Справа № 2а-1266/11/2670
Суддя: Мєзєнцев Є.І.
Дата ухвалення: 2014-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
2а-1266/11/2670 Головуючий
у 1-й інстанції: Каракашьян С.К.
Суддя-доповідач: Мєзєнцев Є.І.
У Х В А Л А

Іменем України

20 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Мєзєнцева Є.І.,
суддів - Старової Н.Е., Файдюка В.В., при
секретарі - Войтковській Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та
Управління Міністерства внутрішніх
справ України на Південно-Західній
залізниці на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 04
серпня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Міністерства внутрішніх
справ України на Південно-Західній
залізниці про стягнення недоотриманих
коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до
Управління Міністерства внутрішніх
справ України на Південно-Західній
залізниці про стягнення з УМВС України
на Південно-Західній залізниці
недоотримані коштів за роботу в умовах
режимних обмежень у розмірі 10% від
посадового окладу за кожен місяць
служби в Управлінні, а саме 112 гривень
за кожний місяць та стягнення
недоотриманих коштів за службу понад
встановлену тривалість робочого часу в
сумі 6447,80 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 04
серпня 2014 року адміністративний позов
задоволено частково.

Позивач, посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, просить скасувати вказане
судове рішення в частині відмови в
задоволенні позовної вимоги про
стягнення з УМВС України на
Південно-Західній залізниці
недоотримані коштів за роботу в умовах
режимних обмежень у розмірі 10% від
посадового окладу за кожен місяць
служби в Управлінні, а саме 112 гривень
за кожний місяць та прийняти нове, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Відповідач, посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, просить скасувати вказане
судове рішення в частині стягнення
недоотриманих коштів за службу понад
встановлену тривалість робочого часу в
сумі 6447,80 грн. та прийняти нове, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог
в повному обсязі.

В судовому засіданні ОСОБА_2 заявив
клопотання про витребування
додаткових доказів, однак передбачених
законом належних обгрунтувань на
підтвердження викладеного в
клопотанні надано не було, а тому
колегія суддів не вбачає підстав для
задоволення означеного клопотання.

Перевіривши повноту встановлення
окружним адміністративним судом
фактичних обставин справи та
правильність застосування ним норм
матеріального і процесуального права,
суд дійшов наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що
з 1 лютого 2010 року ОСОБА_2 проходив
службу в Лінійному відділі на станції
Київ - Пасажирський. Наказом Управління
Міністерства внутрішніх справ України
на Південно-Західній залізниці від
15.03.2010 р. №73 о/с позивача призначено
виконуючим обов'язки за посадою
заступника начальника Лінійного
відділу на станції Київ-Пасажирський з
кадрового забезпечення Управління
Міністерства внутрішніх справ України
на Південно-Західній залізниці (без
права роботи з таємними документами),
встановлено оклад 1120 грн., надбавку за
виконання особливо-важливих завдань у
розмірі 50 відсотків, з 01.02.2010 р.

Наказом Управління від 02.04.2010 № 16 о/с
дек ОСОБА_2 надано допуск до державної
таємниці за формою - 3, яка передбачає
роботу з матеріалами носіями секретної
інформації, які мають гриф
секретності "Таємно".

Відповідно до п. 5 затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 15 червня 1994 р. N 414 Положення про
види, розміри і порядок надання
компенсації громадянам у зв'язку з
роботою, яка передбачає доступ до
державної таємниці, такими, що постійно
працюють з відомостями, що становлять
державну таємницю, вважаються особи,
які за своїми функціональними
обов'язками або на час виконання робіт
згідно з укладеними договорами
займаються розробленням,
виготовленням, обліком, зберіганням,
використанням документів, виробів та
інших матеріальних носіїв державної
таємниці, приймають рішення з цих
питань або здійснюють постійний
контроль за станом захисту державної
таємниці.

Пунктом 6 вказаного Положення
встановлено, що персональний склад
осіб, які працюють в умовах режимних
обмежень, та розмір надбавки
визначаються керівником відповідного
органу законодавчої, виконавчої та
судової влади, органу прокуратури,
інших органів державної влади,
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим, Ради міністрів Автономної
Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, підприємства, установи
та організації, де працюють ці особи.

Таким чином, для отримання надбавки
необхідно займати посаду з визначеним
колом посадових обов'язків, а також
мати дозвіл на роботу з відповідним
рівнем обмеження.

Позивач мав відповідний дозвіл, проте,
його посаду не було віднесено до кола
посад, зайняття яких обумовлює доступ
до інформації з обмеженим доступом.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що наявність такого доступу
фактично не може бути підставою для
виплати коштів, проте, свідчить про
наявність певних порушень
законодавства в цій галузі з боку
відповідача, а тому позовні вимоги в
цій частині задоволенню не підлягають.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів
України від 14 вересня 1991 року № 197 "Про
порядок компенсації особам рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ за службу понад
установлений законодавством робочий
час, а також у дні щотижневого
відпочинку та святкові дні"
встановлено, що при залученні осіб
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ, які
утримуються за рахунок коштів
республіканського та місцевих
бюджетів, а також коштів, що надходять
за договорами від міністерств,
відомств, підприємств, установ,
організацій і громадян, до несення
служби понад установлений
законодавством робочий час оплата
їхньої праці за цей час провадиться у
розмірах, передбачених законодавством
України про працю, з розрахунку
посадового окладу й окладу за
спеціальним званням.

Як встановлено судом першої інстанції,
відповідачем не заперечується
обставина щодо несення позивачем
служби понад встановлений час та у
вихідні дні. Зокрема, матеріали справи
містять протоколи нарад, в яких
зазначено про участь позивача, та
відомості розстановки нарядів, які
містять підписи позивача.

Згідно з частиною першою статті 8
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом верховенства
права, відповідно до якого, зокрема,
людина, її права та свободи визнаються
найвищими цінностями та визначають
зміст і спрямованість діяльності
держави.

Суд критично ставиться до посилання
відповідача на наказ МВС України від 17
грудня 1991 року № 530 "Про порядок
компенсації особам рядового та
начальницького складу ОВС за службу
понад встановленого законодавством
робочого часу, а також в дні
щотижневого відпочинку та в
святкові дні", яким передбачено, що
витрати на вказані компенсації
проводяться за рахунок і в межах фонду
оплати праці, у зв'язку з наступним.

Відповідно до частини другої статті 3
Конституції України, права і свободи
людини та їх гарантії визначають зміст
і спрямованість діяльності держави.
Держава відповідає перед людиною за
свою діяльність. Утвердження і
забезпечення прав і свобод людини є
головним обов'язком держави, що і
відображено у принципі верховенства
права.

Однією з конституційних гарантій прав
і свобод людини і громадянина,
відповідно до статті 22 Конституції
України, є недопущення їх скасування чи
звуження к змісту та обсягу при
прийнятті нових законів або внесенні
змін до чинних законів.

Тлумачення словосполучення "звуження
змісту та обсягу прав і свобод людини і
громадянина", що міститься у частині
третій статті 22 Конституції України,
Конституційний Суд України дав у
рішення від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005
(справа про постійне користування
земельними ділянками), згідно з яким
конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані при прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів, не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод. Скасування
конституційних прав і свобод - це їх
офіційна (юридична або фактична)
ліквідація. Звуження змісту та обсягу
прав і свобод є їх обмеженням.

Таким чином, інструкцією МВС України
від 17 грудня 1991 року № 530 "Про порядок
компенсації особам рядового та
начальницького складу ОВС за службу
понад встановленого законодавством
робочого часу, а також в дні
щотижневого відпочинку та в святкові
дні" суттєво звужено права позивача, а
тому, з урахуванням приписів статті 8
КАС України суд їх не застосовує.

Відповідно до приписів п. 3.12 Інструкції
з організації діяльності чергових
частин органів і підрозділів
внутрішніх справ України затвердженої
Наказом Міністерства внутрішніх справ
України від 28 квітня 2009 року № 181,
направленої на захист інтересів
суспільства і держави від протиправних
посягань, тривалість несення служби
відповідальних по ГУМВС, УМВС, МУ, ЛУ -
тиждень, їх заступників та
відповідальних від структурних
підрозділів - доба. Після закінчення
чергування заступникам відповідальних
та відповідальним від структурних
підрозділів надається відпочинок,
ураховуючи фактично витрачений на
чергування час (при чергуванні до 21.00 - 12
годин, при добовому чергуванні - 24
години).

Отже, позивач був зобов'язаний нести
службу мінімум до 21-00, доказів
встановлення позивачу іншого графіку
відповідачем не надано, у зв'язку з чим
вимоги в цій частині підлягають
задоволенню.

Доводи апеляційних скарг
зазначених вище висновків суду
попередньої інстанції не спростовують
і не дають підстав для висновку, що
судом першої інстанції при розгляді
справи неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права. За
наведеного, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про часткове задоволення
адміністративного позову.

За правилами ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись статтями 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Управління
Міністерства внутрішніх справ України
на Південно-Західній залізниці
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 04 серпня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку,
встановленому статтею 254 КАС України та
може бути оскаржена безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції в порядку і строки,
встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя

Є.І.Мєзєнцев

суддя
Н.Е.Старова

суддя

В.В.Файдюк

Головуючий суддя
Мєзєнцев Є.І.

Судді:
Файдюк В.В.