Справа № 2а-9927/12/2070
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/10824/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 до начальника Головного
управління Пенсійного фонду України в
Харківській області Ачкасова В.М.,
начальника Управління Пенсійного
фонду України в Червонозаводському
районі міста Харкова Солоп О.І. про
визнання дій протиправними та
скасування рішення, касаційне
провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 12 жовтня 2012
року та постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 11 лютого 2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року ФОП ОСОБА_3 звернулася
до суду з позовом до начальника
Головного управління Пенсійного фонду
України в Харківській області
Ачкасова В.М., начальника Управління
Пенсійного фонду України в
Червонозаводському районі міста
Харкова Солоп О.І., в якому просила
визнати протиправними дії
відповідачів щодо прийняття рішень
№13379-07/20 від 20 серпня 2012 року,
від 17 липня 2012 року №2453 від 17 липня 2012
року; №2461/08 від 18 липня 2012 року; №2462/08
від 18 липня 2012 року та скасувати
наведені рішення.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 12 жовтня 2012
року, позов задоволено частково.
Скасовано рішення начальника
Головного управління Пенсійного фонду
України в Харківській області Ачкасова
В.М., №13379-07/20 від 20 серпня 2012 року.
Скасовано рішення начальника
Управління Пенсійного фонду України в
Червонозаводському районі міста
Харкова Солоп О.І. №2453 від 17 липня 2012
року № 2461/08 від 18 липня 2012 року; №2462/08
від 18 липня 2012 року. В задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 11
лютого 2013 року було скасовано
постанову суду першої інстанції в
частині задоволення позовних вимог та
ухвалено в цій частині нову постанову
про відмову у задоволенні позову. В
решті постанову суду першої інстанції
залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції у справі, ФОП
ОСОБА_3 звернулася з касаційною
скаргою, в якій просить постанову суду
апеляційної інстанції скасувати та
залишити в силі постанову суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
судом апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню виходячи з
наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач пройшов
процедуру державної реєстрації та
перебуває на обліку у пенсійному
органі як платник страхових внесків.

Працівниками пенсійного органу були
складені акти №196, №197 від 18 липня
2012 року про несвоєчасне подання
індивідуальних відомостей про
застраховану особу до системи
персоніфікованого обліку.

Крім цього, працівниками пенсійного
органу були складені акти від 17 липня
2012 року №53 про неподання, несвоєчасне
подання, подання не за встановленою
формою "Розрахунків суми страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" за 2007-2008
роки у строки, визначені
законодавством.

За результатами даних актів
Управлінням Пенсійного фонду України в
Червонозаводському районі міста
Харкова були ухвалені рішення №2453 від
17 лютого 2012 року, яким позивачу були
застосовані штрафні санкції у розмірі
170,00 грн. за несвоєчасне подання
розрахунків сум страхових внесків на
обов'язкове державне пенсійне
страхування у строки, визначені
законодавством; рішення №2462 від 18
липня 2012 року про застосування до
позивача штрафних санкцій у розмірі
2438,10 грн. за несвоєчасне подання
відомостей до системи
персоніфікованого обліку у строки,
визначені чинним законодавством;
рішення №2461 від 18 липня 2012 року, яким до
позивача були застосовані штрафні
санкції у розмірі 170,00 грн. за
несвоєчасне подання звітності,
передбаченої Законом України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції, виходив з того, що
оскаржувані рішення відповідача
прийнято поза межами строків,
встановлених статтею 250 Господарського
кодексу України та приписів пункту 7
«Прикінцевих та Перехідних Положень
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
соціальне страхування».

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та відмовляючи позивачу у
частині задоволення позовних вимог,
суд апеляційної інстанції, виходив з
правомірності оскаржуваних рішень
Управлінням Пенсійного фонду України в
Червонозаводському районі міста
Харкова.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками судів попередніх
інстанцій виходячи з наступного.

Статтею 20 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлено порядок
обчислення та сплати страхових
внесків. Страхувальники зобов'язані
сплачувати страхові внески, нараховані
за відповідний базовий звітний період,
не пізніше ніж через 20 календарних днів
із дня закінчення цього періоду. Якщо
страхувальники несвоєчасно або не в
повному обсязі сплачують страхові
внески, до них застосовуються
фінансові санкції, передбачені цим
Законом.

Згідно з пунктом 5 частини 9 статті 106
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» в редакції, яка діяла до 1
січня 2011 року, було передбачено
застосування виконавчими органами ПФУ
до страховиків за неподання,
несвоєчасне подання, подання
незавстановленою формою або подання
недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку та іншої
звітності, передбаченої
законодавством, до територіальних
органів ПФУ фінансових санкцій, а саме
накладення штрафу у встановленому
розмірі.

Відповідно до частини першої статті 250
Господарського кодексу України
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців
з дня виявлення порушення, але не
пізніш як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом.

За правилами частини п'ятнадцятої
статті 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що строк
давності щодо стягнення недоїмки, пені
та штрафів не застосовується, при цьому
строк прийняття контролюючим органом
рішення про їх стягнення законодавець
також не обмежує.

Оскільки порядок сплати страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування,
стягнення недоїмки, нарахування
штрафів та пені регулюється Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», то для
вирішення спірних правовідносин
пріоритетність повинна надаватись
саме Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», як спеціальному закону у
сфері регулювання системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування.

Аналізуючи зміст вказаних правових
норм, суд касаційної інстанції дійшов
висновку, що положення статті 5, частини
1 статті 7, статті 18, частини 6 статті 20,
статті 106, статті 15 розділу XV
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», які є
спеціальними нормами щодо спірних
відносин, свідчать про неможливість в
даному випадку застосування положень
статті 250 Господарського кодексу
України, оскільки ці положення
суперечать положенням Закону.

Враховуючи вказане, задовольняючи
частково позовні вимоги суд першої
інстанції дійшов помилкового висновку
щодо застосування для вирішення
спірних правовідносин статті 250 ГК
України.

Разом з тим, із набранням чинності з 1
січня 2011 року Законом України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» пункт 5 частини
дев'ятої статті 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» був виключений.

У той же час згідно з абзацом п'ятим
пункту 7 Прикінцевих та перехідних
положень Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» стягнення
заборгованості зі сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

Абзацом шостим цього ж пункту
встановлено, що на період до повного
стягнення заборгованості зі сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Наведене правило щодо збереження
порядку стягнення та контрольних
функцій фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
передбачених законодавством, чинним до
1 січня 2011 року, поширюється лише на
заборгованість зі сплати страхових
внесків та сум штрафних санкцій, які
були нараховані та/або не сплачені до
зазначеної дати. Питання ж
відповідальності страховиків, не
пов'язані із такою заборгованістю,
знаходяться поза межами регулювання,
зокрема, Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та абзаців п'ятого,
шостого пункту 7 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Отже, нарахування після 1 січня 2011 року
управлінням ПФУ на підставі пункту 5
частини дев'ятої статті 106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
позивачу штрафних санкцій за
несвоєчасне подання звітності,
граничний строк подання якої настав до
цієї дати, є протиправним.

Аналогічний висновок щодо
застосування вищезазначених норм
матеріального права міститься у
постановах Верховного Суду України від
20 листопада 2012 року (N 21-367а12) та
04 червня 2013 року (№ 21-170а13).

З огляду на викладене, колегія суддів
вказує на помилковість позиції суду
апеляційної інстанції щодо
правомірності рішень начальника
Управління Пенсійного фонду України в
Червонозаводському районі міста
Харкова №2453 від 17 лютого 2012 року
та №2462 від 18 липня 2012 року.

Крім того, вирішуючи даний спір, судами
попередніх інстанцій було залишено
поза увагою, що рішення Управління
Пенсійного фонду України в
Червонозаводському районі міста
Харкова №2461 від 18 липня 2012 року, яким до
позивача були застосовані штрафні
санкції у розмірі 170,00 грн. за
несвоєчасне подання звітності, було
прийнято на підставі пункту 4 частини 11
статті 25 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» та правовий
висновок стосовно його законності
судами не надався.

Оскільки зазначені порушення норм
матеріального та процесуального права,
допущені судами першої та апеляційної
інстанцій унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи, то
згідно з положеннями частини 2 статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України це є підставою для скасування
рішень судів першої та апеляційної
інстанцій і направленням справи на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

При новому розгляді суду першої
інстанції слід враховувати наведене та
прийняти законне і обґрунтоване
рішення.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 12 жовтня 2012
року та постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 11 лютого 2013 року скасувати та
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: