Справа № 826/6372/14
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/6372/14
Головуючий у 1-й інстанції: Літвінова
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

16 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 22 липня 2014 року у
справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Тайм Еко»
до Державної податкової інспекції у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень та
зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві (далі
по тексту - відповідач, податковий,
контролюючий орган), в якому просив
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення від
20.12.2013 № та від 20.12.2013 № та
зобов'язати відповідача внести
відповідні зміни про відсутність
порушень та застосованих фінансових
(штрафних) санкцій до відповідних баз
даних органів податкового контролю.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 22
липня 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
суд першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення неправильно
застосував норми матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

В засідання учасники процесу не
з'явилися, будучи належним чином
повідомленими про дату, час і місце
апеляційного розгляду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
перегляду оскаржуваного рішення суду
першої інстанції, колегія суддів
визнала можливим розглядати справу в
порядку письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду - без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
Державною податковою інспекцією у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
проведено планову виїзну перевірку
товариства з обмеженою
відповідальністю «Тайм Еко» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.07.2011 по 31.12.2012.

Результати перевірки відображено в
акті перевірки від 05.12.2013
№324/26-57-22-01-07/31779204 (далі по тексту - акт
перевірки), в якому контролюючим
органом встановлено порушення
позивачем вимог пункту 198.6 статті 198,
пункту 200.1 статті 200 Податкового
кодексу України, що призвело до
заниження суми податку на додану
вартість на суму 108 999 грн., та вимог
підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження позивачем
податку на прибуток на суму 144849,00 грн.

На підставі акта перевірки 20.12.2013
відповідачем прийнято наступні
податкові повідомлення-рішення:

- №, яким позивачеві визначено
грошове зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 136 248,75 грн., у
тому числі: 108 999,00 грн. - основний платіж,
27 249,75 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- №, яким позивачеві визначено
грошове зобов'язання з податку на
прибуток у розмірі 181 061,25 грн., у тому
числі: 144 849,00 грн. - основний платіж, 36212,25
грн. - штрафні (фінансові) санкції.

За результатами адміністративного
оскарження вказані податкові
повідомлення рішення податковим
органом було залишено без змін, а
скарги позивача - без задоволення.

Вважаючи податкові повідомлення
повідомлення-рішення відповідача від
20.12.2013 № та від 20.12.2013 №
протиправними, позивач звернувся з
даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачем не доведено
відповідності вимогам податкового
законодавства оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

Колегія суддів погоджується з
наведеним висновком суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Відповідність рішень суб'єкта владних
повноважень передбаченим частиною 3
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України критеріям
перевіряється судом з урахуванням
закріпленого статтею 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
принципу законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме - акту перевірки, висновки
податкового органу щодо порушення
позивачем приписів пункту 198.6 статті 198,
пункту 200.1 статті 200 Податкового
кодексу України та завищення
податкового кредиту на суму 108 998, 58 грн
ґрунтуються на факті відсутність
оригіналу податкової накладної від
19.03.2012 №735, отриманої позивачем від
приватного підприємства «Компанія
«Бізнес Партнер».

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1. Податкового
кодексу України (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2. ст. 198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: або
дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг; або дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Водночас відповідно до п.198.3 ст. 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п. 198.6. Податкового кодексу
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими порушенням вимог ст. 201
цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені де складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

В матеріалах справи міститься копія
податкової накладної від 19.03.2012 №735 на
суму 108 998, 58 грн. (а.с. 99), виписаної
приватним підприємством «Компанія
«Бізнес Партнер».

Таким чином, висновок податкового
органу, на якому ґрунтується
твердження відповідача про порушення
вимог позивачем вимог ст. 198.6 ст. 198 та
пункту 200.1 статті 200 Податкового
кодексу України та, як наслідок,
неправомірне формування платником
податків податкового кредиту за
податковою накладною від 19.03.2012 №735 на
суму 108 998, 58 грн. не відповідає дійсним
обставинам справи.

Виходячи з того, що контролюючим
органом не оспорюється реальність та
фактичне здійснення господарських
операцій, за наслідками яких було
виписану податкову накладну від 19.03.2012
№735, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення- рішення від
20.12.2013 №, яким позивачеві
визначено грошове зобов'язання з
податку на додану вартість у розмірі 136
248,75 грн.

Перевіряючи висновок податкового
органу про порушення позивачем вимог
139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового
кодексу України, колегія суддів
виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 138.1.1 п. 138.1 ст. 138
Податкового кодексу України, витрати
операційної діяльності включають:
собівартість реалізований товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та
інших витрат беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.1 даної статті, пунктів
140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

Згідно з пунктом 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України, витрати які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визначаються на основі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами, ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
даного Кодексу.

Відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст.139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

В акті перевірки відповідачем зроблено
висновок про порушення платником
податків вимог підпункту 139.1.9 пункту
139.1 статті 139 Податкового кодексу
України, що призвело до заниження
позивачем податку на прибуток на суму
144849,00 грн. При цьому, як встановлено
судом першої інстанції та
підтверджується матеріалами справи,
ані акт перевірки, ані письмові
заперечення відповідача не містять
фактичного викладу обставин щодо
неправильного формування позивачем
валових витрат за 4 квартал 2012 року,
оскільки податковим органом не
конкретизовано, в чому полягає
порушення позивачем закону при
формуванні валових витрат за період, що
перевірявся, як і не зазначено, які саме
витрати не підлягають включенню до
вказаних витрат.

Нормами Податкового кодексу України
визначено підстави і порядок
проведення податкових перевірок, а так
само порядок надання платниками
податків документів для перевірки та
порядок оформлення результатів
відповідних перевірок.

Відповідно до пункту 86.1 статті 86
Податкового кодексу України
результати перевірок (крім
камеральних) оформлюються у формі акта
або довідки, які підписуються
посадовими особами органу державної
податкової служби та платникам и
податків або їх законними
представниками (у разі наявності). У
разі встановлення під час перевірки
порушень складається акт.

Порядок оформлення результатів
документальних перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства затверджено
наказом Державної податкової
адміністрації України від 22.12.2010 року №
984 (надалі - Порядок).

Відповідно до пункту 3 Порядку акт -
службовий документ, який підтверджує
факт проведення документальної
перевірки фінансово-господарської
діяльності платника податків і є
носієм доказової інформації про
виявлені порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби.

У пункті 6 розділу І Порядку
передбачено, як складається висновок
акта документальної перевірки, зокрема
про те, що зазначається опис виявлених
перевіркою порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби з посиланням на
підпункти, пункти, статті законодавчих
актів або загальний висновок щодо
відсутності таких порушень.

Відповідно до пункту 6 розділу II
Порядку факти виявлених порушень
податкового, валютною та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та в повній мірі, з
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

З наведеного вбачається, що акт
перевірки є носієм доказової
інформації, яка в подальшому має
використовуватися контролюючим
органом для прийняття рішення щодо
визначення платникові податків
грошових зобов'язань, та повинен
містити вичерпну інформацію про
виявленні порушення платником
податків вимог податкового
законодавства.

Зважаючи на ту обставину, що акт
перевірки не містить відомостей про
конкретні порушенням позивачем вимог
податкового законодавства, що
призвело, виходячи з позиції
податкового органу, до заниження
позивачем податку на прибуток на суму
144849,00 грн., податкове повідомлення
-рішення від 20.12.2013 №, яким
позивачеві визначено грошове
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 181 061,25 грн., винесене на
підставі такого акта не може вважатися
законним та обґрунтованим, а тому
підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статті 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів зазначає, що доводи
органу державної податкової служби не
свідчать про наявність обставин, які
унеможливлюють підтвердження права на
бюджетне відшкодування з податку на
додану вартість позивачу та формування
валових витрат, у зв'язку з чим, колегія
суддів приходить до висновку, що
оскаржувані податкові повідомлення -
рішенні прийняті податковим органом
без достатніх підстав.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції повно
та всебічно, оцінивши фактичні
обставини справи, з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
дійшов вірного висновку про часткове
задоволення вимог адміністративного
позову.

Згідно зі ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

В частині про відмову у задоволенні
позову постанова Окружного
адміністративного суду м. Києва від 22
липня 2014 року відповідачем не
оскаржується та судом апеляційної
інстанції, з урахуванням вимог ст. 195
КАС України, не переглядається.

Згідно з ст. ст. 198, 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 22 липня 2014 року
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, а якщо його було
прийнято за наслідками розгляду у
письмовому провадженні, - через п'ять
днів після направлення копій особам,
які беруть участь у справі (ч. 5 статті
254 КАС України). Касаційна скарга на
судові рішення подається
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів
після набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції,
крім випадків, передбачених цим
Кодексом, а в разі складення постанови
в повному обсязі відповідно до статті
160 цього Кодексу - з дня складення
постанови в повному обсязі (стаття 212
КАС України).

Головуючий суддя

А.Б. ПаріновСудді І.О.
Грибан О.А. Губська

Головуючий суддя
Парінов А.Б.

Судді:
Грибан І.О.

Губська О.А.