Справа № 810/1661/14
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 810/1661/14
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

16 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Вівдиченко Т.Р.

Суддів:
Гром Л.М.

Міщука М.С.

За участю секретаря:
Стеценко А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Білоцерківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 31 березня
2014 року у справі за адміністративним
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 до Білоцерківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області про визнання
протиправною та скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - Фізична особа-підприємець
ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправною та
скасування вимоги про сплату боргу від
21 листопада 2013 року № Ф-2380 на суму 2388,06
грн.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 31 березня
2014 року адміністративний позов
задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано
вимогу Білоцерківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області про сплату боргу від
21 листопада 2013 року № Ф-2380 в частині
нарахування Фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_3 заборгованості по єдиному
внеску у розмірі 1990,05 грн.

Не погодившись з постановою суду,
відповідач - Білоцерківська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Київській області звернувся з
апеляційною скаргою, просить скасувати
постанову суду першої інстанції в
частині задоволення позову та прийняти
нове рішення, яким у задоволенні позову
в цій частині відмовити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
розгляду заяви, в судове засідання не
з'явилися. Про причини своєї неявки суд
не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення заяви, а
особиста участь сторін в судовому
засіданні - не обов'язкова, колегія
суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС
України визнала можливим проводити
розгляд заяви за відсутності
представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні суддю-доповідача, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_3 зареєстрована як фізична
особа-підприємець, перебуває на
спрощеній системі оподаткування та є
платником внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Згідно пенсійного посвідчення Серії
НОМЕР_1, виданого 15 липня 2009 року,
позивач отримує пенсію за віком.

Пенсія позивачу призначена на підставі
ст. 55 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», що підтверджується
посвідченням громадянина, який
постійно проживає на території зони
посиленого радіоекологічного контролю
категорії 4 від 21 липня 2005 року Серія
НОМЕР_2.

21 листопада 2013 року Білоцерківською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Київській області
прийнято та направлено позивачу вимогу
№ Ф-2380 про сплату боргу (недоїмки) зі
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування в сумі 2388,06 грн.

Не погоджуючись із вищевказаною
вимогою та вважаючи її протиправною,
позивач звернулась до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Пунктом 1 частини 1 статті 9 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від 09
липня 2003 року № 1058-ІV передбачено такий
вид пенсій, як пенсія за віком.

У пункті 13 Прикінцевих положень
вищевказаного Закону визначено, що у
разі якщо особа має право на отримання
пенсії, щомісячного грошового
утримання, зокрема й відповідно до
Закону № 796-ХІІ, призначається одна
пенсія, щомісячне довічне грошове
утримання за її вибором.

Разом з тим, згідно ст. 15 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» від 05
листопада 1991 року № 1788-ХІІ, умови, норми
та порядок пенсійного забезпечення
громадян, які постраждали від
Чорнобильської катастрофи,
визначаються Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28
лютого 1991 року № 796-ХІІ або їм надається
право на одержання пенсії на підставах,
передбачених цим Законом.

Статтею 2 Закону № 1788-ХІІ (у редакції, що
була чинною на час виникнення спірних
відносин) передбачено такі види пенсій:
трудові пенсії: за віком; по
інвалідності; в разі втрати
годувальника; за вислугу років;
соціальні пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», особам,
які працювали або проживали на
територіях радіоактивного
забруднення, пенсії надаються із
зменшенням пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону № 1058-ІV.

Згідно з пунктом 4 частини першої
статті 4 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08 липня 2010
року № 2464-VI, платниками єдиного внеску
є фізичні особи-підприємці, у тому
числі ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

За приписами частини четвертої статті 4
вищевказаного Закону (зі змінами та
доповненнями, внесеними Законом
України «Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України» від 07
липня 2011 року № 3609-VI, які набрали
чинності 06 серпня 2011 року), особи,
зазначені у пункті 4 частини першої
цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.

Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Статтею 26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та статтею 12 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
для громадян України встановлений
загальний пенсійний вік, з настанням
якого вони можуть претендувати на
виплату пенсії за віком.

Відповідно до статті 55 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», особам,
які працювали або проживали на
територіях радіоактивного
забруднення, пенсії надаються із
зменшенням пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону № 1058-ІV.

Як вбачається з копії пенсійного
посвідчення Серії НОМЕР_1, виданого 15
липня 2009 року, фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 є пенсіонером
за віком.

Крім того, 21 липня 2005 року позивачу
видано посвідчення громадянина, який
постійно проживає на території зони
посиленого радіоекологічного
контролю, категорії 4 Серія НОМЕР_2.

Судом встановлено, що фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 отримує
пенсію за віком, яка призначена із
зменшенням пенсійного віку на підставі
ст. 55 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Колегія суддів вважає, що особи, яким
призначені пенсії зі зменшенням
пенсійного віку відповідно до статті 55
Закону № 796-XII, є пенсіонерами за віком,
і це відповідає Прикінцевим положенням
Закону № 1058-ІV.

Таким чином, фізичні особи-підприємці,
які отримують зазначену пенсію і які
обрали спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
підставі частини четвертої статті 4
Закону № 2464-VI, проте не позбавлені
права сплачувати цей внесок на
добровільній основі.

Дана позиція узгоджується з практикою
Верховного Суду України, викладеною у
постанові від 15 квітня 2014 року № 21-25а14.

З огляду на вищенаведене, вірним є
висновок суду першої інстанції про те,
що ОСОБА_3, як фізична
особа-підприємець, яка є пенсіонером за
віком та зареєстрована платником
єдиного податку, не повинна сплачувати
єдиний внесок з лютого місяця 2013 року, у
зв'язку з чим вимога № Ф-2380 про сплату
недоїмки зі сплати єдиного внеску в
частині нарахування позивачу
заборгованості по єдиному внеску у
розмірі 1990,05 грн. є протиправною.

Аналізуючи обставини справи та норми
чинного законодавства, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що позовні вимоги
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 є
обґрунтованими в частині та
підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС
України).

При цьому, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не знайшли свого
належного підтвердження в суді
апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України,
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Білоцерківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області
залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 31 березня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Гром Л.М.

Міщук М.С.

.

Головуючий суддя
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Гром Л.М.

Міщук М.С.