Справа № 2а-0370/399/12
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2014 року
Справа
№ 876/6325/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі :

головуючого судді
Святецького В.В.

суддів
Довгополова О.М., Гудима Л.Я.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу державної фінансової інспекції
у Волинській області на постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 21 березня
2013 року у справі за адміністративним
позовом державної фінансової
інспекції у Волинській області до
управління агропромислового розвитку
Володимир-Волинської районної
державної адміністрації, третя особи
на стороні відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
товариство з обмеженою
відповідальністю ,,Агросвіт-Волинь",
про зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

16 лютого 2012 року державна фінансова
інспекція у Волинській області
звернулась до суду першої інстанції з
адміністративним позовом, в якому
просила зобов'язати управління
агропромислового розвитку
Володимир-Волинської районної
державної адміністрації Волинської
області виконати законні вимоги від 20
липня 2011 року №910-13/839.

Постановою від 21 березня 2013 року
Волинський окружний адміністративний
суд відмовив у задоволенні позову в
повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій зазначає, що
відповідно до норм Закону України ,,Про
насіння і садивний матеріал" усі партії
насіння і садивного матеріалу
призначені для реалізації повинні маги
сертифікати, що засвідчують їх сортові
та посівні якості. Разом з цим, Порядком
№897 сертифікат відповідності не
віднесений до переліку документів, на
підставі якого здійснюється подання
заявки про отримання бюджетних коштів
за посів цукрового буряка. В цьому
Порядку передбачено, що для отримання
бюджетних коштів до заявки додаються
копії сертифіката на насіння цукрових
буряків або сертифікат на насіння
України (ДСТУ 4138-2002).

Крім цього сільгоспвиробниками для
одержання дотації на посів цукрових
буряків в межах квоти ,,А" за 2010 рік до
пакету документів, який передбачений
Порядком №897 були подані сертифікати
відповідності, видані не державними
насіннєвими інспекціями, а Державним
комітетом з питань технічного
регулювання та споживчої політики.

Таким чином, наявність сертифікатів на
насіння цукрових буряків або
сертифіката на насіння України є
обов'язковою умовою для отримання
державної підтримки, проте
відповідачем дані норми законодавства
не дотримані при прийнятті рішень для
надання дотацій.

З огляду на викладене позивач просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі.

Оскільки особи, які беруть участь у
справі, в судове засідання не прибули,
хоча належним чином були повідомлені
про дату, час і місце судового
засідання, апеляційний суд у
відповідності до п. 2 ч.1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає можливим здійснювати розгляд
справи в порядку письмового
провадження за наявними у ній
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
доводів апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
скарга не підлягає до задоволення з
таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що за
наслідками планової ревізії
фінансово-господарської діяльності
управління агропромислового розвитку
Володимир-Волинської
райдержадміністрації за період з 01
квітня 2010 року по 01 квітня 2011 року,
оформленої актом від 24 червня 2011 року
№910-14/11, Контрольно-ревізійний відділ у
Володимир-Волинському районі і місті
Володимир-Волинському
(правонаступником якого є позивач -
Державна фінансова інспекція у
Волинській області) надіслав
відповідачу вимогу від 20 липня 2011 року
№910-13/839 ,,Про усунення виявлених
ревізією порушень законодавства" (т.1
а.с.5-25).

В акті перевірки зафіксовано, що
контрольно-ревізійним органом
встановлено надання для п'яти суб'єктів
господарювання державної дотації на
підставі сертифікатів відповідності,
що є порушенням підпункту 4 пункту 7
Порядку використання у 2010 році коштів
Стабілізаційного фонду для державної
підтримки виробництва продукції
рослинництва, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 29 вересня 2010 року №897.

У зв'язку з виявленими порушеннями
контрольно-ревізійний відділ вимагав
вжити заходів щодо повернення до
Державного бюджету за кодом доходів
21080500 ,,Інші надходження" кошти в
загальній сумі 633,5 тис. грн., а саме з
ТзОВ ,,Пятидні" - 271,0 тис. грн., ЗАТ ,,Агро
світ" - 244,5 тис. грн.., ТзОВ ,,Прогрес" - 57,0
тис.грн., ФГ ,,Агроінвест-Топилище" 43,0
тис. грн., ПП ,,Володимирівка" - 18,0 тис.
грн., як з таких, що не подали повного
пакету документів на одержання дотацій
на посіви буряків в межах квоти «А», та
як наслідок не мали права на отримання
вищевказаної фінансової підтримки.

Управління агропромислового розвитку
Володимир-Волинської районної
державної адміністрації Волинської
області листом від 03 серпня 2011 року
№235/12 надало відповідь на вимогу від 20
липня 2011 року №910-13/839, в якій
повідомило, що висновок ревізії про
порушення підпункту 4 пункту 7 Порядку є
необґрунтованим, а вимога про вжиття
заходів щодо повернення коштів в
загальній сумі 633,5 тисяч грн. наданих
підприємствам району - безпідставною.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
вимога КРУ є безпідставною.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку апеляційного суду, відповідають
фактичним обставинам справи, нормам
матеріального права та є вірними.

Так, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з частиною першою статті 2
Закону України від 26 січня 1993 року №
2939-XII ,,Про державну
контрольно-ревізійну службу в Україні"
(у редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин) головним завданням
контрольно-ревізійної служби є
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності в міністерствах та інших
органах виконавчої влади, в державних
фондах, у бюджетних установах і у
суб'єктів господарювання державного
сектору економіки, а також на
підприємствах і в організаціях, які
отримують (отримували в періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів та державних фондів або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), виконанням
місцевих бюджетів, розроблення
пропозицій щодо усунення виявлених
недоліків і порушень та запобігання їм
у подальшому.

За змістом пунктів 1, 7, 10 статті 10 Закону
№ 2939-XII контрольно-ревізійним
управлінням в областях надається право
перевіряти у підконтрольних установах
грошові та бухгалтерські документи,
звіти, кошториси й інші документи, що
підтверджують надходження і
витрачання коштів та матеріальних
цінностей, проводити перевірки
фактичної наявності цінностей
(грошових сум, цінних паперів, сировини,
матеріалів, готової продукції,
устаткування тощо); пред'являти
керівникам та іншим службовим особам
підконтрольних установ, що
ревізуються, вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства з
питань збереження і використання
державної власності та фінансів;
звертатися до суду в інтересах держави,
якщо підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства з питань збереження і
використання активів.

Частиною 2 статті 15 Закону №2939-XII
передбачено, що законні вимоги
службових осіб державної
контрольно-ревізійної служби є
обов'язковими для виконання службовими
особами об'єктів, що ревізуються.

Відповідно до підпункту 4 пункту 4
Положення про Державну фінансову
інспекцію України, затвердженого
Указом Президента України 23.04.2011 року
№499/2011, Держфінінспекція України
відповідно до покладених на неї
завдань вживає в установленому порядку
заходів до усунення виявлених під час
здійснення державного фінансового
контролю порушень законодавства та
притягнення до відповідальності
винних осіб, а саме: звертається до суду
в інтересах держави, якщо
підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Аналіз наведених норм дає підстави
вважати, що органу державного
фінансового контролю надано
можливість здійснювати контроль за
використанням коштів державного і
місцевого бюджету та у разі виявлення
порушень законодавства пред'являти
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих
державі чи об'єкту контролю, орган
державного фінансового контролю має
право визначати їх розмір та
звернутися до суду в інтересах держави,
якщо підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового
контролю спрямована на приведення
роботи підконтрольної організації у
відповідність із вимогами
законодавства у майбутньому і є
обов'язковою до виконання. Що ж
стосується відшкодування виявлених
збитків, завданих державі чи об'єкту
контролю, то про їх наявність може бути
зазначено у вимозі, але вони не можуть
бути примусово відшкодовані шляхом
вимоги. Такі збитки відшкодовуються у
добровільному порядку або шляхом
звернення органу державного
фінансового контролю до суду з
відповідним позовом.

Таким чином, в органу державного
фінансового контролю наявне право
заявляти вимогу про усунення порушень,
виявлених у ході перевірки
підконтрольних установ, яка
обов'язкова до виконання лише в частині
усунення допущених порушень
законодавства і за допомогою якої
неможливо примусово стягнути кошти на
відшкодування виявлених в ході
перевірки збитків.

В порядку адміністративного
судочинства може бути оскаржене лише
таке рішення, яке породжує
безпосередньо права чи обов'язки для
позивача.

Зважаючи на те, що збитки
відшкодовуються у судовому порядку за
позовом органу державного фінансового
контролю, правильність обчислення їх
розміру перевіряє суд, який розглядає
цей позов.

Така правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
15 квітня 2014 року у справі за позовом
Шепетівської виправної колонії № 98
управління Державного департаменту
України з питань виконання покарань у
Хмельницькій області до
Контрольно-ревізійного управління в
Хмельницькій області (правонаступник -
Державна фінансова інспекція в
Хмельницькій області) про визнання
недійсними та скасування пунктів
вимоги.

В силу ст. 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

За таких обставин апеляційний суд
погоджується з висновками суду першої
інстанції про безпідставність
позовних вимог державної фінансової
інспекції у Волинській області щодо
виконання вимоги в частині стягнення
коштів на відшкодування виявлених в
ході перевірки збитків.

Наведені обставини спростовують
доводи апеляційної скарги про
невідповідність рішення суду першої
інстанції нормам матеріального та
процесуального права, а тому колегія
суддів не вбачає підстав для
задоволення скарги.

Статтею 159 КАС України визначено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасовано правильне по суті рішення з
одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний
суд визнає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив обставини
справи та ухвалив законне рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, постанова суду
першої інстанції ґрунтується на повно,
об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах, доводи апеляційної скарги
їх не спростовують, а тому підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції немає.

Керуючись ст. 195, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст.198, ст.
ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції у Волинській
області залишити без задоволення, а
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 21 березня
2013 року у справі № 2а/0370/399/12 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили рішенням суду
апеляційної інстанції шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції

Головуючий суддя
В.В. Святецький

Судді
О.М. Довгополов

Л.Я. Гудим