Справа № 344/14474/14-а
Суддя: Польська М. В.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/344/694/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області
Польська М.В., розглянувши у
скороченому провадженні
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Івано-Франківську про
поновлення строку оскарження рішення,
визнання неправомірним та скасувати
рішення відповідача про відмову щодо
призначення пенсії за вислугу років
відповідно до Закону України "Про
прокуратуру", зобов'язання призначити
пенсію за вислугу років з 24.09.2013 року, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з наведеним
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
м. Івано-Франківську.

Відповідач у визначений законом строк
подав суду письмове заперечення, яким
просив в позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи, судом
встановлено, що між сторонами виник
публічно-правовий спір щодо
призначення пенсії за вислугу років.

Позивач, зазначає, що рішенням комісії
управління ПФУ в м.Івано-Франківську
від 16.10.2013 року N 2109 позивачу відмовлено
в призначенні пенсії за вислугу років,
мотивуючи тим, що до стажу роботи за
вислугу років не зараховується період
роботи на державній службі з 02.06.1995 року
по 02.02.1996 року та з 02.02.1996 року по 31.05.1996
року, а також не зараховано період
навчання на заочній формі юридичного
факультету з 01.09.1993 року по 30.06.1998 року, і
просить зобов'язати управління ПФУ
зарахувати до стажу роботи, що дає
право на пенсію за вислугою років:
половину строку навчання у вищому
юридичному навчальному закладі, та час
роботи на державній службі, призначити
пенсію за вислугу років з 24.09.2013року.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1
послався на положення статті 50 1 Закону
України від 5 листопада 1991 року N 1789-XII
"Про прокуратуру, якими встановлено
правила пенсійного забезпечення
прокурорів і слідчих і згідно з якими
до 20-річного стажу роботи, що дає право
на пенсію за вислугою років,
зараховується, крім іншого, час роботи
на посадах державних службовців, які
займають особи з вищою юридичною
освітою, та половина строку навчання у
вищих юридичних навчальних закладах.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся
до управління ПФУ за призначенням йому
пенсії за вислугою років, однак
протоколом комісії управління ПФУ в
м.Івано-Франківську від 16.10.2013 року N 2109
позивачу відмовлено в призначенні
пенсії за вислугу років, відповідно до
Закону України "Про прокуратуру".
Відповідач відмовив в призначенні
зазначеної пенсії у зв'язку з
відсутністю у позивача необхідного
спеціального стажу роботи, що дає право
на цей вид пенсії.

Згідно розрахунку загальний стаж
роботи на прокурорських посадах
позивача склав 17 років 11 місяців 11 днів,
до яких зарахований період строкової
військової служби з 24.05.1985 року по 04.06.1987
рік, роботу на посаді прокурора,
старшого прокурора, старшого помічника
прокурора, начальника відділу нагляду
прокуратури Івано-Франківсьої області
з 01.10.1997 року по 31.08.2013 року. Даний період
визначається та не оспорюється
відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст.50-1 Закону України
"Про прокуратуру" (яка діяла на момент
виникнення спірних правовідносин )
прокурори і слідчі мають право на
пенсійне забезпечення за вислугу років
незалежно від віку за наявності на день
звернення вислуги років не менше в т.ч.
з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року -
21 рік, у тому числі стажу роботи на
посадах прокурорів і слідчих
прокуратури не менше 11 років. Пенсія
призначається в розмірі 80 % від суми
місячної (чинної) заробітної плати, до
котрої включаються всі види оплати
праці, на які нараховуються страхові
внески, одержуваної перед місяцем
звернення за призначенням пенсії. За
кожен повний рік роботи понад 10 років
на цих посадах пенсія збільшується.

До вислуги років, що дає право на пенсію
згідно з цією статтею, зараховується
час роботи на прокурорських посадах,
перелічених у статті 56 цього Закону, в
тому числі у військовій прокуратурі,
стажистами в органах прокуратури,
слідчими, суддями, на посадах
начальницького складу органів
внутрішніх справ, офіцерських посадах
Служби безпеки України, посадах
державних службовців, які займають
особи з вищою юридичною освітою, в
науково-навчальних закладах
Генеральної прокуратури України
працівникам, яким присвоєно класні
чини, на виборних посадах у державних
органах, на посадах в інших
організаціях, якщо працівники, що мають
класні чини, були направлені туди, а
потім повернулися в прокуратуру,
строкова військова служба, половина
строку навчання у вищих юридичних
навчальних закладах, частково
оплачувана відпустка жінкам по догляду
за дитиною до досягнення нею трьох
років.

Згідно з записами у трудовій книжці
ОСОБА_1 з 02.06.1995 року по 02.02.1996 року
працював в.о. заступника завідувача
відділу звернень громадян
Івано-Франківського облвиконкому та з
02.02.1996 року по 31.05.1996 року працював
юрисконсультом управління охорони
здоров'я облдержадміністрації (а.с.18-20,
21, 24). Саме цей період не враховано при
призначенні пенсії.

Згідно з виданим 30.06.2008р. Дипломом,
позивач навчався в Прикарпатському
університеті ім..В.Стефаника на отримав
повну вищу освіту за спеціальністю
«правознавство» на заочній формі
навчання, що підтверджено і довідкою
ВНЗ наданою відповідачем до
заперечення.

Разом з тим, відмовляючи позивачу у
призначенні пенсії відповідач вказує,
що працюючи на державній службі
позивач не мав вищої юридичної освіти,
а також відсутній запис прийняття
присяги державного службовця.

Однак щодо цього, суддя вказує на таке.

Пунктом 11 Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", затвердженого постановою
правління Пенсійного фонду України від
25.11.2005 N 22-1, до заяви про призначення
пенсії за вислугу років, крім
документів, передбачених пунктами "а" -
"г", "д" пункту 7 цього Порядку, надаються
також документи, що підтверджують
виконання роботи, яка дає право на
призначення такого виду пенсії.

Разом з цим Закон України "Про
прокуратуру" зараховує до стажу роботи,
що дає право на пенсію, саму роботу на
посадах державних службовців, що
займають особи, як правило, з вищою
освітою. Позивач таку роботу у вказаний
період виконував і це визнається
відповідачем, а відсутність диплому
про вищу освіту не є підставою для
відмови в зарахуванні трудового стажу
державного службовця, що дає право на
пенсію згідно зазначеного вище Закону.
Те, що позивач був державним
службовцем, отже приймав присягу
підтверджено і довідками (а.с.21, 23, 24).

Таким чином, відповідач прийшов до
невірного рішення щодо неврахування
періоду роботи позивача ОСОБА_1 з 02.06.1995
року по 02.02.1996 року на посаді в.о.
заступника завідувача відділу
звернень громадян Івано-Франківського
облвиконкому та з 02.02.1996 року по 31.05.1996
року - юрисконсультом управління
охорони здоров'я облдержадміністрації,
що складає ще спеціальний стаж для
врахування роботи за вислугу років - 0
років 11 місяців 29 днів. Отже, з
врахуванням даного періоду стаж
повинен бути врахований в загальному
розмірі - 19 років 0 місяців 10 днів на
день звернення позивача до
відповідача.

Для того, щоб установити, чи
зараховується до вислуги років
позивача половина строку навчання на
заочному факультеті у ВНЗ, необхідно
з'ясувати зміст таких понять, як
"трудовий стаж", "спеціальний стаж" та
"вислуга років".

Відповідно до частини третьої статті 42
Закону України від 23 травня 1991 року N
1060-XII "Про освіту" підготовка фахівців у
вищих навчальних закладах може
проводитися з відривом (очна), без
відриву від виробництва (вечірня,
заочна), шляхом поєднання цих форм, а з
окремих спеціальностей - екстерном.

Підпунктом 6.3 пункту 6 Положення про
організацію навчального процесу у
вищих навчальних закладах,
затвердженого наказом Міністерства
освіти України від 2 червня 1993 року N 161
(зареєстровано у Міністерстві юстиції
України 23 листопада 1993 року за N 173),
передбачено, що вечірня і заочна
(дистанційна) форми навчання є формами
здобуття певного рівня освіти або
кваліфікації без відриву від
виробництва.

Відповідно до частини першої статті 24
Закону України від 9 липня 2003 року N 1058-IV
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" страховий стаж -
це період (строк), протягом якого особа
підлягає загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню та
за який щомісяця сплачені страхові
внески в сумі не меншій, ніж
мінімальний страховий внесок.

Однак частиною четвертою цієї ж статті
передбачено, що періоди трудової
діяльності та інші періоди, що
враховувалися до стажу роботи для
призначення пенсії до набрання
чинності зазначеним Законом,
зараховуються до страхового стажу в
порядку і на умовах, передбачених
законодавством, що діяло раніше, крім
випадків, передбачених цим Законом.

У законодавстві, що діяло раніше (до 1
січня 2004 року), зокрема у Законі України
від 5 листопада 1991 року N 1788-XII "Про
пенсійне забезпечення", йдеться про
стаж роботи, що дає право на
призначення трудових пенсій (загальний
трудовий стаж).

Зміст поняття "загальний трудовий стаж"
є ширшим, ніж поняття "страховий стаж",
оскільки до першого включаються також
періоди суспільно корисної діяльності,
коли особа не підлягала
загальнообов'язковому соціальному
страхуванню.

Так, згідно зі статтею 56 Закону N 1788-XII до
стажу роботи зараховується робота,
виконувана на підставі трудового
договору на підприємствах, в установах,
організаціях і кооперативах, незалежно
від використовуваних форм власності та
господарювання, а також на підставі
членства в колгоспах та інших
кооперативах, незалежно від характеру
й тривалості роботи і тривалості
перерв.

Крім того, відповідно до частини
третьої цієї ж статті до стажу роботи,
що дає право на призначення трудових
пенсій, зараховуються також періоди,
коли особа не працювала, наприклад, у
зв'язку з навчанням у вищих і середніх
спеціальних навчальних закладах, в
училищах і на курсах по підготовці
кадрів, підвищенню кваліфікації та
перекваліфікації, в аспірантурі,
докторантурі і клінічній ординатурі;
тимчасовою непрацездатністю, що
почалася у період роботи; часом догляду
непрацюючої матері за малолітніми
дітьми, але не довше ніж до досягнення
кожною дитиною 3-річного віку тощо.

Спеціальний стаж - це період роботи в
певних умовах праці чи на посадах, з
якими законодавець пов'язує пільгове
(або за особливими правилами) пенсійне
забезпечення.

Вислуга років є видом спеціального
стажу. Це період виконання особливого
роду трудової діяльності або державної
служби, коли до особи, яка її здійснює,
пред'являють особливі вікові, а також
підвищені психічні та фізичні вимоги,
при тривалому виконанні якої особа
втрачає відповідну професійну
працездатність.

Так, стаття 51 Закону N 1788-XII передбачає,
що пенсії за вислугу років
встановлюються окремим категоріям
громадян, зайнятих на роботах,
виконання яких призводить до втрати
професійної працездатності або
придатності до настання віку, що дає
право на пенсію за віком.

Правом вислуги років користуються
різні категорії осіб, у тому числі й
прокурорсько-слідчі працівники на
підставі Закону N 1789-XII.

Відповідно до статті 62 Закону N 1788-XII
основним документом, що підтверджує
стаж роботи, в тому числі і спеціальний,
є трудова книжка. Порядок
підтвердження наявного трудового
стажу за відсутності трудової книжки
або відповідних записів у ній
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Порядком підтвердження наявного
трудового стажу для призначення пенсій
за відсутності трудової книжки або
відповідних записів у ній,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 12 серпня 1993 року N
637, також передбачено, що основним
документом, що підтверджує стаж роботи,
є трудова книжка.

Згідно з пунктом 2.18 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників, затвердженої наказом
Міністерства праці України та
Міністерства соціального захисту
населення України від 29 липня 1993 року N
58 (зареєстровано у Міністерстві
юстиції України 17 серпня 1993 року за N 110;
далі - Інструкція), до трудових книжок
за місцем роботи вносяться окремим
рядком з посиланням на дату, номер та
найменування відповідних документів,
зокрема, записи про час навчання у
професійних навчально-виховних
закладах та інших закладах у
навчально-курсових комбінатах (центрі,
пункті тощо), у вищих навчальних
закладах та про час перебування в
аспірантурі і клінічній ординатурі.

Для студентів, слухачів курсів, учнів,
аспірантів та клінічних ординаторів,
які мають трудові книжки, навчальний
заклад (наукова установа) вносить
записи про час навчання на денних
відділеннях (у тому числі підготовчих)
вищих навчальних закладів. Підставою
для таких записів є накази навчального
закладу (наукової установи) про
зарахування на навчання та про
відрахування з числа студентів, учнів,
аспірантів, клінічних ординаторів
(пункт 2.16 Інструкції).

Наведене вище свідчить, що питання
ведення, контролю за веденням запису в
трудовій книжці відомостей щодо
трудового (в тому числі спеціального)
стажу віднесено до компетенції
роботодавця або, у виняткових випадках,
юридичної особи, в якій власник
трудової книжки провадить не трудову,
але іншу основну свою діяльність. У
випадку, коли така діяльність не є
трудовою, а іншою, але не основною,
зокрема навчанням на заочному
факультеті, відомості про неї не можуть
стосуватись трудового стажу, а
відповідно до пункту 2.18 Інструкції
можуть вноситись до трудової книжки
інформаційно. Такі дані не можуть
заміщувати (поглинати) собою даних, що
становлять безпосередньо трудовий
стаж.

Проаналізувавши наведені норми
матеріального права, суддя дійшла
правового висновку, що навчання на
заочному факультеті у вищому
навчальному закладі не зараховується
до стажу роботи, що дає право на пенсію
за вислугу років. Включення цього
періоду до вислуги років суперечить
юридичній природі (сутності) цього виду
спеціального стажу, оскільки крім
вищезазначеного закон пов'язує
встановлення особливих правил
призначення пенсії за вислугу років
саме з неможливістю продовжувати
роботу чи службу на певних посадах або
в певних умовах праці у зв'язку з
втратою професійної працездатності
особи або її придатності до настання
пенсійного віку.

Таку правову позицію Верховний Суд
України вже висловив у постанові від 5
листопада 2013 року від 22 квітня 2014 року.

З огляду на викладене, суддя дійшла
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1, не
підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, відповідно до
ст.ст. 50-1 Закону України «Про
прокуратуру», керуючись ст. ст. 159-163, 183-2
КАС України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Поновити строк оскарження дій та
рішення відповідача, пропущений з
поважних причин.

В адміністративному позові ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Івано-Франківську про визнання
неправомірним та скасувати рішення
відповідача про відмову щодо
призначення пенсії за вислугу років
відповідно до Закону України "Про
прокуратуру", зобов'язання призначити
пенсію за вислугу років з 24.09.2013 року -
відмовити.

Постанова є остаточною, крім випадків
її оскарження в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Суддя
Польська М.В.