Справа № К/9991/81232/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/81232/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в Олевському
районі Житомирської області,
Управління праці та соціального
захисту населення Олевської районної
державної адміністрації Житомирської
області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії, за касаційною скаргою
Управління Пенсійного фонду України в
Олевському районі Житомирської
області на постанову Олевського
районного суду Житомирської області
від 14 березня 2011 року та ухвалу
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 25 жовтня 2011
року,-

у с т а н о в и л а :

У січні 2011 року ОСОБА_4 звернулась із
зазначеним позовом в якому просила
визнати неправомірними дії та
зобов'язати відповідачів здійснити
перерахунок та виплату щомісячної
грошової допомоги та доплати до пенсії,
передбачених статтями 37, 39 Закону
України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (далі Закон
№ 796-ХІІ) за період з 1 червня по 31 грудня
2010 року, а також здійснювати
нарахування та виплату таких в
подальшому згідно вимог вищевказаних
норм Закону № 796-ХІІ.

В обґрунтування позову посилалась на
те, що розмір призначених та
виплачуваних їй спірних допомоги та
доплати не відповідає вимогам статей 37,
39 Закону № 796-ХІІ, а у задоволенні заяви
про їх перерахунок відповідачі
відмовили.

Вважаючи це порушенням своїх прав,
позивач просила про задоволення
позову.

Постановою Олевського районного суду
Житомирської області від 14 березня
2011 року, позов задоволено частково,
визнано дії неправомірними та
зобов'язано відповідачів здійснити
перерахунок та виплату позивачу
щомісячної грошової допомоги та
доплати до пенсії, передбачених
статтями 37, 39 Закону 796-ХІІ починаючи з 1
липня 2010 року. В решті позову
відмовлено.

Ухвалою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 25 жовтня
2011 року позовні вимоги за період з 1 по 30
червня 2010 року залишено без розгляду. В
решті рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

У касаційній скарзі відповідач,
Управління Пенсійного фонду України в
Олевському районі Житомирської
області (далі УПФ), посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, в частині
визнання його дій неправомірними,
просить ухвалені ними рішення
скасувати та відмовити у задоволенні
позову в цій частині.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, в межах статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів дійшла
висновку про відхилення скарги з таких
підстав.

Задовольняючи позов, суди на підставі
наявних у справі даних встановили і
правильно виходили з того, що доплата
до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру,
повинна здійснюватись позивачу у
розмірі, встановленому статтею 39
Закону 796-ХІІ, а тому УПФ, відмовляючи у
їх перерахунку, діяло неправомірно.

Як встановлено судами, ОСОБА_4 є
непрацюючим пенсіонером та
громадянкою, яка постійно проживає у
зоні гарантованого добровільного
відселення, що підтверджується
відповідними посвідченнями.

Так, за приписами статті 39 Закону 796-ХІІ
(в редакції, яка діяла у період спірних
правовідносин) громадянам, які
працюють на територіях радіоактивного
забруднення, зокрема у зоні
гарантованого добровільного
відселення, провадиться доплата - дві
мінімальні заробітні плати.

А частиною другою цієї статті
встановлено, що пенсії непрацюючим
пенсіонерам, які проживають на цих
територіях, і стипендії студентам, які
там навчаються, підвищуються у
розмірах, встановлених частиною першою
цієї статті. Пенсіонерам, які працюють
у зонах радіоактивного забруднення,
оплата праці додатково підвищується на
25 процентів від розміру мінімальної
заробітної плати.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26 липня 1996 року № 836, у
відповідності до якої позивачу
здійснюється виплата спірної доплати,
установлено громадянам, які працюють
на територіях радіоактивного
забруднення, доплату до пенсії у
фіксованому розмірі, а не у кратному
відношенні до мінімальної заробітної
плати, як це передбачено статтею 39
Закону № 796-ХІІ.

Частиною 4 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Вирішуючи цей спір, суди попередніх
інстанцій, з огляду на загальні засади
пріоритету законів над підзаконними
нормативними актами, обґрунтовано
виходили з того, що при визначенні
розміру доплати до пенсії застосуванню
підлягає саме стаття 39 Закону № 796-ХІІ,
а не положення постанови Кабінету
Міністрів України, якою керувався
відповідач, оскільки така істотно
звужує обсяг установлених законом прав
позивача, та правильно поклали
обов'язок щодо такої виплати на УПФ.

Також, суди попередніх інстанцій
правильно застосували статтю 39
Закону № 796-ХІІ з урахуванням Рішення
Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008.

Так, підпунктом 9 пункту 28 розділу ІІ
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
від 28 грудня 2007 року № 107-VI (далі Закон
№ 107-VI) частини 1 і 2 статті 39 Закону №
796-XII замінено однією частиною такого
змісту: «Громадянам, які працюють на
територіях радіоактивного
забруднення, провадиться доплата в
порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України».

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 зміни,
внесені до Закону № 796-ХІІ, зокрема, до
частин 1 і 2 статті 39, визнано такими,
що не відповідають Конституції України
(є неконституційними).

Зазначене рішення Конституційного
Суду України є обов'язковим до
виконання на території України,
остаточним і не може бути оскаржене,
крім того, воно має преюдиціальне
значення для судів загальної
юрисдикції при розгляді ними позовів у
зв'язку з правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначеного закону, що визнані
неконституційними.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Таким чином, з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 щодо
неконституційності підпункту 9 пункту
28 розділу ІІ Закону № 107-VI вказані
правові норми втратили чинність і
застосуванню не підлягали.

Отже, з 22 травня 2008 року відновили свою
дію частини 1 і 2 статті 39 Закону №
796-ХІІ.

Зміни до вищезазначеної статті, у
період з 22 травня 2008 року по 1 липня
2010 року, не вносились, її положення
неконституційними не визнавались, а
тому суди дійшли правильних висновків
про наявність підстав для задоволення
позову та визнання дій УПФ
неправомірними.

Посилання УПФ України в Олевському
районі Житомирської області на ту
обставину, що Законом України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік» від
27 квітня 2010 року № 2154-VІ встановлено
право Кабінету Міністрів
встановлювати розміри соціальних
виплат, які пов'язуються з мінімальною
заробітною платою, колегією суддів не
приймаються до уваги з огляду на те, що
на виконання такого повноваження,
наданого цим Законом, Кабінетом
Міністрів України не приймався
нормативний акт про встановлення
розмірів цих виплат.

За таких обставин, рішення судів першої
та апеляційної інстанцій відповідають
дійсним обставинам справи та нормам
матеріального і процесуального права,
доводи касаційної скарги їх висновків
не спростовують, а тому підстав для
скасування таких колегія суддів не
вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Не може бути скасовано судове рішення з
мотивів порушення судом норм
процесуального права, якщо це не
призвело і не могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Олевському
районі Житомирської області відхилити,
а постанову Олевського районного суду
Житомирської області від 14 березня 2011
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 25 жовтня 2011 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало