Справа № 2а-0370/3195/12
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 року
№ 876/11141/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:
Гінди О.М.

суддів:
Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

за участю секретаря судових засідань:
Щерби С.Б.

представника позивача -
ОСОБА_2

представника відповідача -
Гудько О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Ягодинської митниці Міндоходів на
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 22 липня 2013
року у справі за адміністративним
позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4 до Ягодинської митниці,
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Волинській області про скасування
картки відмови та стягнення надміру
сплачених платежів, -

встановив:

02.10.2012 позивач - ФОП ОСОБА_4 звернувся в
суд із адміністративним позовом до
відповідача - Ягодинської митниці
(правонаступником якої є Ягодинська
митниця Міндоходів, далі - відповідач 1),
ГУ ДКС у Волинській області (далі
відповідач 2) у якому просив визнати
протиправною і скасувати картку
відмову у прийнятті митної декларації,
митному оформленні чи пропуску товару
і транспортних засобів через митний
кордон України від 06.06.2012 № 205070000/2/00702 та
стягнути з Державного бюджету України
надміру сплачену суму ПДВ у розмірі
28744,57 грн і ввізного мити у розмірі 18746,46
грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що позивачем для
митного оформлення були подані всі
необхідні документи, в графах 12, 45
вантажно-митної декларації (ВМД) №
205070000/2012/050762 від 06.06.2012 було вказано
митну вартість у розмірі 164061, 27 грн, що
складає 16515, 33 євро, визначену за ціною
контракту. Того ж дня митницею було
відмовлено у митному оформленні товару
та видано картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
чи пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України №
205070000/2/00702 від 06.06.2012 (надалі - картка
відмови). Як зазначено у картці відмови,
причиною відмови у митному оформленні
товару є невідповідність заповнення
граф 12, 22, 45 ВМД вимогам статті 54 Митного
кодексу України № 92-IV (далі - МК
України), - митна вартість не відповідає
вимогам рішення про визначення митної
вартості № 205070000/2012/000743/2 від 18.05.2012. У
цій же картці відмови визначено умову,
виконання якої забезпечує можливість
здійснення митного оформлення:
«Приведення рівня митної вартості в
графах 12, 45 ВМД у відповідності до
рішення про визначення митної вартості
№ 205070000/2012/000743/2 від 18.05.2012». Згідно цього
рішення відповідачем 1 було визначено
митну вартість партії товару, що
надійшла на адресу позивача згідно із
контрактом № 1/2012/NL від 03.01.2012 та
фактурою (інвойс) № 5444668 від 01.06.2012 у
кількості 20021 кг у розмірі 28732,13 євро,
тобто за ціною 1,43 євро за 1 кг. Таким
чином, різниця між митною вартістю,
визначеною Ягодинською митницею та
митною вартістю, визначеною
декларантом за першим методом складає
0,7051 Євро за 1 кг на загальну суму 14116, 80
євро на користь першої. З метою
запобігання псування товару та
нарахування штрафних санкцій за
можливий простій автомобіля, який
перевозив товар, 08.06.2012 позивач
змушений був подати для митного
оформлення товару нову ВМД №
205070000/2012/028472, вказавши у ній в графах 12, 45
митну вартість, визначену посадовими
особами відповідача 1. В зв'язку з цим,
декларант вважає, що Ягодинською
митницею безпідставно застосовано
шостий метод визначення митної
вартості товару, так як для митного
оформлення товару було надано
достатньо документів для
підтвердження митної вартості за
першим методом за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції), а прийнята картка відмови не
ґрунтується на нормах чинного
законодавства та просить визнати її
протиправною та скасувати.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 22.07.2013 позов
задоволено повністю.

Із цією постановою не погодилась
Ягодинська митниця Міндоходів та
оскаржила її в апеляційному порядку.
Вважає, що така прийнята з неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи та з порушенням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, а тому
просить її скасувати та прийняти нову
постанову, якою відмовити у
задоволенні позову.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги
апелянт посилається на те, що При
здійсненні митного контролю та митного
оформлення товару, було з'ясовано, що
митна вартість задекларованого товару
є значно нижчою, ніж митна вартість, на
аналогічний товар, зазначена в ціновій
інформації Єдиної автоматизованої
інформаційної системи Державної
митної служби України. Вважає рішення
про визначення митної вартості товару
від 18.05.2012 та картки відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
чи пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України
від 06.06.2012, прийняті у повній
відповідності до приписів чинного
законодавства.

Представник апелянта у судовому
засіданні апеляційну скаргу підтримав
та просить її задовольнити.

Представник позивача апеляційну
скаргу заперечив та просить залишити
її без задоволення.

Представник відповідача 2 у судове
засідання не прибув, хоча належним
чином повідомлений про дату, час та
місце судового розгляду, що
підтверджується наявною у справі
розпискою, а тому у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України його неприбуття не
перешкоджає апеляційному розгляду
справи.

Суд апеляційної інстанції заслухав
доповідь судді-доповідача, пояснення
представника позивача та представника
відповідача 1, перевірив матеріали
справи і обговорив підстави та межі
апеляційних вимог, вважає, що
апеляційну скаргу належить
задовольнити частково.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що на підставі
зовнішньоекономічного контракту №
1/2012/NL від 03.01.2012, укладеного між ОСОБА_4
та «Vion Sales West BV», Нідерланди, фактури
(інвойсу) № 5444668 від 01.06.2012, позивач
06.06.2012 через представника - декларанта
ввезла на територію України товар -
сало свине бокове заморожене,
кількістю 20021 кг та вартістю 14615,33 євро,
визначеною у фактурі (інвойсі), тобто за
ціною 0,73 євро за 1 кг.

Для митного оформлення даного товару
декларантом приватним підприємством
«Респект Брок» були подані на митний
пост «Луцьк» Ягодинської митниці
документи, а саме:

- контракт № 1/2012/NL від 03.01.2012;

- фактура (інвойс) № 5444668 від 01.06.2012;

- вантажно-митна декларація (ВМД) №
205070000/2012/050762 від 18.05.2012;

- попередня митна декларація №
205070000/2012/027517 від 01.06.2012;

- міжнародна товарно-транспортна
накладна CMR № 773626 від 01.06.2012;

- декларація митної вартості ДМВ-1
№ 205070000/2012/ від 06.06.2012;

- сертифікат походження товару № S
АЕ1780 від 31.05.2012;

- висновок державної
санепідемекспертизи №05.03.02-03/43097 від
16.07.2009;

- сертифікат якості від 01.06.2012;

- копія ВМД іноземної країни №
12NL0DF76D2A6552F9 від 01.06.2012;

- лист про неотримання дотацій №
U-125 від 15.05.2012;

- платіжне доручення в іноземній
валюті № 777 від 01.06.2012;

- повідомлення SWIFT № 4098NH.39108UВGВ від
01.06.2012;

- контракт на перевезення № 3/2012/PL
від 04.01.2012;

- прайс-лист б/н від 01.06.2012 та інші
документи, перелічені у графі 44 ВМД.

Ягодинською митницею 06.06.2012 було
винесено картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформлені
чи пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України №
205070000/2/00702, з посиланням на
невідповідність заповнення граф 12, 22, 45
ВМД до рішення про визначення митної
вартості товару № 205070000/2012/000743/2 від
18.05.2012, де встановив ціну товару у
розмірі 1,4351 євро за 1 кг.

У цій же картці відмови визначено
умову, виконання якої забезпечує
можливість здійснення митного
оформлення: «Приведення рівня митної
вартості в графах 12, 45 ВМД у
відповідність до рішення про
визначення митної вартості №
205070000/2012/000743/2 від 18.05.2012».

Суд першої інстанції задовольняючи
адміністративний позов виходив з того,
що позивачем на підтвердження
заявленої ним митної вартості подано
усі документи, які є достатніми для
визначення митної вартості за ціною
договору, проте митницею самостійно
було визначено митну вартість за 6-м
резервним методом без обґрунтованих
посилань щодо неможливості
застосування попередніх 5-ти методів.
На підставі викладеного суд першої
інстанції дійшов висновку про
протиправність картки відмови, а тому
таку скасував та стягнув з Державного
бюджету України надміру сплачені ПДВ
та ввізне мито.

Суд апеляційної інстанції з такими
висновками суду першої інстанції
погоджується частково, з огляду на
таке.

Митним Кодексом України (надалі - МК
України) передбачено, що переміщення
через митний кордон України товарів та
інших предметів підлягає митному
оформленню, яке відповідно до частини 2
статті 27 цього Кодексу завершується
тільки після здійснення встановлених
законодавством України необхідних для
цього товару видів контролю.

Згідно статті 88 МК України декларант
виконує всі обов'язки і несе у повному
обсязі відповідальність, передбачену
цим Кодексом, незалежно від того, чи він
є власником товарів і транспортних
засобів, які переміщуються через
митний кордон України, митним брокером
чи іншою уповноваженою особою.
Декларант зобов'язаний: здійснити
декларування товарів і транспортних
засобів відповідно до порядку,
встановленого цим Кодексом; на вимогу
митного органу пред'явити товари і
транспортні засоби для митного
контролю і митного оформлення; надати
митному органу передбачені
законодавством документи і відомості,
необхідні для виконання митних
процедур; сплатити податки і збори.

Згідно частини 1 статті 49 МК України
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 статті 51 МК України
визначено, що митна вартість товарів,
що переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу.

В статті 57 МК України законодавчо
закріплені методи визначення митної
вартості товарів, які імпортуються: 1)
основний - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції); 2) другорядні: за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи,
декларуючи договірну вартість товару в
розмірі 164061,22 грн, тобто, за основним
(першим) методом за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції), позивач керувався умовами
контракту № 1/2012/NL від 03.01.2012 з
врахуванням фактури (інвойсу) № 5444668 до
цього договору від 01.06.2012.

Для підтвердження митної вартості
товару позивачем було надано митному
органу усі документи, передбачені
пунктом 7 Порядку декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 1766 від 20.12.2006.

Проте, Ягодинською митницею Міндоходів
06.06.2012 винесено картку відмови у
прийнятті митної декларації, митному
оформлені чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України № 205070000/2/00702.

У відповідності до пункту 3 Порядку
оформлення та використання Картки
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні чи пропуску товарів
і транспортних засобів через митний
кордон України, затвердженого наказом
ДМСУ №1227 від 12.12.2005 у Картці повинні
бути у стислому вигляді зазначені
причини відмови з посиланням на норми
законодавства України, а також
вичерпні роз'яснення вимог, виконання
яких забезпечує можливість прийняття
декларації, митного оформлення чи
пропуску цих товарів.

У Картці відмови відповідач 1 встановив
невідповідність заповнення граф 12, 22, 45
ВМД до рішення про визначення митної
вартості товару № 205070000/2012/000743/2 від
18.05.2012, де встановив ціну товару у
розмірі 1,4351 євро за 1 кг.

У цій же картці відмови визначено
умову, виконання якої забезпечує
можливість здійснення митного
оформлення: «Приведення рівня митної
вартості в графах 12, 45 ВМД у
відповідність до рішення про
визначення митної вартості
№205070000/2012/000743/2 від 18.05.2012».

У пункті 7 Порядку декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20.12.2006 № 1766,
передбачено перелік обов'язкових
документів, які подаються декларантом
для підтвердження заявлених
відомостей про митну вартість товарів.

Пунктом 11 вказаного Порядку
передбачено, що для підтвердження
митної вартості товарів на вимогу
митного органу декларант зобов'язаний
подати додаткові документи.

У відповідності до статті 53 МК України,
у випадках, передбачених цим Кодексом,
одночасно з митною декларацією
декларант подає митному органу
документи, що підтверджують заявлену
митну вартість товарів і обраний метод
її визначення. Частиною 2 цієї статті
передбачено перелік документів, що
подається митному органу для
підтвердження митної вартості.

У разі якщо документи, зазначені у
частині другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
додаткові документи.

Розрахована декларантом митна
вартість партії товару була зазначена
у Декларації митної вартості ДМВ - 1,
згідно вимог ст. 52, 58 МК та Наказу
Держмитслужби № 416 «Про затвердження
Порядку заповнення декларації митної
вартості», який зареєстровано в
Міністерстві юстиції України (чинного
на момент здійснення розмитнення
товару).

Як свідчить зміст декларації митної
вартості ДМВ від 06.06.2012 посадової
особою митного органу у графі «Для
відміток митниці» не було вчинено
жодного запису, зокрема про
необхідність подання окремих
документів та ін.

У відповідності до п. 1 Розділу II Наказу
від 12 квітня 2012 за N 563/20876 № 416,
посадовими особами підрозділу митного
оформлення заповнюється графа ДМВ «Для
відміток митного органу».

В основному і додаткових аркушах
проставляється реєстраційний номер
ДМВ, який повинен відповідати номеру
ВМД.

У першій частині основного аркуша, крім
реєстраційного номера ДМВ, повинно
бути зазначене рішення посадової особи
митного органу, яка перевірила дані,
наведені в ДМВ, прийняте за
результатами контролю правильності
визначення митної вартості.

У разі підтвердження заявленої митної
вартості додатковими документами
вчиняється запис «митну вартість
визнано», у разі неподання декларантом
документів в установлений строк або
відмови від їх подання вчиняється
запис «Рішення про визначення митної
вартості товарів від ____ N ____».

У разі випуску товарів у вільний обіг
під гарантійні зобов'язання заповнення
графи «Для відміток митного органу»
ДМВ здійснюється відповідно до порядку
випуску товарів у вільний обіг під
гарантійні зобов'язання при ввезенні
їх на митну територію України.

У відповідності до статті 54 МК України,
контроль правильності визначення
митної вартості товарів здійснюється
митним органом під час проведення
митного контролю і митного оформлення
шляхом перевірки числового значення
заявленої митної вартості. Контроль
правильності визначення митної
вартості товарів за основним методом -
за ціною договору (контракту) щодо
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно митного
режиму імпорту (вартість операції),
здійснюється митним органом шляхом
перевірки розрахунки здійсненого
декларантом, за відсутності
застережень щодо застосування цього
методу, визначених у частині першій
статті 58 цього Кодексу.

Метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складовою митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Судом встановлено, що під час митного
оформлення товару декларантом була
визначена митна вартість товару за
першим методом, який відповідно до
частини 2 статті 57 МК України є
основним. Частиною 2 статті 58 МК України
передбачено, що основний метод не
застосовується, якщо використані
декларантом відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

У свою чергу, митним органом не
наведено та документально не
підтверджено жодну із обставин,
визначених частиною 2 статті 58 МК
Украни, у зв'язку з чим ним було
відмовлено в застосуванні саме першого
основного методу визначення митної
вартості.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що дії митного
органу в частині застосування шостого -
резервного методу є такими, що
суперечать вимогам Митного кодексу
України. Оскільки, відповідно до
частини 3 статті 57 МК України кожний
наступний метод застосовується лише у
разі, якщо митна вартість товарів не
може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу. А
застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій митний
орган та декларант можуть здійснити
обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності (частина 4
статті 57 МК України).

Частиною 4 статті 58 МК України
визначено, що відповідно до якої митною
вартістю товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за товари, якщо вони продаються на
експорт в Україну, скоригована в разі
потреби з урахуванням положень частини
десятої цієї статті.

Щодо посилання відповідача-1 (апелянта)
на те, що митне оформлення товару
здійснювалось за одним контрактом, а
тому митна декларація не може бути
прийнята, оскільки рівень митної
вартості в графах 12, 45 не відповідає
цифровим показникам рішення про
визначення митної вартості товару від
18.05.2012 № 205070000/2012/000743/2 то такі є
безпідставними, так як частиною 3
статті 54 МК України передбачено, що за
результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів митний орган визнає
заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Статтею 55 МК України закріплено, що
рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України,
приймається митним органом у письмовій
формі.

Таким чином, як вбачається з викладених
вище норм, митна вартість товару
першочергово визначається, виходячи із
ціни, що була фактично сплачена,
оскільки документами, які
підтверджують митну вартість товару
відповідно до статті 53 МК України, є,
зокрема, зовнішньоекономічний договір,
рахунок-фактура (інвойс), платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару.

У той же час, чинне законодавство
України і, зокрема Митний кодекс
України, не містить положень стосовно
приведення у відповідність
(коригування) чи здійснення розрахунку
митної вартості товару, виходячи із
митної вартості товару, визначеного на
підставі раніше прийнятого митним
органом рішення про визначення митної
вартості товару, відповідно до
поставки, яка відбулась раніше.

Також судом першої інстанції вірно
встановлено, що відповідно до
постанови Волинського окружного
адміністративного суду від 24.09.2012 у
справі №2а/0370/2848/12 та ухвали
Львівського апеляційного
адміністративного суду у справі №
176206/12/9104, рішення про визначення митної
вартості товарів № 205070000/2012/000743/2 від
18.05.2012, на яке посилається митний орган,
визнано протиправним та скасовано.

Пунктом 1 статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

У відповідності до статті 19
Конституції України правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної
влади, їх посадові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Отже, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку, що Ягодинською
митницею не доведена правомірність
прийняття оскаржуваної картки відмови
в прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України №205070000/2/00702 від 06.06.2012, а
тому така підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги, висновки
рішення суду першої інстанції в цій
частині не спростовують.

Однак, суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про задоволення
позовних вимог про стягнення з
Державного бюджету України сум
надмірно сплачених сум ПДВ та ввізного
мита, оскільки у постанові від 7 вересня
2012 року (справа № 21-242а12) Верховний Суд
України висловив правову позицію, що
митні органи мають виключну
компетенцію в питаннях перевірки,
контролю правильності обчислення
декларантом та визначення митної
вартості, а тому суд, постановляючи
рішення про стягнення надмірно
сплачених митних платежів, фактично
визначає митну вартість ввезеного
товару, чим підміняє митний орган.

Крім того, наказом Державної митної
служби України від 20 липня 2007 року № 618
затверджено Порядок повернення
платникам податків коштів, що
обліковуються на відповідних рахунках
митного органу як передоплата, і митних
та інших платежів, помилково та/або
надмірно сплачених до бюджету,
контроль за справлянням яких
здійснюється митними органами,
(зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 25 вересня 2007 року за № 1097/14364;
далі - Порядок № 618).

Відповідно до абзаців першого, другого
пункту 1, пунктів 2, 3, 4 розділу ІІІ
Порядку № 618 для повернення з
Державного бюджету України митних та
інших платежів, помилково та/або
надмірно сплачених до бюджету,
контроль за справлянням яких
здійснюється митними органами,
платником податків до загального
відділу митного органу, яким
здійснювалось оформлення митної
декларації, подається заява довільної
форми, яка підписується керівником і
головним бухгалтером суб'єкта
господарської діяльності або фізичною
особою.

Для підготовки висновку про повернення
з Державного бюджету України помилково
та/або надмірно зарахованих до бюджету
митних та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладається на митні
органи (далі - Висновок про повернення),
форма якого наведена в додатку 1 до
Порядку взаємодії, керівництвом
Відділу за потреби ініціюється
проведення перевірки в митному органі
щодо правильності митного оформлення
із залученням відповідних підрозділів
митного органу. Порядок і форма
складання документа, у якому
відображатимуться результати
перевірки, визначаються наказом
Державної митної служби України.

Разом з тим взаємовідносини митних
органів та органів Державного
казначейства України в процесі
повернення помилкових та/або надмірно
зарахованих до бюджету митних та інших
платежів, контроль за справлянням яких
покладається на митні органи,
регламентувалися Порядком взаємодії.

Відповідно до пункту 2 вказаного
Порядку повернення помилково та/або
надмірно зарахованих до бюджету митних
та інших платежів здійснюється на
підставі висновку митного органу, що
здійснював оформлення митної
декларації. Зазначений висновок
оформляється відповідно до заяви
платника, яка подається до митного
органу, що здійснював оформлення
митної декларації.

Згідно з пунктом 7 Порядку взаємодії на
підставі отриманого Висновку про
повернення відповідний орган
Державного казначейства України готує
платіжні документи на перерахування
коштів з рахунку з обліку доходів
державного бюджету на рахунок,
зазначений у Висновку про повернення,
та протягом п'яти робочих днів від дати
отримання Висновку про повернення
здійснює повернення коштів з бюджету.

Таким чином, за Порядком взаємодії
основною умовою повернення коштів є
обов'язкова їх сплата та зарахування на
рахунки відповідного бюджету.

З огляду на викладене, що
законодавством визначено механізм
повернення платникам податків коштів,
що обліковуються на відповідних
рахунках митного органу чи помилково
та/або надмірно сплачених до бюджету, а
тому у разі якщо після сплати
декларантом податків і зборів
(обов'язкових платежів) згідно з митною
вартістю товарів, визначеною митним
органом, буде прийнято рішення про
застосування митної вартості,
заявленої декларантом, сума надміру
сплачених податків і зборів
(обов'язкових платежів) повертається
декларанту у порядку, передбаченому
Порядком повернення та Порядком
взаємодії, на підставі його заяви та у
місячний термін з дня прийняття
висновку митного органу, що здійснював
оформлення митної декларації, про
повернення з Державного бюджету
України помилково та/або надмірно
зарахованих до бюджету митних та інших
платежів, контроль за справлянням яких
покладається на митні органи.

Такі висновки суду апеляційної
інстанції відповідають правовій
позиції Верховного Суду України
викладеній у постанові від 15.04.2014 №
21-21а14.

Враховуючи те, що постанова суду першої
інстанції в частині стягнення надміру
сплачених платежів прийнята з
порушенням норм матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи за відповідними позовними
вимогами, суд апеляційної інстанції у
відповідності до ч. 1 ст. 195 КАС України
вважає за необхідне вийти за межі
доводів апеляційної скарги, оскаржену
постанову в цій частині скасувати та
прийняти нову постанову, якою
відмовити у задоволенні позову щодо
стягнення надміру сплачених платежів.

Відповідно до частин 3, 6 статті 94 КАС
України, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено. Якщо суд
апеляційної чи касаційної інстанції,
не повертаючи адміністративної справи
на новий розгляд, змінить судове
рішення або ухвалить нове, він
відповідно змінює розподіл судових
витрат.

Враховуючи те, що задоволенню підлягає
тільки вимога про скасування картки
відмови, яка є немайновою, а судовий
збір сплачувався в сумі 507,15 грн, як за
немайновою, так і за майновою вимогами,
суд апеляційної інстанції дійшов
висновку, що судові витрати підлягають
присудженню позивачу в сумі 34,41 грн (1147 *
0,03).

У іншій частині, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
обґрунтованість позовних вимог,
правильно і повно встановив обставини
справи та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційних скарг не спростовують
висновків рішення суду, а тому підстав
для скасування оскарженої постанови в
частині скасування картки відмови, суд
апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254
КАС України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу Ягодинської митниці
Міндоходів - задовольнити частково.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 22 липня 2013
року у справі № 2а/0370/3195/12 в частині
стягнення надміру сплачених платежів і
судових витрат - скасувати та прийняти
у цій частині нову постанову.

Відмовити у задоволенні позову
фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 в
частині стягнення надміру сплачених
платежів.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_1)
витрат по сплаті судового збору в
розмірі 34,41 грн (тридцять чотири гривні
сорок одну копійку).

У решті постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 22
липня 2013 року у справі № 2а/0370/3195/12 -
залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів, з
дня її складення у повному обсязі, може
бути подана касаційна скарга
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
О.М. Гінда

Судді:
В.Я. Качмар

В.В. Ніколін

Постанова у повному обсязі складена та
підписана 10.10.2014.