Справа № 803/2769/13а
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 р.
Справа № 876/2328/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Дяковича В.П.,

суддів:
Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

за участі секретаря судового засідання
Сердюк О.Ю.,

представника позивача
Папенко Т.А.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Головного управління Міндоходів у
Волинській області на постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 20 січня 2014
року по справі № 803/2769/13а за позовом
Публічного акціонерного товариства
"Волиньобленерго" до Головного
управління Міндоходів у Волинській
області про визнання податкової
консультації недійсною, -

В С Т А Н О В И В:

23.12.2013 року Публічне акціонерне
товариство "Волиньобленерго"
звернулося в суд з позовом, яким
просило визнати недійсною податкову
консультацію Головного управління
Міндоходів у Волинській області
№3222/10/15-2-09 від 22.11.2013 року.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 20 січня 2014
року адміністративний позов
задоволено: визнано недійсною
податкову консультацію Головного
управління Міндоходів у Волинській
області №3222/10/15-2-09 від 22.11.2013 року.

Головне управління Міндоходів у
Волинській області постанову суду
першої інстанції оскаржило, подало
апеляційну скаргу, зазначивши, що
оскаржувана постанова винесена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду не
відповідають обставинам справи,
просить її скасувати та прийняти нову,
якою в задоволенні позову відмовити
повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги
вказує на те, що судом першої інстанції
не взято до уваги твердження про те, що
ПАТ «Волиньобленерго» в запиті про
надання податкової консультації
просило надати відповідь, чи
відноситься до бази оподаткування
двократна вартість різниці фактично
спожитої і договірної величини
спожитої електричної енергії, так у
наданій відповіді було конкретно
зазначено, що зазначена вище
електроенергія відноситься до бази
оподаткування податком на додану
вартість, чим надано ґрунтовну
податкову консультацію відповідно до
норм ст. 52 Податкового кодексу України.

В судовому засіданні представник
позивача надала пояснення та
заперечила проти доводів апеляційної
скарги.

Інші особи, які беруть участь у справі,
в судове засідання на виклик суду не
з'явилися, що не перешкоджає розгляду
справи в їх відсутності згідно з ч.4 ст.
196 КАС України.

Суд, перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає за необхідне її відхилити з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ПАТ
«Волиньобленерго» зареєстроване, як
юридична особа 07.09.1994 року, що
підтверджується Витягом з єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців серії АВ
№646083 від 16.10.2013 року.

24.10.2013 року ПАТ «Волиньобленерго»
звернулося до Міністерства доходів і
зборів України листом №19/23-3470 про
надання письмової консультації.
Вказали якщо споживачу нараховується
підвищена плата за обсяги перевищення
договірних величин споживання
електричної енергії у розмірі
двократної вартості різниці фактично
спожитої і договірної величини
електричної енергії, структура такої
плати містить одну частину, яка
відповідає оплаті за товар, та другу
частину, яка відповідає штрафній
санкції за перевищення договірних
величин споживання електроенергії.
Просили надати консультацію чи
враховуються до бази оподаткування
двократна вартість різниці фактично
спожитої і договірної величини
споживання електричної енергії, згідно
статті 188 Розділу V Податкового кодексу
України.

05.11.2013 року Міністерством доходів і
зборів вказаний запит було скеровано
до ГУ Міндоходів у Волинській області
для надання відповіді по суті, про що
позивача повідомлено листом
№23314-17199-99-19-04-02-17 від 05.11.2013 року (а.с.16).

22.11.13 листом №3222/10/15.2-09 ГУ Міндоходів у
Волинській області надало позивачу
податкову консультацію, де у відповіді
зазначено норми ПК України та Закону
України «Про електроенергетику» та
процитовано лист міністерства доходів
і зборів №8646/7/99-99-14-02-17 від 18.06.2013 року,
при цьому не зазначено порядок
застосування вищевказаного
законодавства, тобто фактично
консультацію не надано, чим порушено
вимоги Закону. Таким чином, зі змісту
податкової консультації №3222/10/15-2-09 від
22.11.2013 року вбачається, що відповіді на
поставлене ПАТ «Волиньобленерго»
питання така консультація не містить.

Відповідно до п. п. 41.1.1. п. 41.1. ст. 41
Податкового кодексу України, органи
державної податкової служби є
контролюючими органами щодо податків,
які справляються до бюджетів та
державних цільових фондів, крім
зазначених у підпункті 41.1.2. цього
пункту, а також стосовно законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладається на органи державної
податкової служби.

Згідно з підпунктом 191.1.27 пункту 191.1
статті 191 ПК України органи державної
податкової служби виконують таку
функцію, як надання податкових
консультацій відповідно до норм цього
Кодексу.

Відповідно до ст.52 ПК України
встановлений порядок надання
податкової консультації, а саме:

За зверненням платників податків
контролюючі органи надають безоплатно
консультації з питань практичного
використання окремих норм податкового
законодавства протягом 30 календарних
днів, що настають за днем отримання
такого звернення даним контролюючим
органом.

Податкова консультація має
індивідуальний характер і може
використовуватися виключно платником
податків, якому надано таку
консультацію.

За вибором платника податків
консультація надається в усній,
письмовій або електронній формі.

Консультації надаються органом
державної податкової служби, в якому
платник податків перебуває на обліку,
або митним органом за місцем митного
оформлення товарів, або вищим органом
державної податкової служби або вищим
митним органом, якому такий орган
адміністративно підпорядкований, а
також центральним органом виконавчої
влади, що реалізує державну податкову
політику, або центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері митної справи.

Контролюючі органи мають право
надавати консультації виключно з тих
питань, що належать до їх повноважень.

Статтею 53 ПК України передбачені
наслідки застосування податкових
консультацій:

Не може бути притягнуто до
відповідальності платника податків,
який діяв відповідно до податкової
консультації, наданої йому у письмовій
або електронній формі, а також
узагальнюючої податкової
консультації, зокрема, на підставі
того, що у майбутньому така податкова
консультація або узагальнююча
податкова консультація була змінена
або скасована. Платник податків може
оскаржити до суду як правовий акт
індивідуальної дії податкову
консультацію контролюючого органу,
викладену в письмовій або електронній
формі, яка, на думку такого платника
податків, суперечить нормам або змісту
відповідного податку чи збору.
Визнання судом такої податкової
консультації недійсною є підставою для
надання нової податкової консультації
з урахуванням висновків суду.

Зі змісту діючого законодавства
вбачається, що податкова консультація -
це допомога органу державної
податкової служби конкретному
платнику податків стосовно
практичного використання конкретної
норми закону або нормативно-правового
акта з питань адміністрування податків
чи зборів та іншого законодавства,
здійснення контролю за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби, як це передбачає
п.п.14.1.172 п.14.1 ст.14 ПК України.

Отже індивідуальна податкова
консультація не може складатись лише з
послідовного цитування нормативних
актів і не містити остаточних та чітких
висновків. Тобто, індивідуальна
податкова консультація не повинна сама
по собі давати привід для подвійного
тлумачення зазначеного в тексті
консультації.

Пункт 14.1.172 статті 172 ПК України вказує,
що податкова консультація - це допомога
контролюючого органу конкретному
платнику податків стосовно
практичного використання конкретної
норми закону або нормативно-правового
акта з питань адміністрування податків
чи зборів, контроль за справлянням яких
покладено на такий контролюючий орган.

Вищий адміністративний суд України в
інформаційному листі від 01.06.2010 року
№781/11/13-10 (п.1.1) стосовно індивідуальних
правових актів зазначив, «Головною
рисою таких актів є їхня конкретність,
а саме: чітке формулювання конкретних
юридичних волевиявлень суб'єктами
адміністративного права, які видають
такі акти; розв'язання за їх допомогою
конкретних, а саме індивідуальних,
справ або питань, що виникають у сфері
державного управління; чітка
визначеність адресата - конкретної
особи або осіб; виникнення конкретних
адміністративно-правових відносин,
обумовлених цими актами».

Отже, рекомендація стосовно конкретної
ситуації, що виникла у певному
податковому періоді у платника
податків має чітко зазначатись в
тексті індивідуальної податкової
консультації.

Як свідчать письмові докази, за змістом
податкової консультації наданої
податковим органом листом від 22.11.2013
року № 3222/10/15-2-09 позивачу, надана
інформація не містить консультацію
стосовно практичного використання
конкретної норми закону або
нормативно-правового акта, а лише
повторює положення ПК України, Закону
України «Про енергетику» де повністю
процитовано лист Міністерства доходів
і зборів №8646/7/99-99-14-02-17 від 18.06.2013 року.

Крім того вказано, що суми коштів, які
надійшли платнику податку у вигляді
подвійного розміру плати за
перевищення договірних величин
споживання електроенергії,
включаються таким платником до бази
оподаткування податком на додану
вартість, тобто позивач повинен видати
рахунок і в ньому окремо визначити ПДВ
і видати цю накладну споживачу, що є
порушенням ст. 201 ПК України, яка
говорить про порядок видачі накладної.
Проте позивач не може в накладній
зазначити цю суму коштів, бо це є
математично визначена ціна штрафної
санкції, яка в накладну не вписується,
тобто надана податкова консультація
для ПАТ «Волиньобленерго» прямо
суперечить нормам чинного
законодавства.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про правомірність і
обґрунтованість вимог позивача
стосовно визнання наданої
відповідачем податкової консультації
недійсною.

В запиті ПАТ «Волиньобленерго»
конкретно запитувало надати
консультацію, зокрема, вказали якщо
споживачу нараховується підвищена
плата за обсяги перевищення договірних
величин споживання електричної
енергії у розмірі двократної вартості
різниці фактично спожитої і договірної
величини електричної енергії,
структура такої плати містить одну
частину, яка відповідає оплаті за
товар, та другу частину, яка відповідає
штрафній санкції за перевищення
договірних величин споживання
електроенергії. Просили надати
консультацію чи враховуються до бази
оподаткування двократна вартість
різниці фактично спожитої і договірної
величини споживання електричної
енергії, згідно статті 188 Розділу V
Податкового кодексу України.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 26 Закону України
«Про електроенергетику» передбачено,
що споживачі у випадку споживання
електричної енергії понад договірну
величину за розрахунковий період
сплачують енергопостачальникам
двократну вартість різниці фактично
спожитої і договірної величини; у
випадку перевищення договірної
величини потужності сплачують
енергопостачальникам двократну
вартість різниці між найбільшою
величиною потужності, що зафіксована
протягом розрахункового періоду, та
договірною величиною потужності.

При цьому частиною 7 ст.27 Закону України
«Про електроенергетику» визначено, що
санкції, передбачені частиною 5 статті
26 цього Закону, застосовуються в
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Отже, у випадку споживання
електроенергії понад договірну
величину оплата п'ятикратної
(двократної) вартості різниці фактично
спожитої і договірної величини
сплачується у вигляді санкції.

Відповідно до п.4.1 ст.4 Закону України
«Про податок на додану вартість» база
оподаткування операцій по поставці
товарів (послуг) визначається виходячи
з їх договірної (контрактної) вартості,
визначеної за вільними цінами, але не
нижче за звичайних цін, з урахуванням
акцизного збору, ввізного мита, інших
загальнодержавних податків та зборів,
що включаються до ціни товарів (послуг)
згідно із законами України з питань
оподаткування (за винятком ПДВ, а також
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку). До складу договірної
(контрактної) вартості включаються
будь-які суми коштів, вартість
матеріальних і нематеріальних активів,
що передаються платнику податку
безпосередньо покупцем або через третю
особу в зв'язку з компенсацією вартості
товарів (послуг).

Згідно п.5.1 ст.5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
валові витрати - це сума будь-яких
витрат платника податку в грошовій,
матеріальній або нематеріальній формі,
здійснюваних в якості компенсації
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Підпунктом 5.3.5 п.5.3 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» визначено, що не
включаються до складу валових витрат
витрати на оплату штрафів та/або
неустойки або пені по рішенню сторін,
договору або по рішенню відповідних
державних органів, суду.

Таким чином, оскільки згідно ч. 7 ст. 27 та
ч. 5 ст. 26 Закону України «Про
електроенергетику» п'ятикратна
(двократна) вартість електроенергії,
спожита понад договірну величину
електроспоживання, визнається
санкцією, то відповідно до приписів
пп.5.3.5 п.5.3 ст.5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
такі санкції не включаються до складу
валових витрат споживача, а відтак, не
можуть бути компенсацією вартості
товару у розумінні п.5.1 ст.5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств».

Аналогічна позиція викладена в ухвалі
Вищого адміністративного суду України
від 17 червня 2013 року К-37657/09.

Отже, колегія суддів приходить до
переконання, що суд першої інстанції
дійшов до вірних висновків, приймаючи
рішення по суті спірних правовідносин.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та прийняв постанову
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, тому оскаржувану
постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного
управління Міндоходів у Волинській
області - залишити без задоволення, а
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 20 січня 2014
року по справі № 803/2769/13а - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя В.П. Дякович

Судді Л.П. Іщук

Т.В. Онишкевич