Справа № 810/1307/14
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/1307/14
Головуючий у 1-й інстанції: Леонтович
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

14 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко
Я.Б. та Шелест С.Б.,

при секретарі - Грабовській
Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві апеляційні скарги
ОСОБА_2, який діє від імені та в
інтересах ОСОБА_3 та Публічного
акціонерного товариства «Акціонерний
комерційний банк «Новий» на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 14 березня
2014 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до Відділу державної
виконавчої служби Броварського
міськрайонного управління юстиції,
третя особа: Публічне акціонерне
товариство «Акціонерний комерційний
банк «Новий», про визнання
неправомірними дій, визнання
протиправними та скасування постанов,
визнання протиправним акту, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року позивач - ОСОБА_3
звернувся до Київського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом, з
урахуванням подальших уточнень, до
Відділу державної виконавчої служби
Броварського міськрайонного
управління юстиції, третя особа:
Публічне акціонерне товариство
«Акціонерний комерційний банк «Новий»,
про

- визнання неправомірними (незаконними)
дій Відділу державної виконавчої
служби Броварського міськрайонного
управління юстиції у Київській області
щодо:

- визначення вартості (оцінки)
земельної ділянки та передачі
стягувачеві в рахунок погашення суми
боргу земельної ділянки пл. 0,18 га в
межах згідно з планом, розташовану у
АДРЕСА_3 (Зазимська сільська рада),
кадастровий № 32212828:06:010:0087, цільове
призначення - для ведення садівництва,
що належить на праві власності ОСОБА_3,
вчиненими відповідачем під час
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчого напису
приватного нотаріуса
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 від 27.09.2011
№ 2991 про звернення стягнення на
нерухоме майно - земельну ділянку пл. 0,18
га в межах згідно з планом, розташовану
у АДРЕСА_3 (Зазимська сільська рада),
кадастровий № 32212828:06:010:0087, цільове
призначення - для ведення садівництва,
що належить на праві власності ОСОБА_3,
на користь ПАТ «АКБ «Новий», за
кредитними договорами № 2108/05 від 14.03.2008
року та № 2208/05 від 14.03.2008 року на
загальну суму 262259,42 грн. (ВП № 29598781);

- винесення постанови про повернення
виконавчого документа стягувачу від
12.10.2012 р. в частині повернення
виконавчого документа стягувачу;

- передачі майна на реалізацію вчинену
22 серпня 2012 року та про зняття майна на
реалізацію, вчинену 2 жовтня 2012 року;

- скасування винесених відповідачем
під час виконавчого провадження з
примусового виконання виконавчого
напису приватного нотаріуса
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 від 27.09.2011
року№ 2991 про звернення стягнення на
нерухоме майно - земельну ділянку пл. 0,18
га в межах згідно з планом, розташовану
у АДРЕСА_3 (Зазимська сільська рада),
кадастровий № 32212828:06:010:0087, цільове
призначення - для ведення садівництва,
що належить на праві власності ОСОБА_3,
на користь ПАТ «АКБ «Новий», за
кредитними договорами № 2108/05 від 14.03.2008
року та № 2208/05 від 14.03.2008 року на
загальну суму 262259,42 грн. (ВП № 29598781):

- постанови про передачу майна
стягувачу в рахунок погашення суми
боргу від 05.10.2012 р. повністю;

- постанови про повернення виконавчого
документа стягувачеві від 12.10.2012 р. в
частині повернення виконавчого
документа стягувачеві;

- постанови про призначення експерта,
суб'єкта оціночної діяльності-суб'єкта
господарювання для участі у
виконавчому провадженні від 28
листопада 2011 року та від 12 червня 2012
року;

- визнання нечинним акту про передачу
майна стягувачу в рахунок погашення
суми боргу від 12.10.2012 р.

- визнання протиправною бездіяльності
відповідача щодо неповідомлення
ОСОБА_3 про відкриття виконавчого
провадження №29598781.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 14 березня
2014 року адміністративний позов
задоволено частково.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням в частині відмовлених
позовних вимог представник позивача
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати частково постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 14 березня
2014 року та прийняти нову, якою позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі.

Крім того, вважаючи, що постанова
Київського окружного
адміністративного суду від 14 березня
2014 року прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
апеляційну скаргу подало Публічне
акціонерне товариство «Акціонерний
комерційний банк «Новий», в якій
просить її скасувати та постановити
нову постанову про відмову у
адміністративному позові.

У судове засідання сторони та їх
представники не з'явилися, причини
неявки суду невідомі, про розгляд
справи були повідомлені належним
чином.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
вважає необхідним апеляційні скарги
ОСОБА_2, який діє від імені та в
інтересах ОСОБА_3 та Публічного
акціонерного товариства «Акціонерний
комерційний банк «Новий» - залишити без
задоволення, а постанову Київського
окружного адміністративного суду від 14
березня 2014 року - без змін, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог суд першої
інстанції виходив з того, що обов'язок
державного виконавця щодо надсилання
постанови про відкриття провадження
вважається виконаним, коли така
постанова направлена на адресу
зазначену у виконавчому документі.
Водночас відповідачем не було належним
чином направлено постанову про
відкриття виконавчого провадження та
не вчинено дій щодо розшуку боржника,
що свідчить про протиправну
бездіяльність позивача.

Крім того, суд першої інстанції дійшов
висновку, що відповідачем всупереч
частини 3 статті 58 Закону України «Про
виконавче провадження» безпідставно
позбавлено позивача права на
оскарження експертної грошової оцінки
земельної ділянки. Відтак постанова
про передачу майна стягувачу в рахунок
погашення боргу від 5 жовтня 2012 року за
ціною визначеною експертною грошовою
оцінкою земельної ділянки від 4 липня
2012 року є протиправною. За таких же
обставин суд також дійшов висновку про
наявність підстав для визнання акту
про передачу майна стягувачу від 12
жовтня 2012 року недійсним.

Також, суд першої інстанції дійшов
висновку, що оскільки постанову про
передачу майна стягувачу в рахунок
погашення боргу від 5 жовтня 2012 року,
відповідно до якої третій особі було
передано земельну ділянку, даним
рішенням скасовано, то позивач є таким,
що має майно, на яке може бути звернене
стягнення у відповідності до вимог
Закону України «Про виконавче
провадження», а отже постанова про
повернення виконавчого документа
стягувачеві від 12 жовтня 2012 року,
винесена на підставі пункту 2 частини 1
статті 47 Закону України «Про виконавче
провадження» підлягає скасуванню, а
виконавче провадження може бути
відновлено.

Разом з тим, суд першої інстанції
дійшов висновку, що вимоги позивача в
частині визнання протиправними дій
відповідача щодо визначення вартості
земельної ділянки є безпідставними і
задоволенню не підлягають, оскільки
державний виконавець лише призначає
оцінювача у випадках встановлених
законом, втім не здійснює оцінку
вартості майна.

Також суд першої інстанції дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення вимоги позивача про
скасування постанови про призначення
суб'єкта оціночної діяльності від 28
листопада 2011 року та від 12 червня 2012
року, оскільки зазначені постанови за
своєю сутністю є рішенням з
процедурних питань, актом одноразового
застосування і вичерпали свою дію
фактом її виконання, а їх скасування не
є належним способом захисту порушених
у даному випадку прав позивача.

Щодо вимоги позивача про визнання
протиправними дій щодо передачі майна
на реалізацію, судом зазначено, що
звернення стягнення на майно боржника
полягає в його арешті, вилученні та
примусовій реалізації, проте
представником позивача не зазначено та
не наведено жодних доказів щодо
порушення саме державним виконавцем
своїх обов'язків та неналежне
виконання своїх повноважень при
передачі майна на реалізацію.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
було встановлено колегією суддів, 27
вересня 2011 року приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу видано
виконавчий напис, яким запропоновано
звернути стягнення на нерухоме майно -
земельну ділянку площею 0.18 га, що
знаходиться в межах згідно планом та
розташована у АДРЕСА_3, кадастровий
номер №32212828:06:010:0087, що належить на
праві власності ОСОБА_3 (а.с. 133).

Державним виконавцем відділу
Державної виконавчої служби
Броварського міськрайонного
управління юстиції 7 жовтня 2011 року, на
підставі виконавчого напису нотаріуса
№2991 від 27 вересня 2011 року, відкритого
виконавче провадження №29598781 про
стягнення з ОСОБА_3 вказаної земельної
ділянки в рахунок погашення
заборгованості позивача перед ПАТ «АКБ
«Новий» за кредитним договором №2108/05
від 13 березня 2008 року та №220/05 від 14
березня 2008 року на загальну суму 262259,42
грн. Боржнику встановлено строк для
добровільного виконання рішення до 13
жовтня 2011 року. Цією ж постановою було
накладено арешт на все майно, що
належить позивачу (а.с. 60-61).

Крім того, 19 листопада 2011 року від
стягувача до відповідача надійшла
заява №2/7-1973 про згоду ПАТ «АКБ «Новий»
на реалізацію заставної земельної
ділянки у рахунок погашення
заборгованості позивача за кредитними
договорами (а.с. 69), до якої був наданий
правовстановлюючий документ на
вказану земельну ділянку, а саме:
державний акт на право власності Серія
ЯД №790226 (а.с. 71-72).

Постановою державної виконавчої
служби Броварського міськрайонного
управління юстиції Київської області
від 28 листопада 2011 року ВП№29598781
призначено експерта, суб'єкта
оціночної діяльності - суб'єкта
господарювання для участі у
виконавчому провадженні №29598781 та
зобов'язано експерта Бакай В.В. надати
письмовий висновок, звіт про оцінку
майна (акт оцінки майна) з питань
встановлення дійсної ринкової
вартості описаної земельної ділянки
(а.с. 75-76).

Відповідно до супровідного листа
№40251-52 постанову про призначення
експерта направлено стягувачеві,
експертній організації, а також
позивачу за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 74).

3 квітня 2012 року до відділу Державної
виконавчої служби Броварського
міськрайонного управління юстиції
надійшов звіт про експертну грошову
оцінку земельної ділянки площею 0,1800 га,
кадастровий номер №32212828:06:010:0087,
відповідно до якої ринкова вартість
земельної ділянки становить 210690,00 грн.
(а.с. 97-116).

Копію вказаного звіту листом від 6
квітня 2012 року №14325 надіслано ОСОБА_3 за
адресою: АДРЕСА_1 та попереджено
боржника, що у разі незгоди з висновком
експерта він має право подати до
відділу ДВС заяву про проведення
рецензування (а.с. 88 -89).

12 червня 2012 року відповідачем прийнято
нову постанову про призначення Бакай
В.В. експертом та зобов'язано його
надати письмовий висновок про оцінку
майна боржника. (а.с. 124). Постанову,
відповідно до супровідного листа від 12
червня 2012 року №20951-53, скеровано
сторонам виконавчого провадження, у
тому числі позивачу (а.с.123).

На підставі зазначеної постанови, ТОВ
«Експертцентр» розробило новий звіт
про експертну грошову оцінку земельної
ділянки, який отримано відповідачем 4
липня 2012 року, що підтверджується
відповідним штампом служби
діловодства відділу державної
виконавчої служби Бучанського
міськрайонного управління юстиції.
Земельна ділянка була оцінена у
розмірі 191340,00 грн. (а.с. 125-132)

Звіт про експертну грошову оцінку
майна, відповідно до супровідного
листа №25283 від 10 липня 2012 року
направлено боржнику - ОСОБА_3 за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 146).

Постановою від 5 жовтня 2012 року
земельну ділянку площею 0.18 га, що
знаходиться в межах згідно планом та
розташована у АДРЕСА_3, кадастровий
номер №32212828:06:010:0087, що належить на
праві власності ОСОБА_3, передано ПАТ
«АКБ «Новий» у рахунок погашення боргу
(а.с. 161).

В подальшому, внаслідок відсутності у
ОСОБА_3 іншого майна, на яке може бути
звернуто стягнення, постановою
відповідача від 12 жовтня 2012 року
виконавчий напис №2991 виданий 27 вересня
2011 року повернуто стягувачу ПАТ «АКБ
«Новий» із зазначенням строку
пред'явлення для повторного виконання
до 11 жовтня 2013 року (а.с. 168-169).

Не погоджуючись з рішеннями та діями
відповідача у ході звернення стягнення
на нерухоме майно - земельну ділянку, що
належить на праві власності ОСОБА_3,
позивач звернувся до суду.

Обговорюючи правомірність позовних
вимог, колегія суддів приходить до
наступного.

Спеціальним законом, що визначає умови
і порядок виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб) є Закон
України «Про виконавче провадження» в
редакції, що діяла на час виникнення
спірних правовідносин (далі - Закон
№606-XIV).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Відповідно до статті 25 Закону №606-XIV
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Копії постанови про відкриття
виконавчого провадження надсилаються
не пізніше наступного робочого дня
стягувачу та боржникові. Постанова про
відкриття виконавчого провадження
може бути оскаржена сторонами у
десятиденний строк у порядку,
встановленому цим Законом.

Згідно приписів статті 27 Закону №606-XIV у
разі ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Відповідно до частини 1 статті 31 Закону
№606-XIV копії постанов державного
виконавця та інші документи
виконавчого, що державний виконавець
зобов'язаний довести до відома сторін
та інших учасників виконавчого
провадження, надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Порядок направлення рішень державного
виконавця, окрім статей 27 та 31 Закону
№606-XIV, регулює Інструкція про порядок
проведення виконавчих дій, затверджена
наказом Мінюсту від 15 грудня 1999 року
№74/5 (далі - Інструкція).

Щодо посилань третьої особи в
апеляційній скарзі на те, що вказана
Інструкція втратила чинність згідно
наказу Мінюсту України від 02.04.2012 року
№512/5, колегія суддів звертає увагу, що
на час виникнення спірних
правовідносин, зокрема проведення
оскаржуваних дій та винесення
оскаржуваних постанов, Інструкція про
порядок проведення виконавчих дій,
затверджена наказом Мінюсту від 15
грудня 1999 року №74/5 була чинна, а відтак
підлягала застосуванню.

Так, відповідно до підпункту 4.1.1
Інструкції державний виконавець,
починаючи виконувати рішення, повинен
пересвідчитись, чи отримана боржником
копія постанови про відкриття
виконавчого провадження і чи здійснені
ним дії, спрямовані на добровільне
виконання рішення у встановлений
постановою строк.

Постанова про відкриття виконавчого
провадження вважається врученою
боржнику за адресою, зазначеною у
виконавчому документі, за умов,
передбачених для вручення судових
повісток.

У разі, якщо копія постанови про
відкриття виконавчого провадження
одержана боржником несвоєчасно,
внаслідок чого боржник був позбавлений
можливості добровільно виконати
рішення у встановлений державним
виконавцем строк, за письмовою заявою
боржника при підтвердженні факту
несвоєчасного одержання вказаної
постанови державний виконавець
відкладає провадження виконавчих дій у
порядку, установленому статтею 32
Закону №606-XIV, та поновлює боржнику
строк для добровільного виконання
рішення.

Згідно підпункту 4.1.3.Інструкції, якщо
боржник у встановлений строк
добровільно не виконав рішення, то
державний виконавець невідкладно
розпочинає його примусове виконання в
межах строку, передбаченого статтею 25
Закону № 606-XIV.

З аналізу положень чинного
законодавства випливає, що орган
державної виконавчої служби
зобов'язаний не пізніше наступного дня
після прийняття постанови про
відкриття провадження надіслати її
копію на адресу сторін виконавчого
провадження із зазначенням строку
добровільного виконання обов'язку
боржника. При цьому, як вірно зауважено
судом першої інстанції, обов'язком
державного виконавця є вчинення дій, що
мають на меті одержання відомостей про
факт отримання боржником копії
постанови про відкриття виконавчого
провадження і чи здійснені ним дії,
спрямовані на добровільне виконання
рішення у встановлений постановою
строк.

Зокрема добровільне виконання рішення
органу державної виконавчої служби,
можливість реалізації інших прав
боржника, безпосередньо пов'язане з
фактом отримання боржником постанови
про відкриття провадження.

У разі неповідомлення боржника про
відкриття виконавчого провадження,
боржник позбавляється об'єктивної
можливості виконати свій обов'язок у
добровільному порядку, брати
безпосередню участь у провадженні
виконавчих дій, оскаржувати дії та
рішення державного виконавця, що
порушують права та інтереси боржника.

Такі висновки суду узгоджуються з
обов'язками державного виконавця,
встановленими Законом України «Про
виконавче провадження» у силу якого
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Як вірно зауважено судом першої
інстанції, обов'язок державного
виконавця щодо надсилання постанови
про відкриття провадження вважається
виконаним, коли така постанова
направлена на адресу зазначену у
виконавчому документі. При цьому
положення частини 1 статті 31 Закону
України «Про виконавче провадження» та
Інструкції не встановлюють
альтернативного способу визначення
державним виконавцем адреси боржника,
у разі коли виконавчий документ
містить два і більше місцепроживання
останнього.

Крім того, відповідно до статті 40
Закону України «Про виконавче
провадження» у разі відсутності
відомостей про місце проживання,
перебування чи місцезнаходження
боржника - фізичної особи, а також
дитини за виконавчими документами про
відібрання дитини державний
виконавець звертається до суду з
поданням про винесення ухвали про
розшук боржника або дитини. У разі
необхідності розшуку транспортного
засобу боржника державний виконавець
виносить постанову про такий розшук,
яка є обов'язковою для виконання
органами внутрішніх справ.

Розшук боржника - фізичної особи,
дитини, розшук транспортних засобів
боржника здійснюють органи внутрішніх
справ, а розшук боржника - юридичної
особи та іншого майна боржника
організовує державний виконавець.
Розшук оголошується відповідно за
місцем виконання рішення або за
останнім відомим місцем проживання,
перебування, місцезнаходженням
боржника чи місцезнаходженням його
майна, або за місцем проживання
(місцезнаходженням) стягувача.

Підпунктом 4.13.1 Інструкції передбачено,
що підставами для оголошення розшуку є
відсутність в ході виконавчого
провадження відомостей про місце
проживання (місцезнаходження)
боржника, його майна, а також дитини.

З аналізу наведених норм випливає, що
державний виконавець зобов'язаний
направити постанову про відкриття
виконавчого провадження на всі адреси
боржника, що зазначені у виконавчому
провадженні, а з моменту отримання
відомостей про відсутність боржника за
вказаним місце проживанням вчинити дії
спрямовані на розшук боржника.

Як убачається із виконавчого напису
нотаріуса від 27 вересня 2011 року, місцем
проживання позивача (боржника) є:
АДРЕСА_1, місцем проживання боржника на
день укладення договору іпотеки є:
АДРЕСА_2 (а.с. 133). Тобто, виконавчий
документ містить дві адреси можливого
місцепроживання боржника.

Відповідно до супровідного листа від 7
жовтня 2011 року №34005 постанову про
відкриття виконавчого провадження
№29598781 направлено на адресу сторін
виконавчого провадження, у тому числі
боржнику - ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1
(а.с. 59).

Листом відділу Державної виконавчої
служби Броварського міськрайонного
управління юстиції у Київській області
зобов'язано ОСОБА_3 з'явитись до
головного державного виконавця
протягом трьох робочих днів, з моменту
отримання виклику для сплати боргу за
виконавчим документом (а.с. 62).

В матеріалах справи міститься також
копія конверту, направленого на адресу
позивач за адресою: АДРЕСА_1, який
повернувся на адресу відповідача із
відміткою відділення поштового зв'язку
на довідці ф.20 «за зазначеною адресою
не проживає» (а.с.78). Описаний факт
сторонами не спростовується.

Зокрема, колегія суддів наголошує на
тому, що відповідно до паспорту
позивача, копія якого наявна в
матеріалах справи, ОСОБА_3 у період з
07.10.2006 року по 05.08.2008 року був
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1
(а.с.9).

Тобто, направляючи позивачу документи
виконавчого провадження за адресою:
АДРЕСА_1, відповідачем було позбавлено
ОСОБА_3 можливості на реалізацію
визначених Законом прав у виконавчому
провадженні, оскільки реальною адресою
його реєстрації, зазначеною у паспорті
та виконавчому документі є АДРЕСА_1.

За таких обставин, оскільки матеріали
виконавчого провадження свідчать про
не вчинення відповідачем передбачених
законом дій, позивач був протиправно
позбавлений можливості на реалізацію
визначених Законом прав у виконавчому
провадженні. Крім того, не дивлячись на
обізнаність відповідача щодо
відсутності позивача за першою
адресою, жодних дій щодо його розшуку
державним виконавцем не здійснювалось.

Відтак суд першої інстанції дійшов
висновку про те, що державним
виконавцем Відділу державної
виконавчої служби Броварського
міськрайонного управління юстиції у
Київській області не було належним
чином направлено постанову про
відкриття виконавчого провадження та
не вчинено дій щодо розшуку боржника,
що свідчить про протиправну
бездіяльність.

Судом першої інстанції також надано
належну оцінку доводам вимог позивача
щодо скасування постанови про передачу
майна стягувачу від 5 жовтня 2012 року та
визнання недійсним акту про передачу
майна стягувачу в рахунок погашення
боргу від 12 жовтня 2012 року.

Зокрема, позивач зазначає, що будь-яких
рішень з приводу призначення
експертної грошової оцінки та звітів
із визначенням вартості земельної
ділянки на яку звернено стягнення не
отримував, при цьому зазначив, що із
висновком експерта не погоджується,
оскільки майно оцінене у значно
меншому розмірі ніж при укладені
договору іпотеки.

Частинами 1 та 2 статті 62 Закону №606-XIV
встановлено, що реалізація
арештованого майна, крім майна,
вилученого з обігу згідно із законом,
та майна, зазначеного в частині восьмій
статті 57 цього Закону, здійснюється
шляхом його продажу на прилюдних
торгах, аукціонах або на комісійних
умовах. Нерухоме майно, транспортні
засоби, повітряні, морські та річкові
судна реалізуються виключно на
прилюдних торгах (аукціонах).

Частинами 6, 9 цієї ж статті передбачено,
що у разі якщо в місячний строк з дня
проведення повторної уцінки майно не
реалізовано на прилюдних торгах,
аукціонах або на комісійних умовах,
державний виконавець повідомляє про це
стягувачу і пропонує йому вирішити
питання про залишення за собою
нереалізованого майна, крім майна,
конфіскованого за рішенням суду.

Майно передається стягувачу за ціною,
що дорівнює початковій вартості майна,
за якою воно передавалося на
реалізацію. Про передачу майна
стягувачу в рахунок погашення боргу
державний виконавець виносить
постанову, яка затверджується
начальником відділу, якому він
безпосередньо підпорядкований. За
фактом такої передачі державний
виконавець складає акт. Постанова та
акт є підставами для подальшого
оформлення стягувачем права власності
на це майно.

Згідно частини 3 статті 62 Закону № 606-XIV
майно передається на реалізацію за
ціною та в порядку, визначеними статтею
58 цього Закону.

В силу положень статті 58 Закону № 606-XIV
визначення вартості майна боржника
проводиться державним виконавцем за
ринковими цінами, що діють на день
визначення вартості майна. Для оцінки
нерухомого майна державний виконавець
залучає суб'єкта оціночної діяльності -
суб'єкта господарювання.

Державний виконавець повідомляє про
результати визначення вартості чи
оцінки майна сторонам. У разі якщо
сторони не згодні з результатами
визначення вартості чи оцінки, вони
мають право подати державному
виконавцю заперечення в десятиденний
строк з дня надходження повідомлення.
Сторона вважається ознайомленою з
результатами визначення вартості чи
оцінки арештованого майна, якщо їй
надіслано повідомлення про результати
визначення вартості чи оцінки майна
рекомендованим листом за адресою,
зазначеною у виконавчому документі,
або за місцем фактичного проживання чи
перебування такої сторони, достовірно
встановленим державним виконавцем
(частина 3 статті 58 Закону №606-XIV).

Приписами підпункту 2.2.3 Інструкції
встановлено, що копія постанови
державного виконавця про призначення у
виконавчому провадженні експерта або
спеціаліста та суб'єкта оціночної
діяльності - суб'єкта господарювання в
3-денний строк з дня її винесення
надсилається сторонам. Заявлений
сторонами відвід експерту або
спеціалісту вирішується в порядку,
передбаченому статтею 17 Закону.

Згідно приписів підпункту 2.1.4
Інструкції сторони можуть подати
письмові заперечення проти розрахунку
державного виконавця щодо розподілу
коштів між стягувачами, укласти мирову
угоду про закінчення виконавчого
провадження, яка визнається судом,
оспорювати належність майна і його
оцінку.

Отже, державний виконавець при
здійснені реалізації нерухомого майна
зобов'язаний провести його оцінку, для
чого залучає суб'єкта оціночної
діяльності, про що виносить постанову,
яку у 3-денний строк направляє сторонам
виконавчого провадження.

Залучений до оцінки нерухомого майна
суб'єкт оціночної діяльності
зобов'язаний надати письмовий звіт у
якому визначається ринкова вартість
нерухомого майна. У разі незгоди сторін
виконавчого провадження з визначеною
вартістю майна, такі особи в
десятиденний строк з дня надходження
повідомлення вправі оскаржити
висновок оцінювача.

Як уже було встановлено раніше
постанови про призначення суб'єкта
оціночної діяльності - суб'єкта
господарювання від 12 червня 2012 року та
від 28 листопада 2011 відповідачем, та
звіти щодо експертної грошової оцінки
предмета стягнення, відповідно до
наявних у матеріалах виконавчого
провадження супровідних листів,
надсилались на адресу: АДРЕСА_1, тоді як
виконавчий напис нотаріуса містить дві
адреси позивача, а державному
виконавцю було відомо про відсутність
боржника за адресою: АДРЕСА_1.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов висновку про те, що відповідачем
всупереч частини 3 статті 58 Закону №
606-XIV безпідставно позбавлено позивача
права на оскарження експертної
грошової оцінки земельної ділянки, а
тому постанова про передачу майна
стягувачу в рахунок погашення боргу
від 5 жовтня 2012 року за ціною визначеною
експертною грошовою оцінкою земельної
ділянки від 4 липня 2012 року є
протиправною та підлягає скасуванню.

Враховуючи, що за фактом передачі майна
стягувачу складається акт, якому
передує постанова про передачу майна
стягувачу в рахунок погашення боргу,
яку у даному випадку скасовано, то
відсутні підстави для визнання акту
про передачу майна стягувачу від 12
жовтня 2012 року недійсним.

Крім того судом першої інстанції
надано оцінку вимогам позивача про
визнання неправомірними дій
відповідача щодо визначення вартості
земельної ділянки.

На підставі положень статті 58 Закону №
606-XIV визначення вартості майна
боржника проводиться державним
виконавцем за ринковими цінами, що
діють на день визначення вартості
майна. Для оцінки нерухомого майна,
транспортних засобів, повітряних,
морських та річкових суден державний
виконавець залучає суб'єкта оціночної
діяльності - суб'єкта господарювання,
який провадить свою діяльність
відповідно до Закону України "Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні".

Відповідно до статті 5 Закону України
«Про оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні» суб'єктами оціночної
діяльності є: фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, а також
юридичні особи, які здійснюють
господарську діяльність, у складі яких
працює хоча б один оцінювач, та які
отримали сертифікат суб'єкта оціночної
діяльності відповідно до цього Закону.

Пунктом 2.2.1 Інструкції передбачено, що
експерт або спеціаліст зобов'язаний
дати письмовий висновок з питань, що
поставлені йому державним виконавцем у
постанові, а також давати усні
пояснення та рекомендації щодо дій, які
виконуються в його присутності.

Згідно пункту 2.2.3 Інструкції суб'єкт
оціночної діяльності - суб'єкт
господарювання несе відповідальність
за недостовірність чи необ'єктивність
оцінки майна в порядку, установленому
законом.

Отже, визначення вартості майна
здійснює суб'єкт оціночної діяльності,
який є учасником виконавчого
провадження, та не являється посадовою
особою державної виконавчої служби, і
висновки експерта є результатом
практичної діяльності
фахівця-оцінювача, за що він несе
персональну відповідальність
відповідно до вимог Закону. Висновки
оцінювача не є актом Державної
виконавчої служби або державного
виконавця. При цьому, як вірно
встановлено судом першої інстанції,
відповідач у силу покладених на нього
прав та обов'язків мав підстави для
призначення оцінювача.

Відтак суд першої інстанції дійшов
висновку про те, що оскільки, державний
виконавець лише призначає оцінювача у
випадках встановлених законом, втім не
здійснює оцінку вартості майна, то
вимоги позивача в частині визнання
протиправними дій відповідача щодо
визначення вартості земельної ділянки
є безпідставними і задоволенню не
підлягають.

Крім того, не підлягають задоволенню
вимоги позивача про скасування
постанови про призначення суб'єкта
оціночної діяльності від 28 листопада
2011 року та від 12 червня 2012 року,
оскільки зазначені постанови за своєю
сутністю є рішенням з процедурних
питань, актом одноразового
застосування і вичерпали свою дію
фактом її виконання, а їх скасування не
є належним способом захисту порушених
у даному випадку прав позивача.

Крім того, відповідно до статті 41
Закону України «Про іпотеку»
реалізація предмета іпотеки, на який
звертається стягнення за рішенням суду
або за виконавчим написом нотаріуса,
проводиться, якщо інше не передбачено
рішенням суду, шляхом продажу на
прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження, передбаченої
Законом України "Про виконавче
провадження".

Частинною 6 Закону №606-XIV встановлено,
що стягнення на майно боржника
звертається в розмірі і обсязі,
необхідних для виконання за виконавчим
документом, з урахуванням стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, штрафів, накладених на
боржника під час виконавчого
провадження.

Після надходження відомостей про
наявність майна боржника державний
виконавець описує таке майно, вилучає
його і реалізує у встановленому цим
Законом порядку.

Як вірно зауважено судом першої
інстанції, в межах даного
адміністративного позову позивачем
дії державного виконавця щодо
відкриття виконавчого провадження,
арешту та опису майна не оспорюється,
таким чином у відповідача не було
підстав відмовляти стягувачу у
передачі майна на реалізацію

Разом з тим, суд першої інстанції
дійшов висновку про необхідність
задоволення позовної вимоги позивача
про скасування постанови про
повернення виконавчого документа
стягувачеві від 12 жовтня 2012 року.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті
47 Закону України «Про виконавче
провадження», яка регулює питання
повернення виконавчого документа
стягувачу, виконавчий документ, на
підставі якого відкрито виконавче
провадження, за яким виконання не
здійснювалося або здійснено частково,
повертається стягувачу у разі, якщо у
боржника відсутнє майно, на яке може
бути звернуто стягнення, а здійснені
державним виконавцем відповідно до
цього Закону заходи щодо розшуку
такого майна виявилися
безрезультатними.

У відповідності до вимог частини 1
статті 51 Закону України «Про виконавче
провадження» у разі якщо постанова
державного виконавця про закінчення
виконавчого провадження або
повернення виконавчого документа
стягувачу визнана судом незаконною чи
скасована начальником відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або керівником
відповідного органу державної
виконавчої служби або якщо до
державного виконавця надійшло рішення
суду про скасування заходів до
забезпечення позову, а також у разі
повернення виконавчого документа з
іншого відділу державної виконавчої
служби, виконавче провадження підлягає
відновленню протягом трьох робочих
днів з дня надходження рішення суду,
виконавчого документа чи постанови
керівника відповідного органу
державної виконавчої служби.

З матеріалів справи убачається, що
земельну ділянку площею 0.18 га
кадастровий номер №32212828:06:010:0087
передано у власність іпотекодержателю
- ПАТ «АКБ «Новий» в рахунок часткового
погашення боргу, за початковою
вартістю, що становить 191340,00 грн.

При цьому, у зв'язку з тим, що у позивача
було відсутнє інше майно, на яке
можливо було звернути стягнення, 12
жовтня 2012 року відповідачем прийнято
постанову про повернення виконавчого
документа стягувачеві (а.с. 168-169).

Оскільки постанову про передачу майна
стягувачу в рахунок погашення боргу
від 5 жовтня 2012 року, відповідно до якої
третій особі було передано земельну
ділянку даним рішенням скасовано,
позивач є таким, що має майно, на яке
може бути звернене стягнення у
відповідності до вимог Закону України
«Про виконавче провадження».

За таких обставин, постанова про
повернення виконавчого документа
стягувачеві від 12 жовтня 2012 року,
винесена на підставі пункту 2 частини 1
статті 47 Закону України «Про виконавче
провадження» підлягає скасуванню, а
виконавче провадження може бути
відновлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги. Суд
апеляційної інстанції може вийти за
межі доводів апеляційної скарги в разі
встановлення під час апеляційного
провадження порушень, допущених судом
першої інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Колегія суддів наголошує на тому, що
апелянтами вищенаведені фактичні
обставини справи та висновки суду не
спростовуються, належних доказів щодо
протиправності таких висновків суду
першої інстанції суду апеляційної
інстанції не надано.

Щодо доводів ПАТ «АКБ «Новий» про
порушення судом першої інстанції вимог
статті 137 КАС України, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 вказаної норми
позивач може протягом всього часу
судового розгляду збільшити або
зменшити розмір позовних вимог,
подавши письмову заяву, яка
приєднується до справи. До початку
судового розгляду справи по суті
позивач може змінити підставу або
предмет адміністративного позову,
подавши письмову заяву, яка
приєднується до справи. Заява про зміну
позовних вимог повинна відповідати
вимогам, які встановлені цим Кодексом
для позовних заяв. У разі
невідповідності такої заяви вимогам
статті 106 цього Кодексу суд своєю
ухвалою повертає її позивачу. Ухвала
суду, прийнята за результатами
розгляду питання про прийняття заяви
про зміну позовних вимог, окремо не
оскаржується.

Як убачається із заяви позивача від
14.03.2014 року останнім позовні вимоги не
змінювались, а лише доповнились без
зміни предмету розгляду та
обґрунтувань позовних вимог. Таким
чином, судом першої інстанції при
прийнятті вказаної заяви не було
допущено порушень при визначенні
відповідності заяви вимогам, які
встановлені КАС України для позовних
заяв.

Надаючи оцінку доводам апеляційної
скарги ПАТ «АКБ «Новий» в частині
неналежного повідомлення про судове
засідання, колегія суддів відзначає
наступне.

Відповідно до частини 1 статті 33 КАС
України повістки про виклик у суд
надсилаються особам, які беруть участь
у справі, свідкам, експертам,
спеціалістам, перекладачам, а
повістки-повідомлення - особам, які
беруть участь у справі, з приводу
вчинення процесуальних дій, у яких
участь цих осіб не є обов'язковою.

Згідно частини 3 статті 35 КАС України
повістка повинна бути вручена не
пізніше ніж за три дні до судового
засідання, крім випадку, коли повістка
вручається безпосередньо в суді.
Повістка у справах, для яких
встановлено скорочені строки розгляду,
має бути вручена у строк, достатній для
прибуття до суду.

Як убачається з матеріалів справи,
третю особу було залучено до участі у
справі протокольною ухвалою суду від 13
квітня 2014 року, у зв'язку з чим в
судовому засіданні оголошено перерву
до 14.03.2014 року до 11 год. 00 хв. Проте про
час та місце судового засідання,
призначеного на 14.03.2014 року третій
особі повідомлено шляхом направлення
телефонограми 14.03.2014 року о 09 год. 20 хв.

Водночас частиною 2 статті 200 КАС
України передбачено, що не може бути
скасовано правильне по суті рішення
суду з одних лише формальних міркувань.

Щодо посилань апелянта ПАТ «АКБ
«Новий» на лист Приватного
підприємства «Нива-В.Ш.» від 28.08.2012 року
вих. №5228, колегія суддів відзначає, що
апелянтом не наведено жодних обставин,
які може підтвердити або спростувати
вказаний лист як доказ по справі.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам. У
зв'язку з цим колегія суддів вважає
необхідним апеляційні скарги ОСОБА_2,
який діє від імені та в інтересах
ОСОБА_3 та Публічного акціонерного
товариства «Акціонерний комерційний
банк «Новий» - залишити без
задоволення, а постанову Київського
окружного адміністративного суду від 14
березня 2014 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, який діє від
імені та в інтересах ОСОБА_3 та
Публічного акціонерного товариства
«Акціонерний комерційний банк «Новий»
- залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 14 березня
2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів в касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Є.Пилипенко

Судді
Я.Б. Глущенко

С.Б. Шелест

Головуючий суддя
Пилипенко О.Є.

Судді:
Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.