Справа № 807/3755/13-а
Суддя: Матковська З.М.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 р.

Справа № 876/3682/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді:
Матковської З.М.,

суддів:
Затолочного В.С., Каралюса В.М.,

при секретарі судового засідання:
Дутка І.С.

з участю представників позивача Радь
І.І., Рябінічевої А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Державної екологічної інспекції у
Закарпатській області на постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 14 січня 2014
року у адміністративній справі
№807/3755/13-а за позовом Комунального
підприємства «Виробниче управління
водопровідно - каналізаційного
господарства міста Ужгорода» до
Державної екологічної інспекції у
Закарпатській області про визнання дій
протиправними та скасування припису,-

В С Т А Н О В И В :

Комунальне підприємство «Виробниче
управління
водопровідно-каналізаційного
господарства міста Ужгорода» (далі - КП
«Водоканал міста Ужгорода») звернулося
до Закарпатського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до Державної екологічної
інспекції у Закарпатській області про
визнання протиправними дій щодо
встановлення в акті перевірки,
проведеної у період з 10.06.2013 року по
01.07.2013 року Державною екологічною
інспекцією у Закарпатській області,
фактів порушень, визнання протиправним
та скасування припису Державної
екологічної інспекції у Закарпатській
області від 05.07.2013р.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 14 січня 2014
року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Державної
екологічної інспекції у Закарпатській
області щодо зазначення в акті
перевірки комунального підприємства
«Виробниче управління
водопровідно-каналізаційного
господарства міста Ужгорода»,
проведеної у період з 10.06.2013 року по
01.07.2013 року Державною екологічною
інспекцією у Закарпатській області,
висновків про порушення комунальним
підприємством «Виробниче управління
водопровідно-каналізаційного
господарства міста Ужгорода» статей
16,19,21,23 Кодексу України про надра у
зв'язку з відсутністю спеціального
дозволу на користування надрами
(підземними водами) (водозабір
«Горяни»); порушення комунальним
підприємством «Виробниче управління
водопровідно-каналізаційного
господарства міста Ужгорода» статей 125,
ч.1, 3, 5 ст.126 Земельного кодексу України,
ч.4,5 статі 48, ч.5 прикінцевих положень
Лісового кодексу України у зв'язку з
відсутністю документів, що посвідчують
право власності чи право користування
на земельну ділянку (водозабір
«Горяни», зони санітарної охорони 1-го
поясу водозабору «Минай»). Визнано
протиправним та скасовано припис
Державної екологічної інспекції у
Закарпатській області від 05.07.2013р.,
складений за результатами перевірки
комунального підприємства «Виробниче
управління
водопровідно-каналізаційного
господарства міста Ужгорода»,
проведеної у період з 10.06.2013 року по
01.07.2013 року Державною екологічною
інспекцією у Закарпатській області, в
частині: пункт 4 припису щодо
зобов'язання оформлення спеціального
дозволу на користування надрами
(підземними водами) (водозабір
«Горяни») та пункт 5 припису щодо
зобов'язання оформлення документів, що
посвідчують право власності на
земельну ділянку (водозабір «Горяни»,
зони санітарної охорони І-го поясу
водозабору «Минай»). В решті позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції, відповідачем подана
апеляційна скарга, в якій вказує на те,
що постанова суду першої інстанції є
необгрунтованою, прийнятою з
порушенням норм матеріального права та
невірним встановленням обставин у
справі. Посилається на неправильне
застосування судом Закону України «Про
охорону навколишнього природжного
середовища», Закону України «Про питну
воду та волопостачання» та встанвоені
перевіркою обставини та факти. Просить
постанову суду першої інстанції
скасувати та прийняти нову постанову
про відмову у задволенні позову.

В судовому засіданні апеляційного
розгляду справи представники позивача
проти апеляційної скарги заперечили,
просили скаргу залишити без
задоволення, а постанову суду без змін.

Відповідач в судове засідання явку
представника не забезпечив хоча
наденим чином був повідомлений про
дату судового засідання. Відповідно до
ч. 4 ст.196 КАС України, неприбуття в
судове засідання сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про дату, час і
місце апеляційного розгляду справи, не
перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджується наступне. У
період з 10.06.2013р. по 01.07.2013р. посадовими
особами Держекоінспекції у
Закарпатській області, відповідно до
наказу від 10.06.2013р. №648 та направлення
на перевірку від 10.06.2013р. №2250/13
проведено планову перевірку позивача
щодо дотримання вимог
природоохоронного законодавства в
галузі охорони атмосферного повітря,
водних і земельних ресурсів щодо
поводження з відходами та небезпечними
хімічними речовинами.

За результатами проведеної перевірки
Держекоіспекцією складено Акт без
номеру та без дати, яким встановлено,
зокрема, наступне: водозабір «Горяни» -
артсвердловина №1027. Правовстановлюючі
документи на земельну ділянку для
обслуговування та експлуатації
артсвердловини №1027 відсутні. Проект
зон санітарної охорони водозабору
розроблено. Перший пояс зони
санітарної охорони артсвердловини
підземних вод винесений в натуру.
Технологічна схема експлуатації
відсутня. Відсутній дозвіл на
користування надрами для видобування
підземних вод, що є порушенням вимог ст.
19 Кодексу України «Про надра»; на КП
«Водоканал м. Ужгорода» наявні
наступні джерела викидів забруднюючих
речовин в атмосферне повітря: кузня,
зварювальний пост та дизельна
електростанція на території
виробничої бази та міні-котельня на
території КОС. Дозвіл на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря відсутній, на час перевірки
викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря не здійснювались.

У вказаному Акті в Розділі «Порушення
вимог законодавства, виявлені під час
заходу державного нагляду (контролю)»
зафіксовано порушення, вчинені, на
думку відповідача, КП «Водоканал міста
Ужгорода», серед яких: п.1. Відсутній
дозвіл на викиди забруднюючих речовин
в атмосферне повітря стаціонарними
джерелами, чим порушено абзац другий
частини першої статті 10, частини п'ятої
статті 11 Закону України №2707-ХІІ «Про
охорону атмосферного повітря»; п.7.
Спеціальний дозвіл на користування
надрами (підземними водами) не отримано
(водозабір «Горяни»), чим порушено
статті16,19,21,23 Кодексу України про надра;
п.12. Документи, що посвідчують право
власності чи право користування на
земельну ділянку відсутні (водозабір
«Горяни», зони санітарної охорони І-го
поясу водозабору «Минай»).

На підставі зазначеного Акту 05.07.2013р.
відповідачем складено Припис, який,
серед іншого, містить наступні вимоги:
п.1.Оформити дозвіл на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами; п.4.
Оформити спеціальний дозвіл на
користування надрами (підземними
водами) (водозабір «Горяни»); п.5.
Оформити документи, що посвідчують
право власності чи право користування
на земельну ділянку (водозабір
«Горяни», зони санітарної охорони 1-го
поясу водозабору «Минай»).

Також, відповідачем складено та
направлено на адресу позивача
Претензію №97/13/13 від 30.09.2013р.,
відповідно до якої вимагається від
позивача відшкодувати збитки на суму 1
543 842 грн. згідно з Розрахунком
розмірів збитків, заподіяних державі
КП «Водоканал міста Ужгорода»,
м.Ужгород, вул. Митна, 1, обумовлених
самовільним використанням водних
ресурсів при відсутності дозвільних
документів (спеціального дозволу на
користування надрами (підземні води)
від 23.09.2013 року.

Крім того, на підставі результатів
проведеної перевірки 14.08.2013р. державним
інспектором з охорони навколишнього
природного середовища Закарпатської
області Рубець В.О. відносно головного
інженера КП «Водоканал міста Ужгорода»
ОСОБА_5 складено протокол про
адміністративне правопорушення №007373,
в якому державним інспектором
стверджується, що о 10.00 год. 01.07.2013 на
водозаборі «Горяни» здійснювався
забір прісної підземної води з
артсвердловини без спеціального
дозволу на користування надрами, тобто
здійснювалось самовільне
водокористування.

З наявної в матеріалах справи
постанови від 14.08.2013р. №007373 вбачається,
що громадянина ОСОБА_5 визнано винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченогост.47
КУпАП, а саме - самовільне користування
надрами, укладення угод, які в прямій чи
прихованій формі порушують право
власності на надра. Однак зазначена
постанова була оскаржена в судовому
порядку.

За результатами розгляду справи
Ужгородським міськрайонним судом
Закарпатської області у справі №
308/14700/13-а прийнято постанову від
28.11.2013р., яка набрала законної сили, якою
позов ОСОБА_5 до Державної екологічної
інспекції у Закарпатській області
задоволено, постанову про вчинення
ОСОБА_5 адміністративного
правопорушення передбаченого ст.47
КУпАП скасовано, а провадження у
адміністративній справі закрито.

Суд першої інстанції позов задовольнив
частково з тих підстав, що позивач є
землекористувачем та в межах наданої
йому земельної ділянки видобуває
підземні води для централізованого
господарсько-питного водопостачання,
продуктивність водозаборів підземних
вод не перевищує 300 кубічних метрів на
добу, позивачем не порушено вимоги
статті 21 Кодексу України про надра щодо
отримання дозволу на користування
надрами, оскільки в силу положень
частини 1 статті 23 зазначеного Кодексу
у даному випадку позивач має право
видобувати підземні води без
спеціального дозволу на користування
надрами та гірничого відводу та дії
позивача, спрямовані на забезпечення
питною водою населення.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з виснвлками суду першої
інстанції та вважає їх вірними, такими,
що відповідають нормам матеріального
права та обставинам справи з огляду на
наступне.

Наказом Міністерства екології та
природних ресурсів України від 04.11.2011
№429, зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України 25 листопада 2011 р. за
№1347/20085, затверджено Положення про
державну екологічну інспекцію в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі (далі -
Положення № 429).

Відповідно до абзацу 1 частини 1
Положення №429 державна екологічна
інспекція в Автономній Республіці
Крим, областях, містах Києві та
Севастополі (далі - Держекоінспекція) є
територіальним органом Державної
екологічної інспекції України, який
діє у складі Держекоінспекції України
і їй підпорядковується.

Пунктом 6.4 п. 6 Положення №429
встановлено, що Держекоінспекція для
виконання покладених на неї завдань
має право проводити перевірки з питань,
що належать до її компетенції, видавати
за їх результатами обов'язкові для
виконання приписи, розпорядження.

Процедуру проведення перевірок з
питань здійснення державного контролю
у сфері охорони навколишнього
природного середовища та оформлення їх
результатів визначено Порядком
організації та проведення перевірок
суб'єктів господарювання щодо
дотримання вимог природоохоронного
законодавства, затвердженим Наказом
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України 10.09.2008
року № 464.

Відповідно до п. 4.13 зазначеного Порядку
за результатами проведеної планової
або позапланової перевірки, в тому
числі спільно з іншими органами
державного нагляду (контролю),
державним інспектором складається
уніфікований акт перевірки дотримання
вимог природоохоронного
законодавства, що містить перелік
питань для здійснення планових заходів
державного нагляду (контролю), залежно
від ресурсу, що перевірявся.

Відповідно до п.4.8 Порядку №464 державні
інспектори зобов'язані повно,
об'єктивно та неупереджено здійснювати
державний контроль у межах
повноважень, передбачених законом.

Не допускається включення до акта
перевірки інформації або висновків,
які не підтверджені документально,
пропозицій, а також інформації, наданої
правоохоронними органами (п.4.14
Порядку).

Статтею 19 Кодексу України про надра
передбачено, що надра надаються у
користування підприємствам, установам,
організаціям і громадянам лише за
наявності у них спеціального дозволу
на користування ділянкою надр. Право на
користування надрами засвідчується
актом про надання гірничого відводу.
Користування надрами здійснюється без
надання гірничого відводу чи
спеціального дозволу у випадках,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до 23 Кодексу України про
надра землевласники і
землекористувачі в межах наданих їм
земельних ділянок мають право без
спеціальних дозволів та гірничого
відводу видобувати для своїх
господарських і побутових потреб
корисні копалини місцевого значення і
торф загальною глибиною розробки до
двох метрів, підземні води для власних
господарсько-побутових потреб,
нецентралізованого та
централізованого (крім виробництва
фасованої питної води)
господарсько-питного водопостачання,
за умови що продуктивність водозаборів
підземних вод не перевищує 300 кубічних
метрів на добу та використовувати
надра для господарських і побутових
потреб.

Отже, застосування статті 23 Кодексу
України про надра до спірних
правовідносин передбачає дотримання
позивачем наступних умов: позивач має
права землекористувача або
землевласника; видобування підземних
вод здійснюється для власних
господарсько-побутових потреб,
нецентралізованого та
централізованого (крім виробництва
фасованої питної води)
господарсько-питного водопостачання;
продуктивність водозаборів підземних
вод не повинна перевищувати 300 кубічних
метрів на добу.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що позивач є
комунальним підприємством з надання
послуг по централізованому
водопостачанню та водовідведенню,
основним видом діяльності якого згідно
Статуту є добування, виробництво і
транспортування споживачам питної
води, приймання, відведення і очистка
стічних вод.

Для здійснення господарської
діяльності щодо централізованого
водопостачання позивач використовує
підземну воду, зокрема, із
артезіанської свердловини №1027
(Водозабір «Горяни»). Відповідно до
наявного в матеріалах справи паспорту
свердловини на воду, складеного
Закарпатською геологорозвідувальною
експедицією ДП «Західукргеологія»,
призначення свердловини -
господарсько-питне водопостачання
селища «Горяни-555» Ужгородського
району Закарпатської області.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач здійснює спеціальне
водокористування в розумінні ст. 48
Водного кодексу України, відповідно до
якої спеціальне водокористування - це
забір води з водних об'єктів із
застосуванням споруд або технічних
пристроїв, використання води та
скидання забруднюючих речовин у водні
об'єкти, включаючи забір води та
скидання забруднюючих речовин із
зворотними водами із застосуванням
каналів.

Відповідно до статті 17 Закону України
«Про питну воду та питне
водопостачання» підприємство питного
водопостачання провадить свою
діяльність відповідно до порядку
спеціального водокористування,
пов'язаного із застосуванням
водопровідних мереж, споруд, технічних
пристроїв для забору води
безпосередньо з водних об'єктів.
Спеціальне водокористування
здійснюється на підставі дозволу, який
видається у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України. У дозволі
на спеціальне водокористування
визначаються ліміти та строки
спеціального водокористування.

На момент перевірки забір води з
артезіанської свердловини №1027
(Водозабір «Горяни») здійснювався
позивачем на підставі дозволу на
спеціальне водокористування УКР
№5073-А/ЗАК від 25.12.2012р., який чинний до
31.12.2013р. У матеріалах справи також
наявні дозволи на спеціальне
водокористування УКР №4345-А/ЗАК від
01.12.2010р. строком дії до 31.12.11р. та УКР
№4345-А/ЗАК від 30.12.2011р. строком дії до
30.12.2012р.

Вказаними дозволами встановлено
наступні обсяги та напрямки
водокористування з підземних джерел, в
т.ч. артсвердловини №1027:

- згідно Дозволу УКР № 4345-А/ЗАК від
01.12.2010р. строком дії до 31.12.11р.: загальний
ліміт забору води з підземних джерел
прісної води становить 10100,0 тис. м.3/рік,
27671,23 м.3/добу, з них: на власні потреби
2720,0 тис.м.3/рік, 7452,05 м.3/добу; передача
води вторинним користувачам: населенню
10996,0 тис.м.3/рік, 30126,027 м.3/добу,
організаціям, установам та
підприємствам 1100,0 тис м.3/рік, 3013,699
м.3/добу.

- згідно Дозволу УКР № 4345-А/ЗАК від
30.12.2011р. строком дії до 30.12.2012р.:
загальний ліміт забору води з
підземних джерел прісної води
становить 8770,0 тис. м. куб./рік, 24027,4 м.
куб./добу, з них: на власні потреби 2370,0
тис.м.3/рік, 6493,15 м.3/добу; передача води:
населенню 9480,0 тис.м.3/рік, 25972,6 м.3/добу,
організаціям, установам та
підприємствам 1060,0 тис м.3/рік, 2904,11
м.3/добу.

- згідно Дозволу УКР № 5073-А/ЗАК від
25.12.2012р. строком дії до 31.12.2013р.:
загальний ліміт забору води з
підземних джерел прісної води
становить 8770,0 тис. м. куб./рік, 24027,4 м.
куб./добу, з них: на власні потреби 2370,0
тис.м.3/рік, 6493,15 м.3/добу; передача води:
населенню 9480,0 тис.м.3/рік, 25972,6 м.3/добу,
організаціям, установам та
підприємствам 1060,0 тис м.3/рік, 2904,11
м.3/добу.

Судом встановлено, що використання
води з артсвердловини №1027 (Водозабір
«Горяни») здійснюється позивачем
виключно на власні потреби КП
«Водоканал міста Ужгорода або для
централізованого питного
водопостачання в межах лімітів забору
води з підземних джерел, встановлених
дозволами на спеціальне
водокористування, що узгоджується з
приписами ст. 23 Кодексу України про
надра.

З наявного в матеріалах справи
Звітного балансу використання
підземних вод за 2011 рік встановлено, що
видобуток води з артсвердловини №1027
ділянки «Горяни» у 2011 році склав 22,08
тис.м.3, продуктивність свердловини 40
м.3/год. Отже, середньодобовий обсяг
видобутої води у 2011 році не перевищував
60,49 м.3 на добу. Відповідно до Звітного
балансу використання підземних вод за
2012 рік встановлено, що видобуток води з
артсвердловини № 1027 ділянки «Горяни» у
2012 році склав 18,92 тис.м.3, продуктивність
свердловини 30 м.3/год. Отже,
середньодобовий обсяг видобутої води у
2012 році не перевищував 51,83 м.3 на добу.

Крім того, судом досліджено також
наявні в матеріалах справи поденний
Журнал обліку видобутої води по
артсвердловині №1027, щомісячні
доповідні записки за період з 08.08.2011
року по 01.07.2013 року та встановлено, що з
урахуванням зафіксованої кількості
годин роботи свердловини №1027 на добу
та її продуктивності максимальний
видобуток води за вказаний період не
перевищував 120 кубічних метрів на добу.

Таким чином, судом встановлено, що
продуктивність артсвердловини №1027
(Водозабір «Горяни») ні станом на
момент перевірки, ні за період, що
передував перевірці починаючи з 08.08.2011
року не перевищував 300 кубічних метрів
на добу, що відповідачем не спростовано
та не заперечується.

Той факт, що позивач є
землекористувачем земельної ділянки,
на якій розташована артсвердловина №
1027 (Водозабір «Горяни») та яка потрібна
для її обслуговування, встановлено
Рішенням Господарського суду
Закарпатської області у справі №907/938/13,
яке набрало законної сили 05.11.2013р. (лист
Господарського суду Закарпатської
області №3/907/938/13/8089/13 від 08.11.2013р.) у
справі №907/938/13.

Зі змісту вказаного судового рішення
вбачається, що з моменту передачі
комунальному підприємству «Виробниче
управління
водопровідно-каналізаційного
господарства міста Ужгорода» у повне
господарське відання спірних об'єктів,
а саме - артсвердловини №1027 (Водозабір
«Горяни») та будівлі хлораторної, які
знаходяться на території колишнього 31
військового містечка у мікрорайоні
«Горяни-555», на підставі акту від 10.11.1997
року, комунальне підприємство
«Виробниче управління водопровідно -
каналізаційного господарства міста
Ужгорода» набуло право користування
тією частиною земельної ділянки, на
якій вказані об'єкти розташовано та яка
потрібна для їх обслуговування
(відноситься), внаслідок чого
комунальне підприємство «Виробниче
управління водопровідно -
каналізаційного господарства міста
Ужгорода» на підставі ст. 30 Земельного
кодексу України від 18.12.1990 року набуло
прав землекористувача, які могли бути
оформлені відповідно до вимог статті 23
Земельного кодексу України від 18.12.1990
року.

Відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України,
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Зазначена свердловина правомірно
перебуває на балансі та у повному
господарському віданні Виробничого
управління
водопровідно-каналізаційного
господарства міста Ужгорода, передана
позивачу уповноваженим органом, що
підтверджено наявними у матеріалах
справи доказами.

Посилання апелянта на чинний Цивільний
кодекс України та Земельний кодекс
України не заслуговують на увагу,
оскільки до спірних правовідносин
підлягають застосуванню норми, чинні
станом на час передачі свердловин на
баланс позивача.

У даному випадку спеціальною нормою, що
підлягає застосуванню, є ч.3 ст. 30
Земельного кодексу України від 18.12.1990
року, відповідно до якої при передачі
підприємствами, установами і
організаціями будівель та споруд іншим
підприємствам, установам і
організаціям разом з цими об'єктами до
них переходить право користування
земельною ділянкою, на якій
знаходяться зазначені будівлі га
споруди.

У розумінні цієї норми до позивача
перейшли права землекористувача щодо
тієї частини земельної ділянки, на якій
розташована Артсвердловина №1027 та яка
потрібна для її обслуговування, у
момент передання підприємству
вказаних свердловин від
уповноваженого органу, тому висновки
апелянта по те, що єдиним юридичним
фактом, що породжує виникнення права
користування землею, незалежно від
способу набуття такого права, є
державний акт - безпідставні.

Крім того, ч. 8 Постанови Верховної Ради
України «Про прискорення земельної
реформи і приватизації землі» від
13.03.1992р. №2200 передбачено, що
підприємства, яким були надані у
встановленому порядку земельні
ділянки в користування, зберігають
свої права на використання цих
земельних ділянок до оформлення права
землекористування відповідно до
Земельного кодексу України.

Щодо дотримання позивачем інших умов,
передбачених ст. 23 Кодексу України про
надра, то порушення цих умов перевіркою
не зафіксовано і, до того ж, дотримання
таких умов позивачем в повному обсязі
підтверджується наявними у матеріалах
справи доказами - паспортами
свердловин, доповідними записками,
журналами обліку видобутої води та
звітністю.

Що стосується доводів апелянта щодо
посилання на статті 16,17 Закону України
«Про питну воду і водопостачання», то
колегія суддів зазначає наступне.

Положення статей 21, 23 Кодексу України
про надра є спеціальними по відношенню
до частини 2 статті 16 «Про питну воду та
питне водопостачання», оскільки більш
вузько врегульовують питання щодо
надання надр у користування для
видобування прісних підземних вод та
містять певні виключення, тому мають
пріоритет у спірних правовідносинах.

Більше того, апелянтом не враховано той
факт, що артсвердловина №1027 мають
господарсько-питне призначення та
правомірно використовуються позивачем
виключно для задоволення потреб
населення у воді.

Посилання відповідача на абзац 5 статті
17 Закону України «Про питну воду та
питне водопостачання», відповідно до
якого у разі використання підземних
вод для питного водопостачання
відповідне підприємство повинне
одержати згідно з законом дозвіл на
користування надрами, суд також не може
прийняти до уваги, оскільки ця норма
відсилає до закону, яким врегульовано
надання дозволів на користування
надрами і яким є Кодекс України про
надра. Водночас судом встановлено, що
згідно з законом обов'язок отримання
дозволу на користування надрами у
позивача відсутній, оскільки позивачем
дотримано умови, передбачені ст. 23
Кодекс України про надра.

Крім того, судом першої інстанції вірно
вказано, що з огляду на мету
господарської діяльності позивача
щодо забезпечення безперервного
водопостачання населення, припинення
постачання води з артсвердлвини №1027
(«Водозабір «Горяни») може призвести до
негативних наслідків надзвичайного
характеру з кодом 10830 «аварії у
системах забезпечення населення
питною водою» відповідно до Порядку
класифікації надзвичайних ситуацій
техногенного та природного характеру
зі їх рівнями, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 24.03.2004р. №368.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону
України «Про питну воду та питне
водопостачання» державна політика у
сфері питної води і питного
водопостачання будується на принципах
пріоритетності питного водопостачання
перед іншими видами спеціального
водокористування, а також,
гарантованого першочергового
забезпечення питною водою населення
для забезпечення питних,
фізіологічних, санітарно-гігієнічних
та побутових потреб.

Такми чином, діяльність позивача щодо
здійснення водопостачання з
артсвердловини №1027 («Водозабір
«Горяни») є правомірною і у даному
випадку не є самовільним користуванням
надрами та не призвела до завдання
шкоди природним ресурсам держави.
Зазначене також підтверджено
відсутністю у спірних правовідносинах
підтвердженого складу
адміністративного правопорушення у
вигляді самовільного користування
надрами, оскільки складена
відповідачем постанова про
адміністративне правопорушення,
передбачена ст. 47 КУпАП, була скасована
в судовому порядку.

З урахуванням викладеного, наявними у
матеріалах справи підтверджено, що
протягом періоду господарської
діяльності КП «Водоканал міста
Ужгорода», перевірка якого проведена
відповідачем з 10.06.2013 року по 01.07.2013
року, КП «Водоканал міста Ужгорода»
мало право, відповідно до статті 23
Кодексу України про надра, здійснювати
видобуток підземних вод з
артсвердловини №1027 (Водозабір
«Горяни») без спеціального дозволу на
користування надрами (підземні води).

Таким чином, висновки відповідача щодо
порушення позивачем вимог Кодексу
України про надра під час проведення
перевірки зроблені з неповним
встановленням всіх фактичних обставин
справи, а дії відповідача як суб'єкта
владних повноважень по зазначенню в
акті перевірки цих висновків вчинені з
порушенням п.п.4.8, 4.14 Порядку №464, є
неправомірними і порушують права
позивача, оскільки мають наслідком
складення неправомірного в цій частині
Припису від 05.07.2013р. та неправомірної
Претензії №97/13/13 від 30.09.2013р. з вимогою
відшкодувати збитки в розмірі 1 543 842
грн.

Щодо п. 5 оскаржуваного Припису від
05.07.2013р. з вимогою отримати
правовстановлюючі документи на
земельну ділянку, суд зазначає, що
наявність правовстановлюючих
документів на земельну ділянку може
бути предметом перевірки відповідача
лише як частина здійснюваного
відповідачем контролю за дотриманням
екологічних вимог, однак відповідач
згідно чинного законодавства не
наділений компетенцією щодо
встановлення правомірності набуття
позивачем прав землекористувача та
відповідних порушень щодо їх
оформлення, оскільки контроль за
додержанням вимог земельного
законодавства щодо надання у
користування земельної ділянки не
відносяться до компетенції
відповідача з огляду на наступне.

Правові, економічні та соціальні
основи організації охорони
навколишнього природного середовища в
інтересах нинішнього і майбутніх
поколінь визначаються Законом України
«Про охорону навколишнього природного
середовища».

Стаття 1 Закону визначає, що завданням
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища є
регулювання відносин у галузі охорони,
використання і відтворення природних
ресурсів, забезпечення екологічної
безпеки, запобігання і ліквідації
негативного впливу господарської та
іншої діяльності на навколишнє
природне середовище, збереження
природних ресурсів, генетичного фонду
живої природи, ландшафтів та інших
природних комплексів, унікальних
територій та природних об'єктів,
пов'язаних з історико-культурною
спадщиною.

Частиною 3 статті 16 Закону встановлено,
що державними органами управління в
галузі охорони навколишнього
природного середовища і використання
природних ресурсів є центральний орган
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
охорони навколишнього природного
середовища, центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері охорони навколишнього
природного середовища, обласні,
Київська та Севастопольська міські
державні адміністрації, а на території
Автономної Республіки Крим - орган
виконавчої влади Автономної
Республіки Крим з питань охорони
навколишнього природного середовища
та інші державні органи, до компетенції
яких законами України віднесено
здійснення зазначених функцій.

Указом Президента України від 13 квітня
2011 року №454/2011 затверджено Положення
про Державну екологічну інспекцію
України, пунктом 1 якого встановлено, що
Держекоінспекція України входить до
системи органів виконавчої влади та
утворюється для забезпечення
реалізації державної політики із
здійснення державного нагляду
(контролю) у сфері охорони
навколишнього природного середовища,
раціонального використання,
відтворення і охорони природних
ресурсів.

Пунктом б) пп.2 п.4 зазначеного Положення
встановлено, що Держекоінспекція
України відповідно до покладених
завдань здійснює державний нагляд
(контроль) за додержанням центральними
органами виконавчої влади та їх
територіальними органами, місцевими
органами виконавчої влади, органами
місцевого самоврядування в частині
здійснення делегованих їм повноважень
органів виконавчої влади,
підприємствами, установами та
організаціями незалежно від форми
власності і господарювання,
громадянами України, іноземцями та
особами без громадянства, а також
юридичними особами - нерезидентами
вимог законодавства про використання
та охорону земель щодо виконання
екологічних вимог при наданні у
власність і користування, в тому числі
в оренду, земельних ділянок.

Відповідно до абзацу 4 пункту а) частини
1 статті 6 Закону України «Про державний
контроль за використанням та охороною
земель», до повноважень спеціально
уповноваженого органу виконавчої
влади з питань земельних ресурсів у
сфері державного контролю за
використанням та охороною земель
належать здійснення державного
контролю за використанням та охороною
земель у частині додержання вимог
земельного законодавства в процесі
укладання цивільно-правових угод,
передачі у власність, надання у
користування, в тому числі в оренду,
вилучення (викупу) земельних ділянок.

Указом Президента України від 13 квітня
2011 року №459/2011 затверджено Положення
про Державну інспекцію сільського
господарства України.

Відповідно до пункту а) підпункту 1 п.4
зазначеного Положення
Держсільгоспінспекція України
відповідно до покладених на неї
завдань організовує та здійснює
державний нагляд (контроль) у частині
дотримання земельного законодавства,
використання та охорони земель усіх
категорій та форм власності, в тому
числі за: дотриманням вимог земельного
законодавства при набутті права
власності на земельні ділянки за
договорами купівлі-продажу, міни,
дарування, застави та іншими
цивільно-правовими угодами;
дотриманням органами державної влади,
органами місцевого самоврядування,
юридичними та фізичними особами вимог
земельного законодавства та
встановленого порядку набуття і
реалізації права на землю.

Враховуючи викладене, суд погоджується
з висновками суду першої інстанції про
те, що контроль за додержанням вимог
земельного законодавства в процесі
укладання цивільно-правових угод,
передача у власність, надання у
користування земельної ділянки не
відносяться до компетенції
відповідача, а тому, зазначаючи в Акті
перевірки висновки про порушення
позивачем вимог земельного
законодавства щодо відсутності
правовстановлюючих документів, а також
приймаючи оскаржуваний припис в
частині п.5 щодо зобов'язання позивача
отримати такі документи, відповідач
вийшов за межі своїх повноважень.

Такий висновок відповідає позиції
Вищого адміністративного суду України,
висловленій ним в ухвалі від 28 серпня
2014 року щодо аналогічного пункту
рішення головного державного
інспектора з охорони навколишнього
середовища у справі №К/9991/39671/12.

Таким чином, судом першої інстанції
вірно встановлено, що позивач є
землекористувачем та в межах наданої
йому земельної ділянки видобуває
підземні води для централізованого
господарсько-питного водопостачання,
продуктивність водозаборів підземних
вод не перевищує 300 кубічних метрів на
добу, тому висновок суду про те, що
позивачем не порушено вимоги статті 21
Кодексу України про надра щодо
отримання дозволу на користування
надрами, оскільки в силу положень
частини 1 статті 23 зазначеного Кодексу
у даному випадку позивач має право
видобувати підземні води без
спеціального дозволу на користування
надрами та гірничого відводу, а дії
позивача, спрямовані на забезпечення
питною водою населення, не можна
вважати такими, що потягли завдання
збитків державі є вірним, таким, що
відповідає нормам матеріального права
таобствинам справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводами апеляційної скарги висновки,
викладені в судовому рішенні, не
спростовуються і підстав для його
скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи,
висновку суду не спростовують, а
зводяться до переоцінки доказів та
незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 200,
205, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
екологічної інспекції у Закарпатській
області - залишити без задоволення, а
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 14 січня 2014
року у адміністративній справі
№807/3755/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції, а у разі
складення в повному обсязі відповідно
до ч. 3 ст. 160 КАС України - з дня
складення в повному обсязі.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.С. Затолочний

В.М. Каралюс

Повний текст ухвали складено 14.10.2014 р.