Справа № 524/5319/14-а
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 р.Справа № 524/5319/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Кононенко З.О.

Суддів: Бондара В.О. , Калитки О. М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за
апеляційними скаргами Управління
Пенсійного фонду України в м.
Кременчуці Полтавської області та
ОСОБА_1 на постанову Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 05.09.2014р. по
справі № 524/5319/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в м. Кременчуці Полтавської
області

про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії щодо
нарахування та виплати пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 05.09.2014р. позов задоволено частково.

Відповідач, не погодившись із судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від
05.09.2014р. та прийняти нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги, позивач посилається на
прийняття оскаржуваної постанови з
порушенням норм матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Вказує, що задовольняючи частково
позовні вимоги, суд першої інстанції
дійшов до неправомірного висновку про
їх обґрунтованість. Зазначив, що діючим
законодавством України надано право
Кабінету Міністрів України регулювати
питання здійснення соціальних виплат
та допомоги в межах відповідних
фінансових ресурсів, шляхом прийняття
відповідних постанов, у т.ч. щодо
виплати основної державної пенсії по
інвалідності та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, які
визначені ст.ст. 50, 54 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи". На
реалізацію вищезазначених положень
Кабінетом Міністрів України прийнято
постанову №1210 від 23.11.2011 року "Про
підвищення рівня соціального захисту
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", якою
встановлені розміри виплат особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи. При визначенні позивачу
розміру пенсії, відповідач керувався
саме положеннями вищенаведеної
постанови. Враховуючи наведене,
відповідач вказує, що при нарахуванні
та виплаті позивачу пенсії відповідач
діяв на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені діючим
законодавством.

Позивач також не погодився з рішенням
суду першої інстанції та подав
апеляційну скаргу, в якій просив суд
апеляційної інстанції, у зв'язку з
правильним по суті вирішенням справи,
але із помилковим застосуванням судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права прийняти
постанову, якою змінити постанову суду
першої інстанції, скасувавши із
резолютивної частини вищезазначеної
постанови суду кінцеву дату нарахувань
та виплат позивачу щомісячних
державних пенсій (основної та
додаткової), призначених довічно та у
зв'язку з вирішенням судом першої
інстанції не всіх позовних вимог або
питань, змінити постанову суду першої
інстанції і зобов'язати відповідача
подати до суду звіт про виконання
судового рішення протягом 1 місяця з
дня набрання постановою законної сили.

Представники сторін у судове засідання
апеляційної інстанції не з'явилися, про
дату, час та місце апеляційного
розгляду справи повідомлені належним
чином, просилили розглянути справу без
їх участі.

Колегія суддів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) вважає за
можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними в
справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення суду та доводи
апеляційних скарг, дослідивши письмові
докази, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено під час апеляційного
розгляду, що позивач є особою, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи 1 категорії та інвалідом ІІ
групи, захворювання пов'язаного з
виконанням обов'язків по ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС.

Вважаючи, що з 01.01.2014 року має право на
отримання державної пенсії по
інвалідності у розмірі 8 мінімальних
заробітних плат та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі
75% мінімальної пенсії за віком,
визначеної на рівні прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, позивач звернувся до
відповідача із заявою щодо проведення
перерахунку пенсії.

Листом від 11.06.2014 року №157/р-07
Управління Пенсійного фонду України в
м. Кременчуці Полтавської області
відмовило у задоволенні заяви.

Не погоджуючись із вказаною відмовою
відповідача, позивач звернувся до суду
із даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач у період з 01.01.2014 по 02.08.2014 року
має право на отримання щомісячної
основної державної пенсії по
інвалідності та щомісячної додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у
розмірі, який визначено ч. 4 ст. 54 та ч.1
ст. 50 Закону України „Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Колегія суддів погоджується з даними
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорії зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту населення
визначені та закріплені в Законі
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи". Пенсії
особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію (ст. 49 Закону України "Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи").

Згідно ч. 4 ст. 54 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" визначено,
що в усіх випадках розміри пенсій для
інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
не можуть бути нижчими по ІІ групі
інвалідності 8 мінімальних пенсій за
віком. Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" особам,
віднесеним до першої категорії
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у
розмірах: інвалідам 2 групи - 75%
мінімальної пенсії за віком.

Згідно з ч. 3 ст. 67 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (у редакції
Закону України від 05.10.06 р. N 231-У)
встановлено, що у разі збільшення
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, підвищується
розмір пенсії, визначений відповідно
до статті 54 цього Закону, а також розмір
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, особам, віднесеним до
категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної
компенсації сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи. Перерахунок пенсії
здійснюється з дня встановлення нового
розміру прожиткового мінімуму.

Вихідним критерієм розрахунку
додаткової пенсії виступає мінімальна
пенсія за віком, розмір якої згідно з ч.
1 ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" встановлюється в розмірі
визначеного законом прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного Законом
про Державний бюджет України. Іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Разом з тим, 14.06.11 р. Верховною Радою
України прийнято Закон України № 3491 -VI
"Про внесення змін до Закону України
"Про Державний бюджет України на 2011
рік", який набрав чинності 19.06.11 р.
Пунктом 7 ч. І зазначеного Закону
Прикінцеві положення Закону України
"Про Державний бюджет України на 2011 рік"
доповнені пунктом 4, яким встановлено,
що у 2011 році норми і положення статей 39,
50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", статей
14, 22, 37 та ч.3 ст.43 Закону України "Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб" застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Рішенням Конституційного Суду України
від 26.12.11 р. норми пункту 4 Прикінцевих
положень Закону України "Про Державний
бюджет України на 2011 рік" визнані
такими, що відповідають Конституції
України, тобто є конституційними.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2012 рік" норми і положення
статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52, 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2012
рік.

Рішенням Конституційного Суду України
від 25.01.12 р. визначено, що в аспекті
конституційного подання положення
частини другої статті 96, пунктів 2. 1, 6
статті 116 Конституції України треба
розуміти так, що повноваження Кабінету
Міністрів України щодо розробки
проекту закону про Державний бюджет
України та забезпечення виконання
відповідного закону пов'язані з його
функціями, в тому числі щодо реалізації
політики у сфері соціального захисту
та в інших сферах. Кабінет Міністрів
України регулює порядок та розміри
соціальних виплат та допомоги, які
фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України, відповідно
до Конституції та законів України. Суди
під час вирішення справ про соціальний
захист громадян керуються, зокрема,
принципом законності. Цей принцип
передбачає застосування судами
законів України, а також
нормативно-правових актів відповідних
органів державної влади, виданих на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, в тому числі
нормативно-правових актів Кабінету
Міністрів України, виданих у межах його
компетенції‚ на основі і на виконання
Бюджетного кодексу України, закону про
Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України.

Також, пунктом 4 Прикінцевих положень
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2013 рік" встановлено, що у 2013
році норми і положення, зокрема, ст. 50, 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2013
рік.

Крім цього, пунктом 9 статті 1 Закону
України від 31 липня 2014 року № 1622-VII "Про
внесення змін до Закону України "Про
Державний бюджет України на 2014 рік",
який набув чинності 3 серпня 2014 року
(газета Голос України №146 (5896) від 2
серпня 2014), доповнено Прикінцеві
плоложення Закону України від 16 січня
2014 року № 719-VII "Про Державний бюджет
України на 2014 рік" пунктом 6-7 такого
змісту: "установити, що норми і
положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50,
51, 52 та 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, виходячи з наявних
фінансових ресурсів бюджетів усіх
рівнів, бюджету Пенсійного фонду
України та бюджетів інших фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на 2014 рік.

Отже, у період з 23.07.2011 р. по 31.12.2013 р. та з
03.08.2014р. розмір основної державної
пенсії по інвалідності та додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи повинен
визначатися відповідно до вказаних
постанов КМУ.

В свою чергу, з 01.01.2014р. по 02.08.2014р.,
положеннями Закону України "Про
Державний бюджет України на 2014 рік" не
було передбачено обмежень щодо
застосування ст. 50, 54 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

На підставі викладеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції щодо законності та
обґрунтованості заявлених позовних
вимог в частині зобов'язання
відповідача здійснити позивачу у
період з 01.01.2014р. по 02.08.2014р. перерахунок
та виплату щомісячної основної
державної пенсії по інвалідності та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю у розмірі, який
визначено ч. 4 ст. 54 та ст. 50 Закону
України "Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ч. 1 ст. 267 КАС України суд,
який ухвалив судове рішення в
адміністративній справі, має право
зобов'язати суб'єкта владних
повноважень, не на користь якого
ухвалене судове рішення, подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання судового рішення. Вказаній
нормі кореспондуються положення абз. 7
п. 4 ч. 1 ст. 163, абз. 5 п. 4 ч. 1 ст. 207 КАС
України, згідно з якими у резолютивній
частині постанови суду першої чи
апеляційної зазначається встановлений
судом строк для подання суб'єктом
владних повноважень - відповідачем до
суду першої інстанції звіт про
виконання постанови, якщо вона вимагає
вчинення певних дій.

Отже, встановити судовий контроль за
виконанням рішення суб'єктом владних
повноважень-відповідачем у справі суд
першої чи апеляційної інстанції може
під час прийняття постанови у справі.
Такий контроль здійснюється судом
першої інстанції шляхом зобов'язання
надати звіт про виконання судового
рішення, розгляду поданого звіту на
виконання постанови суду першої,
апеляційної чи касаційної інстанцій, а
в разі неподання такого звіту -
встановленням нового строку для
подання звіту та накладенням штрафу. У
разі звернення позивача із заявою про
зобов'язання відповідача подати звіт
про виконання судового рішення після
прийняття постанови у справі суд
ухвалою відмовляє у задоволенні такої
заяви, оскільки, згідно з ч. 4 ст. 257 КАС
України в подальшому, примусове
виконання судових рішень в
адміністративних справах здійснюється
в порядку, встановленому Законом
України "Про виконавче провадження".

Аналізуючи вищенаведені законодавчі
приписи, колегія суддів дійшла
висновку, що зобов'язання суб'єкта
владних повноважень не на користь
якого ухвалене судове рішення, подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання постанови, є правовим
наслідком судового рішення і саме в
резолютивній його частині має бути
визначено обов'язок подати звіт,
оскільки встановити судовий контроль
за невиконанням рішення суб'єктом
владних повноважень - відповідачем у
справі суд першої чи апеляційної
інстанції може лише під час прийняття
постанови у справі. Разом з цим, слід
зазначити, що вказаною статтею Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено право, а не обов'язок суду,
який ухвалив судове рішення в
адміністративній справі, зобов'язати
суб'єкта владних повноважень, проти
якого ухвалено судове рішення, подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання судового рішення.

Враховуючи викладене, у суду
апеляційної інстанції відсутні
підстави для зміни постанови суду
першої інстанції з підстав, викладених
в апеляційній скарзі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 168 КАС України
суд, що ухвалив судове рішення, може за
заявою особи, яка брала участь у справі,
чи з власної ініціативи прийняти
додаткову постанову чи постановити
додаткову ухвалу у випадках, якщо: щодо
однієї із позовних вимог, з приводу
якої досліджувалися докази, чи одного з
клопотань не ухвалено рішення. За таких
обставин, позивач не позбавлений
можливості звернутися до суду першої
інстанції в порядку п. 1 ч. 1 ст. 168 КАС
України із заявою про ухвалення
додаткової постанови та вирішити
заявлене у адміністративному позові
клопотання про зобов'язання
відповідача подати звіт про виконання
судового рішення протягом 1 місяця з
дня набрання постановою законної сили.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Управління
Пенсійного фонду України в м.
Кременчуці Полтавської області та
ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 05.09.2014р. по справі № 524/5319/14-а
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Кононенко
З.О.Судді(підпис) (підпис) Бондар В.О.
Калитка О.М.