Справа № 722/2797/13-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 722/2797/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Унгурян С.В.
Суддя-доповідач: Білоус О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Білоуса О.В.

суддів: Курка О. П. Сторчака В. Ю.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Сокирянському районі Чернівецької
області на постанову Сокирянського
районного суду Чернівецької області
від 21 березня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Управління Пенсійного фонду України в
Сокирянському районі Чернівецької
області про перерахунок пенсії , -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до Сокирянського
районного суду Чернівецької області з
позовом до управління Пенсійного фонду
України в Сокирянському районі
Чернівецької області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії. Відповідно до постанови
Сокирянського районного суду
Чернівецької області від 21.03.2014 року
адміністративний позов задоволено. Не
погоджуючись із рішенням суду першої
інстанції, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить суд скасувати
постанову Сокирянського районного
суду Чернівецької області та ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог,
посилаючись при цьому на неповне
з'ясування судом першої інстанції
обставин, які мають значення для справи
та порушення норм матеріального
права, що призвело до неправильного
вирішення спору.

В судове засідання представники сторін
не з'явилися, хоча про час та місце
розгляду справи повідомлялися
своєчасно та належним чином. У зв'язку з
неприбуттям жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про його дату, час і місце,
а також враховуючи те, що їх явка в
судове засідання не визнавалась
обов'язковою, колегія суддів визнала за
можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження, відповідно до
п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, за наявними у
справі матеріалами, при цьому, згідно
частини 6 статті 12, частини 1 статті 41
КАС України, повне фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а рішення суду
першої інстанції необхідно залишити
без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку. При цьому в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Частиною 1 ст. 195 КАС України визначено,
що суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної
скарги.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, та підтверджується
матеріалами справи, ОСОБА_3 отримує
пенсію за віком з 30.07.2012 року. Пенсія
позивачу розрахована із
середньомісячної заробітної плати 3054.73
грн. за періоди роботи з 01.01.1987 року по
31.12.1991 року та з 01.07.2000 року по 30.06.2012 року
з урахуванням страхового стажу 42 роки 9
місяців 25 днів.

02.09.2013 року позивач звернувся до
Управління ПФУ із заявою про
перерахунок пенсії відповідно до ст.60
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», зарахувавши в
подвійному розмірі період його роботи
на посаді лікаря-анестезіолога
Щорської ЦРЛ Чернігівської області з
18.08.1977 року по 01.09.1983 року та
Сокирянської ЦРЛ Чернівецької області
з 23.09.1985 року по 30.09.1988 року,
обґрунтовуючи тим, що він виконував
функції анестезіолога-реаніматолога
на базі палат інтенсивної терапії.

Листом Управління ПФУ №02-32/В-11 від
16.09.2013 року відмовлено ОСОБА_3 у
зарахуванні в подвійному розмірі
вказаних вище періодів його роботи, у
зв'язку з тим, що з 18.08.1977 року по 01.09.1983
року він працював на посаді
лікаря-анестезіолога хірургічного
відділення Щорської ЦРЛ, яке відсутнє в
переліку відділень, зазначених в ст.60
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», а щодо періоду роботи на
посаді лікаря-анестезіолога в
Сокирянській ЦРЛ з 23.09.1985 року по 30.09.1988
року, то в трудовій книжці та довідці
Сокирянської ЦРЛ №3 від 03.01.2006 року не
вказано, в якому саме відділенні він
працював.

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд
першої інстанції керувався тим, що
відповідно ст.60 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» робота в
лепрозорних і протичумних закладах
охорони здоров'я, у закладах
(відділеннях) з лікування осіб,
заражених вірусом імунодефіциту
людини або хворих на СНІД, в інших
інфекційних закладах (відділеннях)
охорони здоров'я, у
патолого-анатомічних і реанімаційних
відділеннях закладів охорони здоров'я,
а також у психіатричних закладах
охорони здоров'я зараховується до
стажу роботи у подвійному розмірі.

Відповідно до раніше діючих наказів у
реанімаційній службі закладів охорони
здоров'я існували відділення (групи)
анестезіології-реанімації, які
створювалися в лікарнях з числом ліжок
хірургічного профілю до 80%. В закладах,
де кількість хірургічних ліжок менша і
таке відділення не могло бути створено
за встановленими нормативами (пологові
будинки з числом ліжок хірургічного
профілю 75, центральні районні лікарні,
онкологічні лікарні та диспансери з
числом хірургічних ліжок 50),
організовувалися палати для
реанімації і інтенсивної терапії з
введенням посад
лікарів-анестезіологів-реаніматологів
та медичних сестер-анестезистів (наказ
МОЗ СРСР від 19.08.1969 року №605 «Про
поліпшення
анестезіолого-реанімаційної служби в
державі»).

Згідно з наказом МОЗ СРСР від 29.12.1975
року №1188 «Про подальше удосконалення
реанімаційної допомоги населенню» у
складі міських лікарень створювались
відділення реанімації та інтенсивної
терапії, в які госпіталізувались хворі
з гострими розладами гемодинаміки
різної етіології та іншими гострими
розладами функцій життєво важливих
органів і систем, після хірургічних
операцій, з порушенням життєво
важливих органів або при реальній
загрозі їх розвитку. Для надання
медичної допомоги хворим із розладами
функцій життєво важливих органів у
складі відділень реанімації та
інтенсивної терапії організовувались
палати реанімації та інтенсивної
терапії, які функціонували при
хірургічних відділеннях усіх профілів,
кардіологічних та неврологічних
відділеннях, токсикологічних та
відділеннях із гострими отруєннями.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач працював з 18.08.1977 року по 01.09.1983
року на посаді лікаря-анестезіолога
Щорської центральної районної лікарні
Чернігівської області, та з 23.09.1985 року
по 30.09.1988 року - на посаді
лікаря-анестезіолога Сокирянської
центральної районної лікарні
Чернівецької області, що
підтверджується наявною в матеріалах
справи копією його трудової книжки.

Як вбачається із довідок Щорської ЦРЛ
№01-849 від 05.11.2013 року та Сокирянської
ЦРЛ №2141 від 23.10.2013 року, ОСОБА_3,
працюючи на посаді
лікаря-анестезіолога вказаних
закладів охорони здоров'я відповідно в
період з 18.08.1977 року по 01.09.1983 року та з
23.09.1985 року по 30.09.1988 року, виконував
функції анестезіолога-реаніматолога
на базі палат інтенсивної терапії при
ЦРЛ, так як відділення реанімації на
той час не було, надавав невідкладну
медичну допомогу важким хворим в
термінальних станах хірургічного,
травматологічного, терапевтичного,
гінекологічного профілю та породіллям.

Крім того, факт роботи позивача та її
характер на посаді
лікаря-анестезіолога-реаніматолога на
базі палати інтенсивної терапії при
Сокирянській ЦРЛ підтвердили допитані
судом першої інстанції свідки. Відтак
позовні вимоги є доведеними,
обґрунтованими, і такими, що підлягають
задоволенню.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищенаведеним,
матеріалами справи, а тому колегією
суддів відхиляються, оскільки не дають
підстав для висновку про порушення
судом першої інстанції норм права, які
призвели до неправильного вирішення
справи, тобто прийнята постанова
відповідає матеріалам справи та
вимогам закону, і підстав для її
скасування не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову -без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо задоволення
заявлених вимог у спосіб та межах,
визначених законом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Сокирянському районі Чернівецької
області, - залишити без задоволення, а
постанову Сокирянського районного
суду Чернівецької області від 21
березня 2014 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Білоус О.В.

Судді
Курко О. П.

Сторчак В. Ю.