Справа № 2а-2/10
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/49454/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого суддіГоловчук С.В.
(суддя-доповідач),суддівЛіпського Д.В.,
Стародуба О.П.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Василівського районного
суду Запорізької області від 07 квітня
2010 року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 17 травня 2012 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до
Відділення виконавчої дирекції фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Василівському
районі Запорізької області (далі - ВВД
ФССНВВПЗ України у Василівському
районі Запорізької області), треті
особи - Підприємство з іноземними
інвестиціями у формі Закритого
акціонерного товариства «Запорізький
залізорудний комбінат» (далі - ЗАТ
«Запорізький залізорудний комбінат»),
ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання дій
протиправними,

в с т а н о в и л а:

У липні 2009 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з адміністративним позовом про
визнання неправомірними дій та
зобов'язання виплатити страхові
виплати. В обґрунтування позовних
вимог позивач зазначив, що у січні 2009
року внаслідок нещасного випадку на
виробництві загинув його син у зв'язку
з чим, він як член його сім'ї має право
на отримання страхових виплат,
передбачених Законом України від 23
вересня 1999 року № 1105-XIV «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (далі - Закон № 1105-XIV).
Посилаючись на те, що ВВД ФССНВВПЗ
України у Василівському районі
Запорізької області відмовило йому у
призначені таких виплат, та уточнивши
позовні вимоги, просив суд визнати
неправомірними дії відповідача,
зобов'язати останнього провести
нарахування та виплатити страхові
виплати: одноразову допомогу в повному
обсязі та щомісячну допомогу у розмірі
різниці, між сумою, яку отримує ОСОБА_6
до перерахунку, та нарахованої йому з
ІНФОРМАЦІЯ_5 та стягнути 3500,00 грн
судових витрат.

Постановою Василівського районного
суду Запорізької області від 07 квітня
2010 року, яку залишено без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 17 травня 2012
року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує
питання про скасування судових рішень
та ухвалення нового рішення про
задоволення позовних вимог,
посилаючись на неправильне
застосування норм процесуального
права. Вказує, що судами неправильно
застосовано норми Сімейного кодексу
України та Закону № 1105-XIV, зокрема,
неправильно визначено поняття «член
сім'ї». Крім того, не дано належної
оцінки його доводам щодо наявності
позовної заяви про розірвання шлюбу
між ОСОБА_7 та його дружиною та не взято
до уваги інші документи, що
підтверджують факт спільного
проживання померлого з батьками.
Зазначає, що за визначенням, наведеним
у статті 37 Закону України від 05
листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне
забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII)
відноситься до непрацездатних членів
сім'ї, а тому має право на отримання
виплат, передбачених Законом № 1105-XIV.

ВВД ФССНВВПЗ України у Василівському
районі Запорізької області у
запереченнях на касаційну скаргу
посилається на те, що рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
ухвалені з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
судами правильно встановлені факти,
досліджені докази та наведені
обґрунтовані висновки. Вказує, що на
момент смерті ОСОБА_7 шлюб між
ним та ОСОБА_6 не було припинено. Крім
того, в акті форми Н-1 від 27 січня 2009 року
зазначено, що на утриманні загиблого
була лише його неповнолітня донька -
ОСОБА_8, якій і призначено щомісячні
виплати, передбачені Законом № 1105-XIV.
Просить залишити касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 на
Запорізькому залізорудному комбінаті
внаслідок нещасного випадку загинув
син ОСОБА_4 - ОСОБА_7, про що 27 січня 2009
року складено Акт про нещасний випадок
форми Н-1 №1.

У лютому 2009 року дружина позивача
звернулась до ВВД ФССНВВПЗ України у
Василівському районі Запорізької
області із заявою про призначення
щомісячних страхових виплат,
одноразової допомоги та моральної
шкоди, передбаченої Законом № 1105-XIV.

Листом від 20 лютого 2009 року №96/02.09
відповідач відмовив позивачу та його
дружині у призначенні таких виплат
через те, що сім'єю загиблого сина є
його дружина та неповнолітня донька, а
оскільки на день його смерті батьки
потерпілого були працездатними
особами і отримували заробітну плату
вони не відносяться до кола осіб, які
мають право на страхові виплати.

У травні 2009 року ОСОБА_4 повторно
звернувся до відповідача за
призначенням щомісячних страхових
виплат, виплати одноразової допомоги,
відшкодуванням моральної шкоди, видачі
документів для отримання посвідчення,
що підтверджує статус члена сім'ї
загиблого шахтаря та встановлення
доплати у розмірі прожиткового
мінімуму. Проте, листом від 25 травня 2009
року №1008/03.09 йому відмовлено за
аналогічних підстав.

Правова основа, економічний механізм
та організаційна структура
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
призвели до втрати працездатності або
загибелі застрахованих на виробництві
(далі - страхування від нещасного
випадку) визначені Законом № 1105-XIV.

Відповідно до статті 21 цього Закону, у
разі настання страхового випадку Фонд
соціального страхування зобов'язаний у
встановленому законодавством порядку
своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або в разі його смерті.

У разі смерті потерпілого внаслідок
нещасного випадку або професійного
захворювання, розмір одноразової
допомоги його сім'ї повинен бути не
меншим за п'ятирічну заробітну плату
потерпілого і, крім того, не меншим за
однорічний заробіток потерпілого на
кожну особу, яка перебувала на його
утриманні, а також на його дитину, яка
народилася протягом не більш як
десятимісячного строку після смерті
потерпілого (частини 7 статті 34 Закону
№ 1105-XIV).

При цьому, суми страхових виплат
особам, які мають на це право,
визначаються із середньомісячного
заробітку потерпілого за вирахуванням
частки, яка припадала на потерпілого та
працездатних осіб, що перебували на
його утриманні, але не мали права на ці
виплати (частини 9 статті 34 Закону №
1105-XIV).

Статтею 33 Закону № 1105-XIV визначено коло
осіб, які мають право на страхові
виплати у разі смерті потерпілого.

Так, за умовами наведеної норми закону,
у разі смерті потерпілого право на
одержання щомісячних страхових виплат
(пенсій згідно з підпунктом «д» пункту 1
частини першої статті 21 цього Закону)
мають непрацездатні особи, які
перебували на утриманні померлого або
мали на день його смерті право на
одержання від нього утримання, а також
дитина померлого, яка народилася
протягом не більш як десятимісячного
строку після його смерті.

Такими непрацездатними особами є:

1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16
до 18 років, які не працюють, або старші
за цей вік, але через вади фізичного або
розумового розвитку самі не спроможні
заробляти; діти, які є учнями,
студентами (курсантами, слухачами,
стажистами) денної форми навчання - до
закінчення навчання, але не більш як до
досягнення ними 23 років;

2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки,
які досягли 60 років, якщо вони не
працюють;

3) інваліди - члени сім'ї потерпілого на
час інвалідності;

4) неповнолітні діти, на утримання яких
померлий виплачував або був
зобов'язаний виплачувати аліменти;

5) непрацездатні особи, які не
перебували на утриманні померлого, але
мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у
разі смерті потерпілого мають також
дружина (чоловік) або один з батьків
померлого чи інший член сім'ї, якщо він
не працює та доглядає дітей, братів,
сестер або онуків потерпілого, які не
досягли 8-річного віку.

Пенсія у разі смерті годувальника
призначається і виплачується згідно із
законодавством.

Із змісту наведеної норми закону видно,
що право на виплату страхових виплат
має член сім'ї загиблого, який
перебував на його утриманні або мав
право на одержання від нього такого
утримання, тобто був непрацездатним.

Як встановлено судами, у 2002 році ОСОБА_4
встановлено третю групу інвалідності,
у зв'язку з чим він отримував пенсію,
проте працював у ВП «Атоменергомаш» на
посаді інженера-конструктора І
категорії, де отримував заробітну
плату, що підтверджується довідкою до
акту огляду МСЕК, довідкою Пенсійного
фонду, посвідченням та довідкою про
доходи.

Отже, на час смерті ОСОБА_7, позивач,
хоча і мав третю групу інвалідності,
однак був працездатною особою та не
перебував на утриманні загиблого, а
тому не відноситься до кола осіб, які
мають право на отримання страхових
виплат

Крім того, у своєму рішенні апеляційний
суд зазначив, що згідно з довідкою -
випискою з домової книги про склад
сім'ї та прописку від 12 січня 2009 року №
41 у квартирі разом з позивачем
прописані його дружина - ОСОБА_5 та
повнолітні діти - ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_10 (донька) ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_3, що спростовує доводи про
те, що заробіток загиблого ОСОБА_7 був
основним джерелом засобів до існування
позивача.

Враховуючи те, що з 2003 року загиблий
перебував у шлюбі з ОСОБА_6, з якою мав
доньку - ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4, і на
час його смерті шлюб не розірвано,
відповідачем правомірно призначено та
виплачено його дружині та доньці
одноразову допомогу, як сім'ї
загиблого, у розмірі 321 282,00 грн,
одноразову допомогу на особу, яка
перебувала на його утриманні - доньці
загиблого у розмірі 64 256,40 грн, а також
доньці загиблого призначено щомісячну
виплату у розмірі 2 677,35 грн до
досягнення нею 16-ти річного віку.

Оскільки ОСОБА_4 не відноситься до
непрацездатних членів сім'ї померлого
ОСОБА_7, суди обґрунтовано відмовили у
задоволенні позовних вимог.

Твердження позивача про те, що за
визначенням, наведеним у статті 37
Закону № 1788-XII він відноситься до
непрацездатних членів сім'ї, не
спростовують висновків судів першої та
апеляційної інстанцій, оскільки
зазначена норма не поширюється на
спірні правовідносини, які
врегульовані спеціальним Законом №
1105-XIV.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами норм
матеріального чи процесуального права,
що призвело або могло призвести до
неправильного вирішення спору, тому
підстав для скасування ухвалених
судових рішень колегія суддів не
вбачає.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Василівського
районного суду Запорізької області від
07 квітня 2010 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 17 травня 2012
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.В. Головчук
Судді Д.В. Ліпський
О.П. Стародуб