Справа № 2а/1770/2462/12
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/74884/12

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Бутенка В.І (доповідач), Лиски Т.О.,
Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку письмового
касаційного провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_4 до Державного казначейства
України, Державної судової
адміністрації України, Міністерства
фінансів України про стягнення
невиплаченої суми щомісячного
довічного грошового утримання,

в с т а н о в и в :

У червні 2012 року позивач звернуся до
суду із вказаним позовом.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 9 липня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 10 жовтня 2012
року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними
рішеннями судів першої та апеляційної
інстанцій, позивач подав касаційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення норм матеріального і
процесуального права, просить
скасувати рішення цих судів та
прийняти нове рішення про задоволення
позовних вимог.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
доводи касаційної скарги, суд
касаційної інстанції вважає, що скаргу
необхідно залишити без задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 3
Конституції України права і свободи
людини та їх гарантії визначають зміст
і спрямованість діяльності держави.
Держава відповідає перед людиною за
свою діяльність. Утвердження і
забезпечення прав і свобод людини є
головним обов'язком держави.

Згідно ст.22 Конституції України
скасування чи звуження змісту та
обсягу прав і свобод людини і
громадянина при прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається.

Судами встановлено, що з 21 червня 1982
року по час звернення з даним позовом
до суду позивач працював суддею
Дубенського міськрайонного суду
Рівненської області.

З 2003 року позивачу було встановлено
щомісячне грошове утримання, а з 1 січня
2012 року його виплату припинено.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
інстанцій, виплату щомісячного
грошового утримання припинено
відповідно до Закону України «Про
судоустрій і статус суддів України»
від 7 липня 2010 року № 2453-VI (далі -Закон №
2453-VI), в зв'язку з втратою чинності
постанови Кабінету Міністрів України
«Про оплату праці та щомісячне грошове
утримання суддів» від 3 вересня 2005 року
№ 865 і «Положення про призначення і
виплату щомісячного грошового
утримання працюючим суддям»,
затвердженого наказом Державної
судової адміністрації України від 24
липня 2009 року № 81.

Частинами першою - четвертою статті 44
Закону "Про статус суддів" (чинній до 1
січня 2012 року згідно із Законом України
"Про судоустрій і статус суддів",
враховуючи зміни, внесені Законом
України від 23 грудня 2010 року № 2856-УІ
"Про внесення змін до Бюджетного
кодексу України та деяких інших
законодавчих актів України") визначено,
що заробітна плата судді складається з
посадового окладу, премій, доплат за
кваліфікаційні класи, надбавок за
вислугу років та інших надбавок.
Розміри посадових окладів суддів (до
набрання чинності Законом від 28 грудня
2007 року № 107-УІ "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України")
встановлювалися у відсотковому
відношенні до посадового окладу Голови
Верховного Суду України і не могли бути
меншими від 50 відсотків його окладу.
Також посадовий оклад судді не міг бути
меншим від 80 відсотків посадового
окладу голови суду, в якому працює
суддя.

Питання виплати щомісячного грошового
утримання працюючих суддів до 01.01.2012
року було врегульовано постановою
Кабінету Міністрів України від 03.09.2005
року № 865 "Про оплату праці суддів" (далі
- Постанова № 865), якою затверджено
схеми посадових окладів керівників та
суддів Конституційного Суду України,
Верховного Суду України, вищих
спеціалізованих судів, апеляційних і
місцевих судів згідно додатку 1-6.
Посадові оклади, передбачені цією
Постановою встановлювались, виходячи
із кількості розмірів мінімальної
заробітної плати. Відповідно до пункту
3-1 Постанови, судді які мають право на
відставку та продовжують працювати на
посаді судді, одержують заробітну
плату та щомісячне грошове утримання у
розмірі 100 відсотків, судді
Конституційного суду України,
Верховного суду України, вищих
спеціалізованих судів - передбаченого
законом щомісячного довічного
грошового утримання, належного їм у
разі виходу у відставку.

21 грудня 2005 року Постановою № 1243 було
визначено розрахункову величину для
обчислення посадових окладів
працівників певних установ, що
фінансуються з бюджету, у тому числі й
суддів, у розмірі встановленої
мінімальної заробітної плати 332 гривні,
а Постановою № 1310 розміри посадових
окладів суддів були приведені у
відповідність із вимогами Постанови №
1243 шляхом доповнення Постанови № 865
пунктом 4-1, згідно з яким визначено
розміри посадових окладів суддів,
виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати 332 гривні, без їх
перерахунку в подальшому в разі
підвищення мінімальної заробітної
плати.

В той же час, втратили чинність: Закон
України «Про статус суддів» № 3018-3 від
07.02.2002 року; Указ Президента України
«Про додаткові заходи щодо соціального
захисту суддів» від 10 липня 1995 року №
584/95 в частині щодо права судді на
отримання щомісячного довічного
грошового утримання; постанова
Кабінету Міністрів України «Про оплату
праці та щомісячне грошове утримання
суддів» від 3 вересня 2005 року № 865; наказ
Державної судової адміністрації
України «Про затвердження Положення
про порядок призначення та виплати
щомісячного грошового утримання
працюючим суддям та щомісячного
грошового утримання суддям у
відставці» від 25 серпня 2005 року № 94;
наказ Державної судової адміністрації
України від 24 липня 2009 року № 81 «Про
затвердження Положення про
призначення і виплату щомісячного
грошового утримання працюючим суддям».

З огляду на викладене з 1 січня 2012 року
виплата щомісячного грошового
утримання суддям припинена, а виплата
щомісячного довічного грошового
утримання може проводитися за умови,
якщо особа, яка має право на таку
виплату, припинила роботу на
відповідній посаді. В зв'язку з цим
право на отримання щомісячного
довічного грошового утримання у
позивача, який перебуває на посаді
судді, може виникнути у разі його
виходу у відставку з посади судді за
правилами, встановленими Законом №
2453-VI.

Норми Закону України «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи» не
спростовують порядок призначення і
отримання щомісячного довічного
грошового утримання, встановлений
Законом № 2453-VI, та регулюють тільки
його розмір внаслідок набрання
чинності цим Законом особам, які мають
право на отримання щомісячного
довічного грошового утримання і які
набули таке право до набрання чинності
Законом України «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи», тоді
як Закон № 2453-VI встановлює таке право і
пов'язує його тільки з перебуванням
судді у відставці.

Відповідно ж до частини 6 пункту 1
розділу XII Прикінцеві положення Закону
№ 2453-VI суддівська винагорода,
нарахована судді відповідно до цього
Закону з 1 січня 2012 року, не може бути
меншою ніж його середній дохід за
попередні 12 місяців.

В даній справі судами встановлено, що
згідно довідок Територіального
управління Державної судової
адміністрації України в Рівненській
області № 203 та № 204 від 9 липня 2012 року
матеріальне забезпечення позивача не
зменшилось у порівнянні з його
середнім доходом за попередні 12
місяців.

Отже, на думку суду, твердження
позивача про те, що обсяг визначених
Конституцією України гарантій
незалежності судді було звужено, є
безпідставними, оскільки матеріальне
забезпечення позивача не зменшилось.

Враховуючи викладене, суд касаційної
інстанції погоджується з висновками
судів попередніх інстанцій, що
припинення виплати щомісячного
грошового утримання працюючим суддям,
в тому числі і позивачу, повністю
відповідає вимогам Закону № 2453-VI.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Наведені обставини були правильно
враховані судами першої та апеляційної
інстанцій, які прийняли законне
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Доводи касаційної скарги зроблених
цими судами висновків не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що підстав для скасування чи
зміни оскаржених судових рішень не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230 КАС
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від 09
липня 2012 року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 10 жовтня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

С у д д і :
В.І. Бутенко

Т.О. Лиска

І.Я. Олендер