Справа № 804/3484/14
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2014-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
06 жовтня 2014 р. Справа № 804/3484/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіРябчук О.С.
розглянувши у письмовому провадженні
у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Інспекції з
питань захисту прав споживачів у
Дніпропетровській області до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення
06 березня 2014 року Інспекція з питань
захисту прав споживачів у
Дніпропетровській області (далі -
позивач) звернулась до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (далі -
відповідач) з вимогами простягнення
штрафу за порушення законодавства про
рекламу у розмірі 2550,00грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 07.03.2014 р.
відкрито провадження у
адміністративній справі; справу №
804/3484/14 призначено до судового розгляду.
23.04.2014 р. провадження у справі зупинено
у зв'язку з необхідністю встановлення
місця реєстрації відповідача.
Ухвалою Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 10.06.2014 р.
провадження у справі поновлено. Справу
призначено до судового розгляду.
Представник позивача в судове
засідання не з'явився з урахуванням
належного повідомлення про розгляд
справи. В обґрунтування позовних вимог
в адміністративному позові зазначив
наступне. На підставі матеріалів від КП
«Адміністративно-технічне управління»
Дніпропетровської міської ради
встановлено факт допущення фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 порушення
ст. 16 Закону України «Про рекламу» та п.
24 «Типових правил розміщення
зовнішньої реклами». 14.08.2013 року було
прийнято рішення №77/13 про накладення
на ФОП ОСОБА_2 штрафу у розмірі 2550,00грн.
за порушення порядку розміщення
реклами та неможливості встановлення
вартості розповсюдженої реклами, яку
відправлено підприємцю рекомендованим
поштовим відправленням, проте сума
штрафу залишається не сплаченою, а тому
підлягає стягненню в судовому порядку.
Відповідач в судове засідання не
з'явився. Будь-яких клопотань або
заперечень на позовні вимоги не надав.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного висновку.
30 травня 2013 року провідним
спеціалістом сектору контролю за
рекламною діяльністю та торгівлі на
відстані був складений протокол №77/13
про наступне: на підставі отриманих
«Адміністративно-технічне управління»
Дніпропетровської міської ради,
спеціалістом Держспоживінспекції у
Дніпропетровській області встановлені
ознаки порушення вимог ст. 16 Закону
України «Про рекламу» та п.24 «Типових
правил розміщення зовнішньої реклами»,
а саме: при розміщенні реклами
«ІНФОРМАЦІЯ_1» на рекламній
конструкції за адресою: АДРЕСА_1.
19 червня 2013 року прийнято рішення №77/13
про початок розгляду справи про
порушення законодавства про рекламу
відносно фізичної особи-підприємця
Держспоживінспекцією у
Дніпропетровській області направлено
відповідачу вимогу №77/13 від 16.07.2013 року
про надання необхідних документів для
розгляду справи про порушення
законодавства про рекламу, а саме:
- Свідоцтво про державну реєстрацію,
-дозвіл на розміщення зовнішньої
- договір із замовником, виробником,
розповсюджувачем реклами;
- документи, що підтверджують вартість
розповсюдженої реклами;
- письмові пояснення щодо порушення
законодавства про рекламу та
інформації щодо вартості
розповсюдженої реклами, які необхідні
для здійснення своїх повноважень
сектором щодо контролю за рекламною
13 серпня 2013 року відбулось засідання
стосовно справи про порушення
законодавства про рекламу, про що було
складено протокол № 77/13.
На засідання фізична особа-підприємець
ОСОБА_2 не з'явився та запитувані
вимогою документи не надав; інформації,
що підтверджує вартість
розповсюдженої реклами, також надано
На засіданні 13.08.2013 р. вирішено визнати
факти порушення ФОП ОСОБА_2 ст.16 Закону
України «Про рекламу» та п.24 «Типових
правил розміщення зовнішньої реклами»,
при розміщенні реклами «ІНФОРМАЦІЯ_1»
на рекламній конструкції за адресою:
АДРЕСА_1, доведеними; вищевказану
рекламу визнано недобросовісною та
зупинити її розповсюдження.
14 серпня 2013 року ФОП ОСОБА_2 приписано
зупинити розповсюдження реклами
«ІНФОРМАЦІЯ_1» на рекламній
конструкції за адресою: АДРЕСА_1.
15 серпня 2013 року ФОП ОСОБА_2 листом за
вих.№07/01-26/2080 направлено рішення
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Дніпропетровській
області №77/13 від 14.08.2013 р. про
накладення штрафу за порушення
законодавства про рекламу на загальну
Рішення №77/13 від 14.08.2013р. про накладення
штрафу у розмірі 2550,00грн. та припис
№77-21/13 направлено відповідачу на
адресу: АДРЕСА_1, 49000.

Несплата ФОП ОСОБА_2 суми штрафу за
рішенням №77/13 від 14.08.2013 р. зумовило
звернення позивача з відповідним
позов.

Аналіз матеріалів справи та норм права,
які регулюють спірні правовідносини,
показав наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
рекламу» №270 від 03.07.1996 р. (далі Закон №
270) зовнішня реклама це реклама, що
розміщується на спеціальних
тимчасових і стаціонарних
конструкціях, розташованих на
відкритій місцевості, а також на
зовнішніх поверхнях будинків, споруд,
на елементах вуличного обладнання, над
проїжджою частиною вулиць і доріг.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону № 270
розміщення зовнішньої реклами у
населених пунктах проводиться на
підставі дозволів, що надаються
виконавчими органами сільських,
селищних, міських рад, а поза межами
населених пунктів - на підставі
дозволів, що надаються обласними
державними адміністраціями, а на
території Автономної Республіки Крим -
Радою міністрів Автономної Республіки
Крим, в порядку встановленому цими
органами на підставі типових правил, що
затверджуються Кабінетом Міністрів
України.

Згідно п. 24 Типових правил розміщення
зовнішньої реклами, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
№ 2067 від 29.12.2003 року (далі - Правила)
виданий у встановленому порядку дозвіл
є підставою для розміщення зовнішньої
реклами та виконання робіт, пов'язаних
з розташуванням рекламного засобу.

Відповідно до п. 46 Правил у разі
порушення порядку розповсюдження та
розміщення реклами уповноважена особа
органу, який здійснює контроль за
додержанням цих Правил, звертається до
розповсюджувача зовнішньої реклами з
вимогою усунення порушень у визначений
строк.

У разі невиконання цієї вимоги орган,
який здійснює контроль, подає
інформацію спеціально уповноваженому
органу виконавчої влади у сфері
захисту прав споживачів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону №270, на
вимогу органів державної влади, на які
покладено контроль за дотриманням
законодавства про рекламу,
рекламодавці, виробники та
розповсюджувачі реклами зобов'язані
надавати документи, усні чи письмові
пояснення, відео та звукозаписи, а
також іншу інформацію, необхідну для
здійснення ними повноважень щодо
контролю.

Згідно ч. 7 ст.27 Закону №270 у разі
неможливості встановлення вартості
реклами, розповсюдженої з порушенням
вимог цьогоЗакону, на рекламодавців та
розповсюджувачів реклами рішенням
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
державного контролю за додержанням
законодавства про захист прав
споживачів, накладається штраф у
розмірі до 300 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Згідно із ч.7 ст. 27 Закону України "Про
рекламу" спеціально уповноважений
центральний орган виконавчої влади у
сфері захисту прав споживачів та його
територіальні органи можуть вимагати
від рекламодавців публікації
відомостей, що уточнюють, доповнюють
рекламу, та звертатися з позовом до
суду щодо протиправних дій
рекламодавців, виробників та
розповсюджувачів реклами.

Відповідно до пункту 20 Порядку
накладення штрафів за порушення
законодавства про рекламу,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 26.05.2004 р. № 693,
сума штрафів за порушення
законодавства про рекламу сплачується
добровільно або стягується в судовому
порядку відповідно до законодавства.

Відповідно до положень пункту 9 Порядку
накладення штрафів за порушення
законодавства про рекламу,
затвердженогоПостановою Кабінету
Міністрів України від 26 травня 2004 р. N 693
встановлено, що підставою для розгляду
справи про порушення законодавства про
рекламу є відповідний протокол,
складений уповноваженою посадовою
особою Антимонопольного комітету,
Національної ради з питань телебачення
і радіомовлення, Мінфіну, НКЦПФР або
Держспоживінспекції та її
територіальних органів.

Частина 2 ст.19 Конституції України
передбачає, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно до ч. 1 ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Згідно до ч. 3 ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно до п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; обґрунтовано, тобто з
урахуванням обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії).

Оцінюючи усі докази, надані суду, у їх
сукупності, суд приходить до
наступного висновку.

Законодавець чітко визначив порядок
дій Держспоживінспекції в разі
виявлення порушення законодавства про
рекламу з боку господарюючого суб'єкта.

Матеріалами справи встановлено, що
протокол про порушення законодавства
про рекламу №77/13 був складений
позивачем на підставі отриманих
матеріалів від КП «Адміністративно -
технічне управління»
Дніпропетровської міської ради, яким
встановлені ознаки порушення ст.16 ЗУ
«Про рекламу» та п.24 Типових правил
розміщення зовнішньої реклами, при
розміщенні реклами за адресою: вул.
Шинна, 2, м. Дніпропетровськ.

Однак, з наявних в матеріалах справи
документів, наданих позивачем в якості
доказу правомірності винесення
рішення №77/13 від 14.08.2013 р. про
накладення штрафу відносно ФОП ОСОБА_2,
встановлення взаємозв'язку між
розміщеною рекламою за адресою:
АДРЕСА_1, та фізичною особою -
підприємцемОСОБА_2, АДРЕСА_2 не
представляється можливим.

Зазначені обставини унеможливлюють
встановлення вини саме відповідача у
виявленому КП «Адміністративно -
технічне управління»
Дніпропетровської міської ради
порушенні законодавства про рекламу.

Більш того, з матеріалів справи
вбачається, що попередження №00301 про
демонтаж реклами, рішення №77/13 про
початок розгляду справи про порушення
законодавства про рекламу, вимога про
надання інформації №77/13 від 16.07.2013 р.,
припис №77-21/13 та рішення №77/13 від 14.08.2013
р. направлялись фізичній особі -
підприємцю ОСОБА_2, проте на різні
адреси, що спростовує доводи позивача
про узгодженість означених документів.

Враховуючи відсутність доказів
отримання відповідачем наведених
документів, рішення позивача №77/13 від
14.08.2013 р. про накладення штрафу у
розмірі 2550грн. не відповідає вимогам
п.1,3 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Отже, підстави стверджувати той факт,
що позивачем здійснені всі передбачені
чинним законодавством заходи щодо
стягнення з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 суми штрафу на підставі рішення
№77/13 від 14.08.2013 р., відсутні.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги Інспекції з
питань захисту прав споживачів у
Дніпропетровській області до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення
штрафу за порушення законодавства про
рекламу у розмірі 2550грн. є
необґрунтованими та задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст.ст. 9, 11, 17, 69-72, 86, 158-163, 167, 186
Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Дніпропетровській
області до фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 про стягнення штрафу -
відмовити.

Постанова суду може бути
оскаржена до Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
шляхом подання апеляційної скарги
через Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна,
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя (підпис) Постанова
не набрала законної сили станом на 06.10.14
Суддя З оригіналом згідно Помічник
судді О.С. Рябчук
О.С.Рябчук М.М.Бухтіярова