Справа № 455/1159/14-а,2-аі/455/1/14
Суддя: Курилець А.Р.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року
Справа №
876/8704/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді
Курильця А.Р.,

суддів
Мікули О.І., Старунського Д.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Старосамбірському районі Львівської
області на ухвалу Старосамбірського
районного суду Львівської області від
22 серпня 2014 року у справі за заявою
ОСОБА_1 про виправлення помилки у
виконавчому листі,-

в с т а н о
в и в :

У серпні 2014 року ОСОБА_1 (далі - заявник)
звернувся із заявою про виправлення
описки у виконавчому листі № 2 від 11
липня 2014 року, виданого
Старосамбірським районним судом
Львівської області по справі № 1322/394/12.

Ухвалою Старосамбірського районного
суду Львівської області від 22 серпня 2014
року заяву задоволено. Внесено
виправлення у виконавчий лист № 2 від
11.07.2014 року шляхом зазначення у графі
«боржник» замість управління
Пенсійного фонду України в
Старосамбірському районі Львівської
області - управління Державної
казначейської служби України у
Старосамбірському районі Львівської
області.

Не погоджуючись з таким рішенням,
управління Пенсійного фонду України в
Старосамбірському районі Львівської
області подало апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповним
з'ясуванням обставин справи, просить
скасувати оскаржуване рішення та
прийняти нове про відмову в
задоволенні заяви та визнати
виконавчий лист таким, що не підлягає
виконанню повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує
тим, що відповідно до норм КАС України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету, а тому стягнення
таких з рахунків управління Пенсійного
фонду є неможливим.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання апеляційного суду не
з'явилися, а відтак на підставі п. 2 ч. 1
ст. 197 КАС України суд прийшов до
висновку про можливість розгляду заяви
у порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
апеляційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, колегія суддів приходить
до висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення виходячи з
наступного.

Як вбачається з резолютивної частини
постанови від 04.04.2012 року «Зобов'язати
орган Державної казначейської служби
України стягнути з Державного бюджету
України шляхом їх безспірного списання
із рахунку суб'єкта владних
повноважень в особі відповідача -
управління Пенсійного фонду України у
Старосамбірському районі Львівської
області в користь ОСОБА_1, проживаючого
по АДРЕСА_1, - 32 (тридцять дві) гривні 19
копійок судових витрат».

При вирішенні зазначеного питання суд
першої інстанції не врахував положення
ст. 94 КАС України, якою визначено, що
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Крім того положеннями ч. 2ст. 3 Закону
України «Про виконавче провадження»
встановлено, що рішення про стягнення
коштів з державного та місцевих
бюджетів або бюджетних установ
виконуються органами Державного
казначейства України в установленому
Кабінетом Міністрів України порядку.

Суд апеляційної інстанції звертає
увагу на те, що відповідно до пунктом 19
Порядку виконання рішень про стягнення
коштів державного та місцевих бюджетів
або бюджетних установ, затвердженою
постановою Кабінету Міністрів України
від 03 серпня 2011 року № 845, виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або бюджетних
установ встановлено, що безспірне
списання коштів державного та місцевих
бюджетів і їх перерахування на рахунок,
зазначений у виконавчому документі про
стягнення надходжень бюджету та/або
заяві про виконання рішення про
стягнення надходжень бюджету,
здійснюються органами Казначейства з
відповідного рахунка, на який такі
кошти зараховані, шляхом оформлення
розрахункових документів.

Крім того, згідно зі статтею 9 Закону
України «Про судовий збір» від 08.07.2011
судовий збір сплачується за місцем
розгляду справи та зараховується до
спеціального фонду Державного бюджету
України. Кошти судового збору
спрямовуються на забезпечення
здійснення правосуддя, зміцнення
матеріально-технічної бази судів,
включаючи створення та забезпечення
функціонування Єдиної судової
інформаційної системи, веб-порталу
судової влади, комп'ютерних локальних
мереж, сучасних систем фіксування
судового процесу, придбання та
обслуговування комп'ютерної і
копіювально-розмножувальної техніки,
впровадження електронного цифрового
підпису.

Оскільки функцію стягнення коштів з
Державного бюджету здійснює
управління Державного казначейства, а
підставою для стягнення зазначених сум
є виконавчий лист, суд першої інстанції
повинен був зобов'язати орган
Державної казначейської служби
України стягнути судові витрати з
Державного бюджету України.

Враховуючи зазначене колегія суддів
приходить до висновку, що виносячи
постанову від 04.04.2012 року, суд першої
інстанції перевищив повноваження в
частині стягнення з управління
Пенсійного фонду України у
Старосамбірському районі Львівської
області судові витрати.

Відповідно до ст. 255 КАС України
постанова або ухвала суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Як вбачається з матеріалів справи
ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 19.06.2014 року постанову
Старосамбірського районного суду
Львівської області від 04.04.2012 року
залишено в силі.

Отже, обставини, які були встановлені
постановою, що набрала законної сили, в
одній адміністративній справі не
можуть оспорюватися в іншій судовій
справі за участю тих самих сторін.

Тому колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції правомірно виправив
помилку у виконавчому листі, вказавши
боржником управління Державної
казначейської служби.

Щодо визнання виконавчого листа таким,
що не підлягає виконанню колегія
суддів вважає за необхідне зазначити
наступне.

В силу ст. ст. 3, 18, 19 Закону України «Про
виконавче провадження» та п. 3 «Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників», затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 03
серпня 2011 року № 845, підставою для
виконання судового рішення про
стягнення коштів, в даному випадку,
являється виконавчий лист, що виданий
судом.

За змістом ст. 259 КАС України суд, який
видав виконавчий лист, може за заявою
стягувача або боржника виправити
помилку, допущену при його оформленні
або видачі, або визнати виконавчий
документ таким, що не підлягає
виконанню, та стягнути на користь
боржника безпідставно одержане
стягувачем за виконавчим листом. Суд
ухвалою вносить виправлення до
виконавчого листа, а у разі якщо його
було видано помилково або якщо
обов'язок боржника відсутній повністю
чи частково у зв'язку з його
припиненням добровільним виконанням
боржником чи іншою особою або з інших
причин, суд визнає виконавчий документ
таким, що не підлягає виконанню
повністю або частково.

За змістом цієї норми закону визнання
виконавчого листа таким, що не підлягає
виконанню, пов'язується з певними
обставинами, які мали місце на момент
його видачі (пред'явлення до виконання):
помилковою видачею, зокрема, коли
судове рішення не підлягало негайному
виконанню і не набрало законної сили
або пред'явлено до виконання після
скасування судового рішення, на
підставі якого було видано виконавчий
лист; повним (частковим) погашенням
боргу, щодо якого видано виконавчий
лист, в добровільному порядку
боржником чи за нього іншою особою або
з інших причин, наприклад, списання
боргу внаслідок прийняття
відповідного нормативного акта.

Із урахуванням наведеного, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
підстави для визнання виконавчого
листа таким, що не підлягає виконанню,
відсутні, оскільки такий виданий без
порушень процесуального закону та
стосувався виконання рішення суду, яке
набрало законної сили.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
фактичні обставини справи та надав їм
належну правову оцінку, доводами
апеляційної скарги висновки, викладені
в судовому рішенні не спростовуються і
підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України у Старосамбірському районі
Львівської області слід залишити без
задоволення, а ухвалу суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.195,197,198,200,205,207,254 КАС
України, суд, -

у х в а
л и в :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Старосамбірському районі Львівської
області залишити без задоволення, а
ухвалу Старосамбірського районного
суду Львівської області від 22 серпня 2014
року у справі № 455/1159/14-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий
А.Р.Курилець

Судді
О.І.Мікула

Д.М.Старунський