Справа № 2а-23904/11
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

"15" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/10536/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Сороки М.О.,Смоковича М.І.,Горбатюка
С.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_4 до управління
Пенсійного фонду України в місті
Тернополі про визнання рішення комісії
нечинним та зобов'язання призначити
пенсію, за касаційною скаргою
управління Пенсійного фонду України в
місті Тернополі (далі - УПФ) на
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 31 січня 2012
року і ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 1 лютого 2013
року, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2011 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з вказаним позовом, у якому з
урахуванням уточнених позовних вимог
просила визнати нечинним рішення
комісії УПФ від 27.09.2011 (протокол № 34),
яким відмовлено у призначенні пенсії
за вислугу років; зобов'язати
відповідача зарахувати до
педагогічного стажу період роботи з
11.11.1996 по 01.09.2006 на посаді
педагога-куратора; призначити пенсію
за вислугу років на педагогічних
посадах більше 25 років відповідно до
пункту «е» статті 55 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», починаючи з
25.08.2011.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що
звернулась до УПФ із заявою про
призначення пенсії за вислугу років
відповідно до пункту «е» статті 55
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», оскільки має
педагогічний стаж, необхідний для
призначення пенсії. Однак, УПФ було
відмовлено їй у призначення пенсії за
вислугу років з посиланням на
неможливість зарахувати період її
роботи з 11.11.1996 по 01.09.2006 до стажу, що дає
право на призначення пенсії за вислугу
років.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 31 січня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 1 лютого 2013
року, позов задоволено. Визнано
нечинним рішення комісії УПФ від 27.09.2011
про відмову ОСОБА_4 у призначенні
пенсії за вислугу років. Зобов'язано
УПФ зарахувати роботу ОСОБА_4 на посаді
педагога-куратора з 11.11.1996 по 01.09.2006 до
спеціального стажу, який дає право на
призначення пенсії за вислугу років на
педагогічних посадах, та призначити їй
пенсію з 25.08.2011.

У касаційній скарзі УПФ, посилаючись на
порушення судами норм матеріального і
процесуального права, просить рішення
судів попередніх інстанцій скасувати
та ухвалити нове судове рішення про
відмову у задоволенні позову.

У запереченні на касаційну скаргу
ОСОБА_4, посилаючись на законність
судових рішень просить залишити їх без
змін.

З`ясувавши обставини справи в межах,
передбачених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), колегія суддів
приходить до висновку про відмову у
задоволенні касаційної скарги з таких
підстав.

Встановлено, що згідно трудової книжки
позивача, вона з 23.08.1985 по 01.09.1996
працювала на посаді вихователя
дитячого садка, вчителя початкових
класів у середній школі, з 11.11.1996 по
01.09.2006 на посаді педагога-куратора у
Тернопільській Українській гімназії
ім. І.Франка, яка з 01.09.2006 перейменована
на вихователя класу, та по 23.08.2011 - на
посаді вихователя гімназії.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 25 квітня 2007 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до Тернопільської
Української гімназії ім. І. Франка,
Управління освіти та науки
Тернопільської міської ради визнано
роботу ОСОБА_4 у період з 11.11.1996 по 01.09.2006
на посаді педагога-куратора у
Тернопільській Українській гімназії
ім. І. Франка педагогічною та
зараховано вказаний період роботи до
педагогічного стажу. Вказане рішення
суду набрало законної сили.

25.08.2011 ОСОБА_4 звернулась до УПФ із
заявою про призначення пенсії за
вислугу років згідно пункту «е» статті
55 Закону України «Про пенсійне
забезпечення».

Рішенням комісії при УПФУ від 27.09.2011
позивачу у задоволенні заяви було
відмовлено з посиланням те, що період
її роботи з 11.11.1996 по 01.09.2006 неможливо
зарахувати до стажу роботи, що дає
право на призначення пенсії за вислугу
років.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з яким погодився
апеляційний суд, виходив з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС
України обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Оскільки на час звернення позивача до
суду вказане вище судове рішення
набрало законної сили, суди дійшли
обґрунтованого висновку про наявність
підстав для задоволення позовних
вимог.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України також
погоджується з такими висновками судів
попередніх інстанцій і доводи
касаційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, суд, -

ухвалив:

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в місті
Тернополі залишити без задоволення, а
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 31 січня 2012
року і ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 1 лютого 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-2442 КАС України.

Судді: