Справа № 821/3620/14
Суддя: Циганій С.І.
Дата ухвалення: 2014-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2014 р.м. ХерсонСправа № 821/3620/14

Херсонський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Циганій С.І.,

при секретарі: Чернієнко М.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1,
представника позивача - ОСОБА_2,
представника відповідача - Демидової
А.В., розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до управління
Державної міграційної служби України в
Херсонській області про визнання
недійсним рішення про скасування
дозволу на імміграцію,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до
Херсонського окружного
адміністративного суду з позовом до
Управління Державної міграційної
служби України у Херсонській області
(далі - відповідач, управління), у якому
просить:

- визнати недійсним та скасування
рішення управління Державної
міграційної служби в Херсонській
області від 27.08.2013р. №1/3-10056 про
скасування дозволу на імміграції,
видане на і'мя ОСОБА_1;

- зобов'язати управління державної
міграційної служби України в
Херсонській області видати ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1.н., посвідку на постійне
проживання в Україні.

Вказані вимоги обґрунтовані тим, що
03.08.2012р. позивач отримала безстрокову
посвідку на постійне проживання в
Україні. 15.11.2011р. рішенням ВГІРФО УМВС
України в Херсонській області дозвіл
на імміграцію ОСОБА_4 (чоловіку
позивача) було протиправно скасовано.
Згодом, управління Державної
міграційної служби України в
Херсонській області рішенням №1/3-10056
від 27.08.2013р. скасувало позивачу дозвіл
на імміграцію в Україну на підставі п.1
ч1 ст.12 ЗУ «Про імміграцію». ОСОБА_4
оскаржив рішення управління Державної
міграційної служби у Херсонській
області до суду. Постановою суду було
скасовано рішення відповідача та
19.06.2014р. ОСОБА_4 отримав посвідку на
постійне проживання.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача підтримали
позовні вимоги та просили їх
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечувала проти
задоволення позову та зазначила, що при
прийнятті оскаржуваного рішення УДМС
України в Херсонській області діяло на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені законами
України, не порушуючи вимоги Порядку
провадження за заявами про надання
дозволу на імміграцію і поданнями про
його скасування та виконання прийнятих
рішень, затвердженого Постановою КМУ
від 26.12.2002р. №1983. Відповідач вказує, що
на підставі висновку про скасування
дозволу на імміграцію в Україну
громадянці Вірменії ОСОБА_1 від 27.08.2013р.
було прийнято рішення про скасування
дозволу на імміграцію в Україну.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши подані сторонами
документи, з'ясувавши фактичні
обставини справи, на яких ґрунтуються
позовні вимоги та заперечення сторін,
оцінивши в сукупності надані докази,
суд приходить до висновку, що позов
підлягає повному задоволенню з
наступних підстав.

03.08.2012р. ОСОБА_1 оформлено безстрокову
посвідку на постійне проживання в
Україні.

Як вбачається з матеріалів справи,
27.08.2013р. за №1/3-10056 УДМС України в
Херсонській області прийнято рішення
про скасування дозволу на імміграцію в
Україну ОСОБА_1, на підставі п.1 ч.1 ст.12
Закону України "Про імміграцію".

Вказане рішення прийнято на підставі
виснову від 27.08.2013р. Висновок
мотивовано тим, що при проведенні
додаткової перевірці матеріалів було
виявлено, що посвідку на постійне
проживання в Україні серії ХС№051077 було
видано на підставі п.6 ч.2 ст.4 ЗУ «Про
імміграцію». 15.11.2011р. УМВС України в
Херсонській області було прийнято
рішення про скасування дозволу на
імміграцію ОСОБА_4 згідно п.5 ст.12 ЗУ
«Про імміграцію» та вилучено посвідку
у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 документована
посвідкою на підставі документів, що
втратили чинність. Враховуючи
вищеперераховане, дозвіл на імміграцію
в Україну ОСОБА_1 скасовано рішенням
№1/3-10056.

Судом встановлено, що постановою
Херсонського окружного
адміністративного суду від 23.09.2013р.
рішення від 15.11.2011р. про скасування
дозволу на імміграцію ОСОБА_4 скасоване
та зобов'язано управління видати
посвідку на постійне проживання.
Постанова набрала законної сили.

Умови і порядок імміграції в Україну
іноземців та осіб без громадянства
визначені Законом України «Про
імміграцію».

Відповідно до статті 4 Закону України
«Про імміграцію» дозвіл на імміграцію
надається в межах квоти імміграції.

Квота імміграції встановлюється
Кабінетом Міністрів України у
визначеному ним порядку по категоріях
іммігрантів: 1) діячі науки та культури,
імміграція яких відповідає інтересам
України; 2) висококваліфіковані
спеціалісти і робітники, гостра
потреба в яких є відчутною для
економіки України; 3) особи, які
здійснили іноземну інвестицію в
економіку України іноземною
конвертованою валютою на суму не менше
100 (ста) тисяч доларів США,
зареєстровану у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України; 4) особи,
які є повнорідними братом чи сестрою,
дідом чи бабою, онуком чи онукою
громадян України; 5) особи, які раніше
перебували в громадянстві України; 6)
батьки, чоловік (дружина) іммігранта та
його неповнолітні діти; 7) особи, які
безперервно прожили на території
України протягом трьох років з дня
надання їм статусу біженців в Україні
чи притулку в Україні, а також їхні
батьки, чоловіки (дружини) та
неповнолітні діти, які проживають
разом з ними.

Дозвіл на імміграцію поза квотою
імміграції надається: 1) одному з
подружжя, якщо другий з подружжя, з яким
він перебуває у шлюбі понад два роки, є
громадянином України, дітям і батькам
громадян України; 2) особам, які є
опікунами чи піклувальниками громадян
України, або перебувають під опікою чи
піклуванням громадян України; 3) особам,
які мають право на набуття
громадянства України за
територіальним походженням; 4) особам,
імміграція яких становить державний
інтерес для України.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про
імміграцію», у редакції, що діяла на час
видачі позивачу тимчасової посвідки,
заяви про надання дозволу на
імміграцію подаються: 1) особами, які
постійно проживають за межами України,
- до дипломатичних представництв та
консульських установ України за
кордоном за місцем їх постійного
проживання; 2) особами, які перебувають
в Україні на законних підставах, - до
органів спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади з
питань імміграції за місцем їх
проживання.

Заяву про надання дозволу на
імміграцію заявник подає особисто до
відповідного органу державної влади.
За наявності поважних причин (хвороба
заявника, стихійне лихо тощо) заява
може надсилатися поштою або за
дорученням заявника, посвідченим
нотаріально, подаватися іншою особою.

За неповнолітніх осіб, а також осіб,
яких у встановленому порядку визнано
недієздатними, заяву про надання
дозволу на імміграцію подають їх
законні представники.

Якщо іммігрує один з батьків, якого
(яку) супроводжують неповнолітні діти,
він (вона) повинен подати заяву
чоловіка (дружини), посвідчену
нотаріально, про те, що він (вона) не
заперечує проти імміграції дітей разом
з батьком (матір'ю). У випадку
відсутності такої згоди батько (мати)
повинен подати рішення відповідного
державного органу про залишення дітей
при батькові (матері). Зазначене
рішення має бути легалізоване
консульською установою України, якщо
інше не передбачено міжнародним
договором України.

Для надання дозволу на імміграцію до
заяви додаються такі документи: 1) три
фотокартки; 2) копія документа, що
посвідчує особу; 3) документ про місце
проживання особи; 4) відомості про склад
сім'ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо
особа, яка подає заяву, перебуває в
шлюбі); 5) документ про те, що особа не є
хворою на хронічний алкоголізм,
токсикоманію, наркоманію або
інфекційні захворювання, перелік яких
визначено центральним органом
виконавчої влади з питань охорони
здоров'я.

Вимога пункту 5 не поширюється на осіб,
зазначених у пунктах 1, 3 частини
третьої статті 4 цього Закону.

Крім зазначених документів подаються:
1) для осіб, зазначених у пункті 1
частини другої статті 4 цього Закону, -
документ, що підтверджує підтримку
їхнього клопотання центральним
органом виконавчої влади України; 2) для
осіб, зазначених у пункті 2 частини
другої статті 4 цього Закону, - копії
документів, що підтверджують
відповідність рівня кваліфікації
спеціаліста або робітника вимогам,
передбаченим у переліку, затвердженому
центральним органом виконавчої влади з
питань праці та соціальної політики; 3)
для осіб, зазначених у пункті 3 частини
другої статті 4 цього Закону, - копія
документа про державну реєстрацію
іноземної інвестиції в економіку
України іноземною конвертованою
валютою на суму не менше 100 (ста) тисяч
доларів США; 4) для осіб, зазначених у
пункті 4 частини другої та у пункті 1
частини третьої статті 4 цього Закону, -
копії документів, що засвідчують їх
родинні стосунки з громадянином
України; 5) для осіб, зазначених у пункті
5 частини другої статті 4 цього Закону, -
документ, який підтверджує, що особа
раніше перебувала в громадянстві
України; 6) для осіб, зазначених у пункті
6 частини другої статті 4 цього Закону, -
копії документів, що засвідчують їх
родинні стосунки з іммігрантом, і
документ про те, що іммігрант не
заперечує проти їх імміграції та
гарантує їм фінансове забезпечення на
рівні не нижчому від прожиткового
мінімуму, встановленого в Україні; 7)
для осіб, зазначених у пункті 7 частини
другої статті 4 цього Закону, - копія
документа, що підтверджує надання
особі статусу біженця в Україні чи
притулку в Україні, а також документ, що
підтверджує факт безперервного
проживання особи на законних підставах
на території України протягом трьох
років з дня надання їй статусу біженця
в Україні чи притулку в Україні; 8) для
осіб, зазначених у пункті 2 частини
третьої статті 4 цього Закону, - копії
документів про призначення їх
опікунами чи піклувальниками над
громадянами України або про
встановлення над ними опіки чи
піклування громадянина України; 9) для
осіб, зазначених у пункті 3 частини
третьої статті 4 цього Закону, -
документи, які підтверджують, що вони
або хоча б один з їх батьків, дід чи
баба, повнорідні брат чи сестра
народилися або постійно проживали до 16
липня 1990 року на території, яка стала
територією України відповідно до
статті 5 Закону України "Про
правонаступництво України", а також на
інших територіях, що входили до складу
Української Народної Республіки,
Західно-Української Народної
Республіки, Української Держави,
Української Соціалістичної Радянської
Республіки, Закарпатської України,
Української Радянської Соціалістичної
Республіки (УРСР); 10) для осіб,
зазначених у пункті 4 частини третьої
статті 4 цього Закону, - подання
центрального органу виконавчої влади
України про те, що імміграція особи
становить державний інтерес для
України.

Особи, які постійно проживають за
межами України, за винятком осіб,
зазначених у пунктах 1, 3 частини
третьої статті 4 цього Закону, разом із
заявою про надання дозволу на
імміграцію подають також довідку про
відсутність судимості.

Якщо за дії, пов'язані з наданням
дозволу на імміграцію, законодавством
України передбачена сплата державного
мита або консульського збору, разом із
заявою подається документ про його
сплату.

У разі неподання особою всіх
визначених цим Законом документів
заява про надання дозволу на
імміграцію не приймається.

Термін розгляду заяви про надання
дозволу на імміграцію не може
перевищувати одного року з дня її
подання.

Статтями 10, 11 зазначеного Закону, у
редакції, що діяла на час оформлення
посвідки, встановлено, що дозвіл на
імміграцію не надається: 1) особам,
засудженим до позбавлення волі на
строк більше одного року за вчинення
діяння, що відповідно до законів
України визнається злочином, якщо
судимість не погашена і не знята у
встановленому законом порядку; 2)
особам, які вчинили злочин проти миру,
воєнний злочин або злочин проти
людяності та людства, як їх визначено в
міжнародному праві, або розшукуються у
зв'язку із вчиненням діяння, що
відповідно до законів України
визнається тяжким злочином, або проти
яких порушено кримінальну справу, якщо
попереднє слідство за нею не закінчено;
3) особам, хворим на хронічний
алкоголізм, токсикоманію, наркоманію
або інфекційні захворювання, перелік
яких визначено центральним органом
виконавчої влади з питань охорони
здоров'я; 4) особам, які в заявах про
надання дозволу на імміграцію
зазначили свідомо неправдиві
відомості чи подали підроблені
документи; 5) особам, яким на підставі
закону заборонено в'їзд на територію
України; 6) в інших випадках,
передбачених законами України.

06.12.2005р. ОСОБА_1 надано дозвіл на
імміграцію в Україну №334/05.

Задовольняючи позов, суд виходить з
того, що позивач отримав дозвіл на
імміграцію, перебуваючи на законних
підставах в Україні та на підставі
правдивих відомостей на момент
прийняття рішення.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства», іноземці та особи без
громадянства мають ті ж права і свободи
та виконують ті ж обов'язки, що і
громадяни України, якщо інше не
передбачене Конституцією, цим та
іншими законами України, а також
міжнародними договорами України.

Положеннями статті 3 Закону України
«Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства» встановлено, що
іноземці та особи без громадянства
можуть у встановленому порядку
іммігрувати в Україну на постійне
проживання або прибути для
працевлаштування на визначений термін,
а також тимчасово перебувати на її
території. Порядок видачі дозволу на
імміграцію, а також посвідки на
постійне проживання та вирішення інших
питань, пов'язаних з імміграцією
іноземців та осіб без громадянства,
визначається Законом України про
імміграцію.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про імміграцію»,- імміграція - це
прибуття в Україну чи залишення в
Україні у встановленому законом
порядку іноземців та осіб без
громадянства на постійне проживання;
іммігрант - іноземець чи особа без
громадянства, який отримав дозвіл на
імміграцію і прибув в Україну на
постійне проживання, або, перебуваючи в
Україні на законних підставах, отримав
дозвіл на імміграцію і залишився в
Україні на постійне проживання;
імміграційна віза позначка у
паспортному документі, що засвідчує
право іноземця чи особи без
громадянства на в'їзд в Україну для
постійного проживання.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про
імміграцію»,- дозвіл на імміграцію поза
квотою імміграції надається одному з
подружжя, якщо другий з подружжя, з яким
він перебуває у шлюбі понад два роки, є
громадянином України, дітям і батькам
громадян України.

Положеннями статті 12 Закону України
«Про імміграцію» встановлено, що
дозвіл на імміграцію може бути
скасовано органом, який його видав,
якщо: з'ясується, що його надано на
підставі свідомо неправдивих
відомостей, підроблених документів чи
документів, що втратили чинність;
іммігранта засуджено в Україні до
позбавлення волі на строк більше
одного року і вирок суду набрав
законної сили; дії іммігранта
становлять загрозу національній
безпеці України, громадському порядку
в Україні; це є необхідним для охорони
здоров'я, захисту прав і законних
інтересів громадян України; іммігрант
порушив законодавство про правовий
статус іноземців та осіб без
громадянства; в інших випадках,
передбачених законами України.

Відповідно до пункту 21 «Порядку
провадження за заявами про надання
дозволу на імміграцію і поданнями про
його скасування та виконання прийнятих
рішень», затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України №1983 від 26
грудня 2002 року, подання щодо скасування
дозволу на імміграцію вправі
порушувати орган виконавчої влади,
якій у межах наданих йому повноважень
забезпечує виконання законодавства
про імміграцію, якщо стало відомо про
існування підстав для скасування
дозволу на імміграцію.

Пунктом 23 «Порядку провадження за
заявами про надання дозволу на
імміграцію і поданнями про його
скасування та виконання прийнятих
рішень»,- визначено, що Департамент,
територіальні органи і підрозділи
всебічно вивчають у місячний термін
подання щодо скасування дозволу на
імміграцію, запитують у разі потреби
додаткову інформацію в ініціатора
подання, інших органів виконавчої
влади, юридичних і фізичних осіб, а
також запрошують для надання пояснень
іммігрантів, стосовно яких
розглядається це питання. На підставі
результату аналізу інформації
приймається відповідне рішення.

Діючою на момент прийняття
оскаржуваного рішення постановою КМУ
„Про затвердження Порядку формування
квоти імміграції, Порядку провадження
за заявами про надання дозволу на
імміграцію і поданнями про його
скасування та виконання прийнятих
рішень, Порядку оформлення і видачі
посвідки на постійне проживання"
передбачено що міграційний орган,
територіальні органи і підрозділи
всебічно вивчають у місячний термін
подання щодо скасування дозволу на
імміграцію, запитують у разі потреби
додаткову інформацію в ініціатора
подання, інших органів виконавчої
влади, юридичних і фізичних осіб, а
також запрошують для надання пояснень
іммігрантів, стосовно яких
розглядається це питання. На підставі
результату аналізу інформації
приймається відповідне рішення.

В порушення вищезазначеного порядку
Позивач не був повідомлений про
розгляд питання про скасування дозволу
на імміграцію.

Суд зазначає, що позивач, під час при
отриманні дозволу на імміграцію надав
всі документи, передбачені законом, не
приховував дані щодо сімейного стану,
та на підставі правдивих данних
отримав дозвіл на імміграцію в Україну
від 06.12.2012р.

При цьому позивач продовжує
знаходиться в шлюбі з громадянином
ОСОБА_7

Таким чином, враховуючи, що Дозвіл на
імміграцію був наданий позивачу при
відсутності будь - яких протиправних
дій зі сторони позивача. Скасування
цього дозволу, а не його зміна або
скасування з прийняттям нового
рішення, без врахування обставин, які
існують, суттєво порушує права
позивача, оскільки він мав передбачені
законом підстави на отримання дозволу
на імміграцію, а також таке скасування
дозволу на імміграцію тягне за собою
негативні наслідки для позивача при
відсутності будь-якої вини його у
спірних обставинах.

Суд прийшов до висновку про
протиправність спірного рішення,
виходячи також з положень статей 9,29
Загальної декларації прав людини 1948
року, відповідно до яких ніхто не може
зазнавати безпідставного арешту,
затримання або вигнання, а при
здійсненні своїх прав кожна людина
може зазнавати лише таких обмежень, які
встановлені законом виключно з метою
забезпечення належного визнання та
поваги прав і свобод інших людей, а
також забезпечення справедливих вимог
моралі, суспільного порядку і
загального добробуту.

Згідно зі ст.13 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
кожен чиї права та свободи порушено має
право на ефективний засіб юридичного
захисту в національному органі, навіть
якщо таке порушення було вчинене
особами, які здійснювали свої офіційні
повноваження.

Статтею 8 КАС України визначено, що суд
при вирішенні справи керується
принципом верховенства права,
відповідно до якого зокрема людина, її
права та свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності субєктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті вони на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії); добросовісно;
розсудливо; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

З урахуванням встановлених у судовому
засіданні фактів, суд прийшов до
висновку, що позивач довів суду ті
обставини, на які посилався в їх
обґрунтування позовних вимог і вони
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.158-163 КАС України, суд -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати недійсним та скасувати рішення
Управління Державної міграційної
служби України в Херсонській області
від 27.08.2013р. №1/3-10056 про скасування
дозволу на імміграцію, видане на ім'я
ОСОБА_1.

Зобов'язати управління Державної
міграційної служби України в
Херсонській області видати ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1.н., посвідку на постійне
проживання в Україні.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України чи
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 21 жовтня 2014 р.

Суддя
Циганій С.І.

кат. 3.1.3