Справа № 826/3117/14
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/3117/14
інстанції: Літвінова А.В.
Суддя-доповідач: Бужак Н.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді: Бужак Н.П,

суддів: Костюк Л.О., Троян Н.М.

за участю секретаря: Савін І.В.,

розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу Державної судової
адміністрації України на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 07 квітня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Державної судової адміністрації
України до Державної виконавчої служби
України про визнання протиправними дії
та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В :

Державна судова адміністрація України
звернулася до суду з позовом до
Державної виконавчої служби України
про визнання протиправними дій та
скасування постанов від 10.02.2014 року
ВП№27983841, ВП№15638689, ВП№28381871.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
07 квітня 2014 року в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, позивач Державна
судова адміністрація України подала
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду та прийняти
нову, якою позовні вимоги задовольнити.

Дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, вислухавши осіб, що
з»явились в судове засідання, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та як вбачається з матеріалів справи,
Державною виконавчою службою України
відкрито виконавчі провадження, а саме:
23.10.2009 року на підставі виконавчого
листа Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 09.10.2009 року
№2а-1750 - ВП№15638689, 04.08.2011 року на підставі
виконавчого листа Вінницького
окружного адміністративного суду від
11.05.2011 року №2а-1057/09/0270 - ВП№27983841 та
29.08.2011 року на підставі виконавчого
листа Житомирського окружного
адміністративного суду від 16.05.2011 року
№1548/11 - ВП№28381871.

Супровідними листами від 04.11.2009 року
№Ф-28464-25, від 04.08.2011 року №С-25392-2011, від
30.08.2011 року №Ж-30873/20 зазначені постанови
про відкриття виконавчих проваджень:
направлені на адресу Державної судової
адміністрації України, про що свідчать
матеріали справи.

Старшим державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
винесено ряд вимог по виконавчим
провадженням: №15638689, №27983841, №28381871,
відповідно до яких Державна судова
адміністрація України у вказаний в
вимогах строк повинна виконати в
повному обсязі судові рішення на
підставі яких видано виконавчі листи
від 09.10.2009 року №2а-1750, від 11.05.2011 року
№2а-1057/09/0270 та від 16.05.2011 року №1548/11, а у
разі невиконання судових рішень надати
до відділу письмові пояснення
відповідальної особи про причини
невиконання судових рішень на підставі
яких видано виконавчі листи.

Оскільки, відповідачем було вжито ряд
заходів по виконанню виконавчих
листів, то державним виконавцем в межах
виконавчих проваджень №15638689, №27983841,
№28381871 було прийнято постанови від
10.02.2014 року ВП№27983841, ВП№15638689, ВП№28381871
про стягнення з боржника витрат на
проведення виконавчих дій.

Державна судова адміністрація України
не погоджуючись з постановами
Державної виконавчої служби України
від 10.02.2014 року ВП№27983841, ВП№15638689,
ВП№28381871 про стягнення з боржника
витрат на проведення виконавчих дій,
звернулась до суду з вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам що
склалися між сторонами, колегія суддів
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Відповідно до Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Частиною другою статті 2 Закону України
«Про виконавче провадження»
встановлено, що примусове виконання
рішень здійснюють державні виконавці,
визначені Законом України "Про
державну виконавчу службу".

Згідно статті 25 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Відповідно до статті 27 Закону України
«Про виконавче провадження» у разі
ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Згідно статті 41 Закону України «Про
виконавче провадження» витрати
органів державної виконавчої служби,
пов'язані з організацією та
проведенням виконавчих дій щодо
забезпечення примусового виконання
рішень, є витратами виконавчого
провадження.

Витрати виконавчого провадження
здійснюються за рахунок коштів
Державного бюджету України та коштів
виконавчого провадження, які
використовуються у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

До витрат, пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, належать
кошти, за рахунок яких здійснено
оплату: 1) перевезення, зберігання і
реалізації майна боржника; 2) послуг
експертів, суб'єктів оціночної
діяльності - суб'єктів господарювання
та інших осіб, залучених у
встановленому законом порядку до
провадження виконавчих дій; 3)
поштового переказу стягувачу
стягнених аліментних сум; 4) проведення
розшуку боржника, його майна або
розшуку дитини; 5) розміщення
оголошення в засобах масової
інформації; 6) виготовлення та
пересилання документів виконавчого
провадження, ведення Єдиного
державного реєстру виконавчих
проваджень; 7) інших витрат, необхідних
для забезпечення належної організації
виконання рішень органами державної
виконавчої служби.

Про стягнення з боржника витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, державний
виконавець виносить постанову, яка
затверджується начальником
відповідного відділу державної
виконавчої служби. Зазначена постанова
надсилається сторонам не пізніше
наступного робочого дня після її
винесення і може бути оскаржена ними до
суду у десятиденний строк.

Відповідно до пункту 3.13.1 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України № 512/5 від
02.04.2012 року, про розмір витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, державний
виконавець відповідно до розрахунку
витрат, наданого фінансовою службою
відповідного головного управління
юстиції, складає акт про витрати,
пов'язані з організацією та
проведенням виконавчих дій (додаток 1),
у якому зазначаються перелік та суми
витрат, пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій.

Отже, колегія суддів приходить до
висновку, що державна виконавча служба
під час винесення оскаржуваних
постанов діяла у відповідності до
вимог чинного законодавства України.

Доводи представника апелянта,
викладені в апеляційній скарзі та в
судовому засіданні під час
апеляційного розгляду справи, не
узгоджуються з нормами чинного
законодавства та спростовуються
зібраними у справі доказами.

Представником відповідача не надано
доказів, які б свідчили, що оскаржувані
постанови прийняті державним
виконавцем після закінчення
виконавчого провадження та, що суми
витрат, зазначених у постановах, є
меншими чи не відповідають дійсності.

За таких обставин, колегія суддів
апеляційної інстанції погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
старшим державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України в
межах своїх повноважень прийнято
оскаржувані постанови про стягнення з
боржника витрат на проведення
виконавчих дій.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
постанова суду є законною і
обґрунтованою, ухвалена з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, а тому підстав для її скасування
не має.

Викладені в апеляційній скарзі
апелянтом доводи, висновків суду
першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 198,200 КАС України, суд
апеляційної інстанції має право за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга
підлягає залишенню без задоволення, а
постанова суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160,197,198,200,205,206,212,254 КАС
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної судової
адміністрації України залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
07 квітня 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте на неї
може бути подано касаційну скаргу до
Вищого адміністративного суду України
у порядку та в строки, визначені ст. 212
КАС України.

Головуючий суддя:
Бужак
Н.П.

судді:
Костюк
Л.О.

Троян Н.М.

Повний текст виготовлено: 22 жовтня 2014
року.

Головуючий суддя
Бужак Н.П.

Судді:
Костюк Л.О.

Троян Н.М.