Справа № К/9991/81464/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/81464/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 до Управління
Пенсійного фонду України в
Сарненському районі Рівненської
області про перерахунок пенсії, за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в
Сарненському районі Рівненської
області на постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 11 жовтня 2011 року,-

у с т а н о в и л а :

У березні 2009 року позивачі звернулись
із зазначеним позовом посилаючись на
те, що вони є пенсіонерами за віком,
мають статус дитини війни, а відтак їм
належить право на перерахунок пенсії з
урахуванням доплати, у розмірі
встановленому статтею 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»
від 18 листопада 2004 року № 2195-ІV (далі
Закон № 2195-ІV).

Посилаючись на те, що вимоги Закону №
2195-ІV не виконані, а їх звернення про
збільшення пенсії залишено без
задоволення, позивачі просили
зобов'язати відповідача провести
перерахунок пенсії за 2006-2008
роки.

Постановою Сарненського районного
суду Рівненської області від 8
грудня 2009 року, позов задоволено
частково, визнано протиправною
бездіяльність та зобов'язано
відповідача здійснити перерахунок і
виплату позивачам підвищення до пенсії
в порядку статті 6 Закону № 2195-ІV, у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
з 9 липня по 31 грудня 2007 року та з 22
травня по 31 грудня 2008 року. В решті
позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 11 жовтня
2011 року, постанову суду першої
інстанції скасовано та прийнято нову
постанову, якою позов задоволено
частково, визнано протиправною
бездіяльність та зобов'язано
відповідача здійснити виплату
позивачам підвищення до пенсії в
порядку статті 6 Закону № 2195-ІV, у
розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком з 22 травня по 31 грудня 2008 року, з
урахуванням здійснених виплат. В решті
позову відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом, в
частині задоволених позовних вимог,
норм матеріального і порушення норм
процесуального права, просить ухвалене
ним рішення скасувати та відмовити в
задоволенні цієї частини позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги,
в межах статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку про відхилення
скарги з таких підстав.

Згідно з частиною 3 статті 211 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставами касаційного оскарження є
порушення судом норм матеріального чи
процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що
оскаржуване судове рішення ухвалене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, підстави для
його скасування відсутні.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи частково
позов, апеляційний суд на підставі
наявних у справі даних встановив і
правильно виходив з того, що з дня
набрання рішеннями Конституційного
Суду України від 9 липня 2007 року №
6-рп/2007 і від 22 травня 2008 року № 10рп-2008
чинності, до спірних правовідносин
підлягає застосуванню стаття 6
зазначеного Закону №2195-ІV, у редакції
даного періоду, однак у задоволенні
позовних вимог за 2006-2007 роки слід
відмовити на підставі статей 99, 100
Кодексу адміністративного судочинства
України, оскільки на цьому наполягав
відповідач під час розгляду справи в
суді першої інстанції, а підстави для
визнання причин пропуску строку
звернення до адміністративного суду
поважними відсутні.

Суд апеляційної інстанції до спірних
правовідносин правильно застосував
положення Закону України «Про
Державний бюджет України на 2006 рік», а
також статтю 6 Закону № 2195-ІV, статтю 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (в редакції спірного
періоду), з урахуванням рішень
Конституційного Суду України від 9
липня 2007 року № 6-рп/2007 і 22 травня 2008
року №10рп-2008.

Правильним є також висновок суду про
відмову в задоволенні позову за 2006-2007
роки, на підставі статей 99, 100 Кодексу
адміністративного судочинства
України, оскільки позивачі пропустили
річний строк звернення до
адміністративного суду не вказавши
поважних причин, які дають підстави для
його поновлення, а відповідач
наполягав на застосуванні наслідків
пропуску такого строку.

За таких обставин, рішення
апеляційного суду відповідає дійсним
обставинам справи та нормам
матеріального і процесуального права,
судовій практиці, доводи касаційної
скарги його висновків не спростовують,
такі ґрунтуються на помилковому
трактуванні правових норм, а тому
підстав для скасування судового
рішення колегія суддів не вбачає.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Сарненському районі Рівненської
області відхилити, а постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 11 жовтня 2011
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало