Справа № 818/2082/14
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2014-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2014 р.
Справа №818/2082/14

Сумський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Осіпової О.О.,

за участю секретаря судового засідання
- Мікулінцевої А.П.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Бакланової
Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Суми
адміністративну справу №818/2082/14

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3

до Сумської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Сумській
області

про скасування вимоги та зобов'язання
вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі
- позивач) звернулася із
адміністративним позовом до суду, в
якому, із врахуванням заяви про
збільшення позовних вимог (а.с.46),
просить визнати протиправною та
скасувати вимогу №Ф-1021-18 від 13.05.2014 року
про сплату недоїмки з єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі
1267грн.95коп., винесену Сумською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Сумській області
(Лебединське відділення), а також
зобов'язати відповідача утриматися від
винесення вимог про сплату недоїмок з
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
відносно позивача.

Свої вимоги мотивує тим, що у травні
цього року вона отримала вимогу
Сумської ОДПІ ГУ Міндоходів у Сумській
області №Ф-1021-18 від 13.05.2014 року про
сплату боргу з єдиного внеску в сумі
1267грн.95коп. Позивач посилається на те,
що відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 №
2464-VI особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування. Оскільки на
час призначення пенсії у зв'язку з
втратою годувальника їй виповнилося 55
років, то у неї виникло право на
отримання пенсії за віком. Тому ФОП
ОСОБА_3 вважає, що вимогу про сплату
боргу винесено незаконно та
необґрунтовано.

В судовому засіданні представник
позивача просив задовольнити позовні
вимоги у повному обсязі із вказаних
вище підстав.

В судовому засіданні представник
відповідача проти задоволення позову
заперечував (а.с.35-36), зазначивши, що
умови призначення пенсії за віком
встановлені ст. 26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV, тобто
пенсія за віком є окремим видом
пенсійних виплат. Пенсія у зв'язку з
втратою годувальника, яку отримує
фізична особа-підприємець ОСОБА_3, не є
тотожною пенсії за віком, тому на
позивача не розповсюджується дія ч. 4
ст. 4 Закону № 2464-VI. Просив відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
оцінивши докази в їх сукупності, суд
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав та
мотивів.

Позивач - фізична особа-підприємець
ОСОБА_3 зареєстрована у встановленому
порядку Лебединським міськвиконкомом
06.07.1999 року, ідентифікаційний номер
НОМЕР_3, що підтверджується наявною в
матеріалах справи копією Свідоцтва про
державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця (а.с.39), та з 01.01.2012 року
є платником єдиного податку 1 групи зі
ставкою 8 %, що підтверджується копією
Свідоцтва платника єдиного податку
серія НОМЕР_2 (а.с.38).

Судом встановлено, що ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, призначено пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, що
підтверджується пенсійним
посвідченням (а.с.12).

13.05.2014 року Сумською ОДПІ ГУ Міндоходів
у Сумській області винесено вимогу про
сплату боргу №Ф-1021-18, за якою
відповідно до ст. 25 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» відповідач
вимагає сплатити суму недоїмки з
єдиного внеску в розмірі 1267грн.95коп.
(а.с.6).

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд дійшов
висновку про наявність підстав для
задоволення позовних вимог.

Так, відповідно до статті 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Це право гарантується
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення; створенням
мережі державних, комунальних,
приватних закладів для догляду за
непрацездатними.

Відповідно до частини 2 статті 3
Конституції України права і свободи
людини та їх гарантії визначають зміст
і спрямованість діяльності держави.
Держава відповідає перед людиною за
свою діяльність. Утвердження і
забезпечення прав і свобод людини є
головним обов'язком держави.

За приписами статті 21 Конституції
України усі люди є вільні і рівні у
своїй гідності та правах. Права і
свободи людини є невідчужуваними та
непорушними.

Таким чином, право особи на соціальний
захист є невідчужуваним і непорушним,
гарантується Конституцією України та
реалізовано, зокрема, через норми
Закону України від 9 липня 2003 року №
1058-IV «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» (далі - Закон №
1058-IV) та Закону України від 5 листопада
1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне
забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ).

Правовідносини, що виникли між
сторонами регулюються Законом України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 №
2464-VI, Законом України «Про пенсійне
забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ,
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про збір
на облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 №
2464-VI (далі за текстом - Закон №2464-VI)
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування (далі -
єдиний внесок) - консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI
платниками єдиного внеску є фізичні
особи - підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Частиною 4 ст. 4 Закону № 2464-VI
передбачено, що особи, зазначені у
пункті 4 частини першої цієї статті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Виходячи зі змісту цієї норми закону,
від сплати єдиного внеску звільняються
пенсіонери за віком, тобто дія цієї
статті поширюється на фізичних осіб -
підприємців, які перебувають на
спрощеній системі оподаткування, за
наявності, поряд з іншими, двох умов:
по-перше вони є пенсіонерами, а по-друге
досягли встановленого законодавством
пенсійного віку.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" за рахунок коштів
Пенсійного фонду в солідарній системі
призначаються такі пенсійні виплати: 1)
пенсія за віком; 2) пенсія по
інвалідності внаслідок загального
захворювання (у тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою
годувальника. Умови її призначення за
віком визначені статтею 26 зазначеного
Закону.

Так, ст.26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" визначено умови
призначення пенсії за віком, а саме
абз.1 даної норми передбачено, що особи
мають право на призначення пенсії за
віком після досягнення віку 60 років та
наявності страхового стажу не менше 15
років. Згідно абз.2 - «До досягнення
віку, встановленого абзацом першим
цієї статті, право на пенсію за віком
мають жінки 1961 року народження і старші
після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися до 30 вересня 1956
року включно; …».

З копії паспорту та пенсійного
посвідчення позивача вбачається, що
вона народилася 04.06.1956 року (а.с.10,12).

Таким чином, на час набрання чинності
Законом №2464-VI, зі змінами, внесеними
Законом № 3609-VI, позивач була
пенсіонером за віком і мала право на
пільги щодо сплати єдиного внеску за
себе, встановлені частиною 4 статті 4
Закону №2464-VI.

Варто зазначити, що згідно з ч.1 ст.37
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» право на пенсію в разі
втрати годувальника мають
непрацездатні члени сім'ї померлого
годувальника, до яких належить і
дружина, яка досягла пенсійного віку
(пункт «б» ч.2 ст.37 цього ж Закону).

При цьому, суд вважає безпідставними
доводи представника відповідача про
те, що до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 не можуть бути застосовані
положення ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI, тому що
позивач отримує пенсію у зв'язку з
втратою годувальника, зважаючи на
наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV
пенсіонер - особа, яка відповідно до
цього Закону отримує пенсію, довічну
пенсію, або члени її сім'ї, які
отримують пенсію в разі смерті цієї
особи у випадках, передбачених цим
Законом.

Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що участь
застрахованих осіб у системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування припиняється,
зокрема, у разі якщо застрахованій
особі відповідно до цього Закону
призначено пенсію і вона не продовжує
працювати або якщо застрахована особа
відповідно до цього Закону набула
права на довічну пенсію чи одноразову
виплату.

З огляду на викладене, суд не
погоджується із посиланнями
відповідача на те, що на позивача не
розповсюджуються положення ст. 4 Закону
№ 2464-VI. Як встановлено судом, позивач є
пенсіонером, а той факт, що вона отримує
пенсію у зв'язку з втратою годувальника
не доводить наявність в неї обов'язку
здійснювати сплату єдиного внеску до
Пенсійного фонду.

За таких обставин, Сумська ОДПІ ГУ
Міндоходів у Сумській області
незаконно винесла вимогу про сплату
боргу №Ф-1021-18 від 13.05.2014 року, якою
вимагає від фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 сплатити суму недоїмки з
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
розмірі 1267грн.95коп.

Отже, позовні вимоги у частині визнання
протиправною та скасування вимоги
Сумської ОДПІ ГУ Міндоходів у Сумській
області №Ф-1021-18 від 13.05.2014 року про
сплату боргу є такими, що підлягають
задоволенню.

З приводу позовних вимог про
зобов'язання відповідача утриматися
від винесення вимог про сплату
недоїмок з єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування відносно
позивача суд зазначає, що такі вимоги
фактично спрямовані «на майбутнє», що
суперечить нормам КАС України.

Зокрема, відповідно до ч.1 ст.6 КАС
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Тобто, позивач може просити суд
захистити права, свободи або інтереси,
які були порушені суб'єктом владних
повноважень, внаслідок здійснення ним
владних управлінських функцій у межах
конкретних правовідносин.

Отже, необхідною умовою для звернення
особи до суду з адміністративним
позовом є обов'язкова наявність
порушення прав, свобод чи інтересів
цієї особи у сфері публічно-правових
відносин.

При цьому суд зазначає, що оскільки
правовою підставою для звернення до
адміністративного суду є захист
порушених прав, свобод чи інтересів, то
право на позов у особи виникає лише
після порушення відповідачем її права,
тобто захисту підлягає вже порушене
право, а не те, яке може бути порушено у
майбутньому і щодо якого невідомо, буде
воно порушено чи ні.

Відтак, позовні вимоги в частині
зобов'язання Сумської ОДПІ ГУ
Міндоходів у Сумській області
утриматися від винесення вимог про
сплату недоїмок з єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування відносно
позивача є безпідставними та
задоволенню не підлягають.

Враховуючи, що позовні вимоги ФОП
ОСОБА_3 задоволено частково лише щодо
позовних вимог майнового характеру,
суд приходить до висновку, що позивачу
підлягає поверненню лише судовий збір
у сумі 182,70 грн. шляхом відшкодування з
Державного бюджету України через
органи Державної казначейської служби
України.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до Сумської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Сумській області про
скасування вимоги та зобов'язання
вчинити дії -задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу №Ф 1021-18 від 13.05.2014 року про
сплату недоїмки з єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі
1267грн.95коп., винесену Сумською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Сумській області
(Лебединське відділення).

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (42200, АДРЕСА_1, код НОМЕР_3) судовий
збір у розмірі 182 грн.70коп. (сто
вісімдесят дві грн. сімдесят коп.).

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через Сумський
окружний адміністративний суд шляхом
подачі апеляційної скарги на постанову
суду протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис)
О.О. Осіпова

З оригіналом згідно

Суддя
О.О. Осіпова

Повний текст постанови складено та
підписано 20.10.2014 року.