті одноразової
допомоги при народженні дитини,
оскільки при народженні другої дитини
вона не займалась вихованням першої
дитини, при цьому посилаючись на
рішення Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 15.11.2005 року,
яким визначено місце проживання
дитини. З огляду на це, позивач вважає,
що вказані дії відповідача порушують
права її другої дитини.

Постановою Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 27 лютого 2012 року в задоволенні
позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 12 лютого 2014
року постанову суду першої інстанції
скасовано, позов задоволено. Визнано
неправомірними дії Управління праці та
соціальної політики Ізмаїльської
районної державної адміністрації
відносно відмови у виплаті одноразової
допомоги при народженні другої дитини.
Зобов'язано Управління праці та
соціальної політики Ізмаїльської
районної державної адміністрації
виплатити ОСОБА_4 одноразову грошову
допомогу при народженні другої дитини,
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Не погоджуючись з постановою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 12 лютого 2014 року Управління
соціального захисту населення
Ізмаїльської районної державної
адміністрації звернулось з касаційною
скаргою, у якій просить скасувати
рішення суду апеляційної інстанції, та
залишити в силі судове рішення суду
першої інстанції, посилаючись на те, що
при прийнятті зазначеного судового
рішення було порушено норми
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 12.10.1997 року між ОСОБА_4
та ОСОБА_6 був укладений шлюб. Від шлюбу
народився син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного
суду від 15.11.2005 року шлюб між ОСОБА_4 та
ОСОБА_6 був розірваний та було
визначене місце проживання
малолітнього ОСОБА_7 з батьком ОСОБА_6
за адресою: АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року у цивільному шлюбі з
ОСОБА_8 народився син ОСОБА_5.

У вересні 2011 року позивачка звернулась
до Управління праці та соціальної
політики Ізмаїльської районної
державної адміністрації із заявою про
виплату державної допомоги при
народженні другої дитини, однак їй було
відмовлено, у зв'язку з відсутністю у
довідці про склад родини першої дитини.

Суд першої інстанції відмовив в
задоволенні позову з тих підстав, що
при зверненні до Управління праці та
соціальної політики Ізмаїльської
районної державної адміністрації із
заявою про виплату одноразової
допомоги при народженні другої дитини
ОСОБА_4 надала довідку про склад сім'ї, з
якої не доведено факт проживання та
утримання обох дітей за рахунок
позивача.

Між тим, суд апеляційної інстанції,
скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги зазначив, що ОСОБА_4 має право на
виплату одноразової допомоги при
народженні другої дитини, оскільки
вона не була позбавлена батьківських
прав та не відмовлялась від першої
дитини. З огляду на це, суд дійшов
висновку про неправомірність дій
відповідача щодо відмови у виплаті
вказаної допомоги.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
обґрунтованим висновок суду
апеляційного інстанції про
задоволення позову, враховуючи
наступне.

Відповідно до ч.1-2 ст.11 Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
(в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
допомога батькам при народженні дитини
призначається на підставі свідоцтва
про народження дитини. У разі
народження (встановлення опіки) двох і
більше дітей допомога надається на
кожну дитину.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу
України, мати, батько мають рівні права
та обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою. Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 27 грудня 2001 року №1751 затверджено
Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми.

Пунктом 10 Порядку визначено, що
допомога при народженні дитини
надається одному з батьків дитини,
опікуну, які постійно проживають разом
з дитиною, з метою створення належних
умов для її повноцінного утримання та
виховання.

Відповідно до п.11 для призначення
допомоги при народженні дитини органу
праці та соціального захисту населення
за умови пред'явлення паспорта або
іншого документа, що посвідчує особу,
подаються такі документи:

1) заява одного з батьків (опікуна), що
складається за формою, затвердженою
Мінпраці;

2) копія свідоцтва про народження
дитини;

3) витяг з Державного реєстру актів
цивільного стану громадян про
народження дитини для виплати допомоги
у зв'язку з народженням дитини, виданий
відділом реєстрації актів цивільного
стану, або довідка для призначення
допомоги при народженні дитини, видана
виконавчим органом сільської,
селищної, міської (крім міст обласного
значення) рад. Жінки, які постійно
проживають (зареєстровані) на
території України і народили дитину
під час тимчасового перебування за
межами України, подають видані
компетентними органами країни
перебування і легалізовані в
установленому порядку документи, що
засвідчують народження дитини, якщо
інше не передбачено міжнародними
договорами України.

Особи, що звертаються за призначенням
допомоги при народженні другої дитини
або наступних дітей, подають також
довідку про склад сім'ї та копію
свідоцтва про народження кожної
дитини, яка враховується при
визначенні розміру допомоги.

Згідно з п.13 Порядку, розмір та строк
виплати допомоги, яка призначається
одному з батьків дитини, визначається з
урахуванням кількості живонароджених
та усиновлених дітей (враховуючи
померлих), які до народження дитини
перебували на утриманні особи, якій
призначається допомога, її чоловіка
(дружини), крім дітей, від виховання
яких зазначена особа (її чоловік,
дружина) відмовилась, а також дітей, які
передані на виховання іншій особі, та
повнолітньої дочки (повнолітнього
сина) чоловіка, які не були усиновлені
дружиною. У разі народження двійні або
більшої кількості дітей кожна дитина з
їх числа вважається наступною.

З аналізу вище зазначених правових
положень вбачається, що розмір та строк
виплати допомоги, яка призначається
одному з батьків дитини, визначається з
урахуванням кількості живонароджених
дітей, які до народження дитини
перебували на утриманні особи, якій
призначається допомога, крім дітей, від
виховання яких зазначена особа (її
чоловік, дружина) відмовилась, а також
дітей, які передані на виховання іншій
особі. У разі народження двійні або
більшої кількості дітей кожна дитина з
їх числа вважається наступною.

Разом з тим, п. 13 Порядку призначення і
виплати державної допомоги сім'ям з
дітьми та ч.5 ст.11 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»
чітко визначено підстави припинення
виплати вказаної допомоги.

Як вірно встановлено судом апеляційної
інстанції, позивачка не була
позбавлена батьківських прав та не
відмовлялась від першої дитини.
Зазначені обставини також
підтверджуються показами свідків, які
вказували на те, що ОСОБА_4 проживає
неподалік від будинку, в якому проживає
її син ОСОБА_7, постійно спілкується з
сином, цікавиться його навчанням,
допомагає йому робити уроки, надає
матеріальну допомогу, приймає активну
участь у його вихованні.

При зверненні до Управління праці та
соціальної політики Ізмаїльської
районної державної адміністрації із
заявою про виплату допомоги при
народженні другої дитини, позивач
надала всі необхідні документи,
визначені п.11 Порядку.

Посилання відповідача на рішення
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 15.11.2005 року, яким
визначено місце проживання дитини у
родині батька, як на підставу відмови у
призначенні допомоги у розмірі
передбаченому як на другу дитину,
судова колегія вважає
необґрунтованими.

Зазначені вище правові норми не
містять в якості обов'язкової умови для
призначення одноразової допомоги при
народженні другої дитини проживання з
одержувачем вказаної допомоги першої
дитини. Як вже було зазначено вище,
розмір і строк допомоги визначається з
урахуванням кількості живонароджених
дітей.

З огляду на те, що ОСОБА_4 є матір'ю двох
дітей, що підтверджується матеріалами
справи, не позбавлена батьківських
прав, не відмовлялась від першої
дитини, приймає активну участь у її
вихованні, а також друга дитина
проживає з нею, що підтверджується
довідкою про склад сім'ї, колегія
суддів дійшла висновку про відсутність
правових підстав у відповідача для
відмови їй у виплаті допомоги при
народженні другої дитини у
встановленому законодавством розмірі.

Враховуючи викладене, судова колегія
дійшла висновку, що судом апеляційної
інстанції повно і правильно
встановлені фактичні обставини справи,
характер правовідносин сторін і вірно
застосовані до них норми матеріального
права.

Згідно із ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Управління
соціального захисту населення
Ізмаїльської районної державної
адміністрації відхилити, а постанову
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 12 лютого 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку ст.ст.
235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: