Справа № 826/12621/13-а
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/19061/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Костенка М.І.

Рибченка А.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 на ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 березня
2014 року та постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
17 жовтня 2013 року по справі № 826/12621/13-а за
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 до Державної податкової
інспекції у Оболонському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
звернулась до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
скасування податкового
повідомлення-рішення від 23.07.2013 року
№.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
17 жовтня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 березня
2014 року у даній справі відмовлено у
задоволенні позовних вимог з огляду на
їх безпідставність.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, позивач подав
касаційну скаргу, в якій просить їх
скасувати та направити справу на новий
розгляд.

Перевіривши правильність застосування
судом першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем було
проведено документальну планову
виїзну перевірку позивача з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства, за
результатами якої встановлено
допущення позивачем порушень вимог п.
138.4 ст. 138, п.177.2 та п. 177.4 ст.177 ПК України.

Зазначені вище обставини слугували
підставою для прийняття податкового
повідомлення-рішення № від 20.03.2013
року, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на доходи фізичних осіб, у
розмірі 86063,07 грн. в тому числі за
основним платежем - 68649,65 грн. та штрафні
санкції - 17213,42 грн.

За результатами адміністративного
оскарження вказаного рішення до
вищестоящих податкових органів,
відповідачем було прийнято податкове
повідомлення-рішення від 23.07.2013 року №
, яким позивачу збільшено грошове
зобов'язання з ПДФО на суму 85496,23 грн. (у
т.ч.: 68396,98 грн. - основний платіж, 17099,25
грн. - штраф).

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи
в задоволенні позову, виходили із
наявності в діях позивача порушень
вказаних норм податкового
законодавства.

Разом з тим, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
звертає увагу на те, що вказані
висновки судів не можна вважати такими,
що зроблені на підставі повно та
всебічно досліджених встановлених
фактичних обставин справи.

Відповідно до частин другої та третьої
статті 159 КАС законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм адміністративного процесуального
права, а обґрунтованим - ухвалене судом
на підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин в адміністративній справі,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Судами попередніх інстанції не були
враховані приписи частини 1 статті 11
Кодексу адміністративного
судочинства України щодо здійснення
розгляду і вирішення справ в
адміністративних судах на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості. Відповідно, частинами 4
та 5 цієї статті на суд покладається
обов'язок вживати передбачені законом
заходи, необхідні для з'ясування всіх
обставин у справі, у тому числі щодо
виявлення та витребування доказів з
власної ініціативи.

При цьому, необхідно враховувати, що
статтею 2 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини»
встановлено, що рішення Європейського
суду з прав людини (надалі - також
«ЄСПЛ») є обов'язковими для виконання
Україною. У статті 16 вказаного Закону
прямо закріплюється, що суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію про захист прав людини і
основоположних свобод (надалі також -
«Конвенція») та практику Європейського
суду з прав людини як джерело права.

В світлі висновку, викладеному у пункті
25 Рішення Європейського суду з прав
людини у справі «Проніна проти
України», суд зобов'язаний надавати
відповідь на кожен із специфічних,
доречних та важливих доводів заявника.

У свою чергу ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони,
зокрема, обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії); пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія).

Вказані вимоги чинного законодавства
зобов'язують суди при вирішенні справи
у кожному конкретному випадку
встановити та надати вичерпну оцінку
фактичним обставинам у межах спірних
правовідносин, з метою з'ясування
об'єктивних причин та факторів, що
зумовили настання для платника
податків негативних наслідків у
вигляді порушеного права, що підлягає
захисту. При цьому, з урахуванням вимог
чинного процесуального законодавства,
суди повинні перевірити відповідність
рішення контролюючого органу вимогам,
зокрема, принципу обґрунтованості,
справедливості та співрозмірності
заподіяної платником шкоди державним
інтересам та настання
відповідальності останнього за такі
дії.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України звертає увагу на те, що судам
слід перевірити обґрунтованість їх
висновків в частині відмови у
задоволенні позовних вимог у контексті
викладеного застосування норм чинного
законодавства.

Крім того, презумпція добросовісності
платника податків означає, що подані
платником контролюючому органу
документи податкової звітності є
дійсними, повно та об'єктивно
відтворюють господарські операції, що
є об'єктом оподаткування та/або
фінансові показники яких впливають на
податковий обов'язок платника
податків, якщо інше не буде доведено
контролюючим органом. У площині
процесуального регулювання презумпції
добросовісності платника податків
відповідає обов'язок доведення
контролюючим органом правомірності
прийнятого рішення в судовому процесі,
порушеному за позовом платника
податків про скасування рішення як
неправомірного (частина 2 ст. 71 КАС
України). У разі надання контролюючим
органом доказів, які спростовують
дійсність чи повноту даних поданої
платником податків податкової
звітності, платник податків відповідно
до встановленого частиною 1 ст. 71 КАС
України обов'язку кожної сторони
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення
(крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу), повинен довести
наявність законних підстав, для
врахування задекларованих в
податковому обліку даних при визначені
суми його податкового обов'язку.

Обов'язок суду встановити дійсні
обставини справи при розгляді
адміністративного позову безвідносно
до позиції сторін випливає з
офіційного з'ясування обставин справи
як принципу адміністративного
судочинства, закріпленого нормами
статті 7, частин 4 та 5 ст. 11 КАС України.

Таким чином, суди обох інстанцій дали
передчасну юридичну оцінку
встановленим фактичним обставинам
справи, а тому ухвалені ними судові
рішення не можна вважати законними та
обґрунтованими.

Відповідно до п. 2 ст. 227 КАС України,
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Оскільки передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
ухвала та постанова у справі
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції. Під час нового розгляду
справи необхідно врахувати викладене,
всебічно і повно з'ясувати і перевірити
всі фактичні обставини справи,
об'єктивно оцінити докази, що мають
юридичне значення для її розгляду і
вирішення спору по суті, і в залежності
від встановленого, правильно визначити
норми матеріального права, що
підлягають застосуванню до спірних
правовідносин, та прийняти
обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 березня
2014 року та постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
17 жовтня 2013 року по справі №826/12621/13-а
скасувати, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до вимог ч. 6 ст. 254 КАС
України та оскарженню не підлягає.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКостенко М.І. підписРибченко А.О.