Справа № 812/5267/13-а
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2014 року
м. Київ К/800/49577/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Карася О.В.

Рибченка А.О.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Свердловську
Головного управління Міндоходів у
Луганській області на ухвалу
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 04 вересня
2013 року та постанову Луганського
окружного адміністративного суду від 08
липня 2013 року по справі № 812/5267/13-а за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Свердловський завод
гірничо-шахтного обладнання» до
Державної податкової інспекції у м.
Свердловську Головного управління
Міндоходів у Луганській області про
визнання протиправними дій, скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Свердловський завод
гірничо-шахтного обладнання»
звернулось до суду з позовною заявою до
Державної податкової інспекції у місті
Свердловську Головного управління
Міндоходів у Луганській області про
визнання протиправними дій, скасування
податкового повідомлення-рішення.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 08 липня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 04 вересня
2013 року у даній справі позов задоволено
частково. Скасовано частково податкове
повідомлення-рішення від 25.06.2011 року
№ на суму 107461,25 грн. (за основним
платежем 85969,00 грн., за штрафними
санкціями 21492,25 грн.). У задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, відповідач подав
касаційну скаргу, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким повністю відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог, оскільки
вважає, що постанову та ухвалу було
прийнято з порушенням норм
матеріального права та без належного
врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
планову виїзну перевірку позивача з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства та
встановлено порушення позивачем пп. 7.8.2
п.7.8 ст. 7 від 28.12.1994 року № 334/94-ВР «Про
оподаткування прибутку підприємств»
(далі - Закон № 334/94-ВР) з урахуванням
вимог ст. 30 Закону України «Про
акціонерні товариства» від 17.09.2008 року
№ 514 (із змінами та доповненнями,
внесеними Законом України від 27.04.2010
року №2154, та Законом України від 03.12.2010
року № 2774) в частині несплати
авансового внеску з податку на
прибуток за 1 півріччя у сумі 103219,00 грн.,
нарахованого на суму дивідендів,
призначених для виплати за
результатами фінансово - господарської
діяльності за 2009 рік.

25.06.2011 року податковим органом на
підставі висновків перевірки прийнято
спірне податкове повідомлення-рішення
№, яким збільшено суму грошового
зобов'язання позивача за платежем
податок на прибуток приватних
підприємств з урахуванням штрафних
(фінансових) санкцій (штрафів) на
загальну суму 129023,75 грн. (за основним
платежем 103129 грн., за штрафними
санкціями 25804,75 грн.).

Задовольняючи позов частково, суди
виходили з наступних мотивів, з чим
погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно пп. 7.8.2 п.7.8 ст. 7 Закону № 334/94-ВР
емітент корпоративних прав, який
приймає рішення про виплату дивідендів
своїм акціонерам (власникам), нараховує
та вносить до бюджету авансовий внесок
з податку на прибуток у розмірі ставки,
встановленої пунктом 10.1статті 10 цього
Закону, нарахованої на суму дивідендів,
призначених для виплати, без зменшення
суми такої виплати на суму такого
податку. Зазначений авансовий внесок
вноситься до бюджету до/або одночасно
із виплатою дивідендів. У разі виплати
дивідендів у формі, відмінній від
грошової (крім випадків, передбачених
підпунктом 7.8.5 цього пункту), базою для
нарахування авансового внеску згідно з
абзацом першим цього підпункту є
вартість такої виплати, розрахована за
звичайними цінами.

Обов'язок із нарахування та сплати
авансового внеску з цього податку за
визначеною пунктом 10.1 статті 10 Закону
№ 334/94-ВР ставкою покладається на
будь-якого емітента корпоративних
прав, що є резидентом, незалежно від
того, чи такий емітент або отримувач
дивідендів є платником податку на
прибуток або має пільги зі сплати
податку на прибуток, надані цим Законом
або іншими законодавчими актами, чи у
вигляді застосування ставки податку
іншої, ніж встановлена пунктом 10.1
статті 10 Закону № 334/94-ВР (крім
платників цього податку, які
підпадають під дію пункту 7.2, підпункту
7.8.5 пункту 7.8 статті 7 чи підпункту 10.2.3
пункту 10.2 статті 10 Закону № 334/94-ВР).

Відповідно до пункту 10.1 статті 10 Закону
№ 334/94-ВР прибуток платників податку,
включаючи підприємства, засновані на
власності окремої фізичної особи,
оподатковується за ставкою 25 відсотків
до об'єкта оподаткування.

Відповідно до статті 30 Закону України
«Про акціонерні товариства» визначено
порядок виплати дивідендів.

Пунктом 11 розділу VII Прикінцевих
положень Закону України від 27.04.2010 року
№2154- VI «Про державний бюджет на 2010 рік»
(який набрав чинності 30.04.2010 року та
діяв в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин),
внесено зміни до ст. 30 Закону України
«Про акціонерні товариства»,
відповідно до яких виплата дивідендів
здійснюється господарським
товариством з чистого прибутку у
звітному році та/або нерозподіленого
прибутку в розмірі не менше 30
відсотків.

Розмір виплати дивідендів може бути
збільшений за рішенням загальних
зборів акціонерного товариства.

Рішенням Конституційного Суду України
№22-рп/2010 від 30.11.2010 року визнано такими,
що не відповідають Конституції України
(є неконституційними)‚ положення
статей 14‚ 24‚ 64‚ пунктів 7-13 розділу VІІ
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про Державний бюджет України на 2010
рік» від 27 квітня 2010 року № 2154-VІ.

Положення Закону України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік»
визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення рішення
Конституційним Судом України.

03.12.2010 року прийнято Закон України «Про
деякі питання організації бюджетного
процесу у 2010 році» №2774-VI, яким внесено
до статті 30 Закону України «Про
акціонерні товариства» такі ж зміни, як
і Прикінцевими положеннями Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2010 рік».

Статтею 6 Закону України «Про деякі
питання організації бюджетного
процесу у 2010 році» визначено, що цей
Закон набирає чинності з дня його
опублікування і застосовується з 30
листопада 2010 року та діє до 01 січня 2011
року.

Таким чином з моменту набрання
чинності Законом України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік» до
30.11.2010 року стаття 30 Закону України «Про
акціонерні товариства» передбачала, що
виплата дивідендів здійснюється
господарським товариством з чистого
прибутку у звітному році та/або
нерозподіленого прибутку в розмірі не
менше 30 відсотків, а з 30.11.2010 року ці ж
положення статті діяли вже на підставі
змін, внесених Законом України «Про
деякі питання організації бюджетного
процесу у 2010 році».

Суди правомірно не погодилися з
розрахунком суми авансового внеску,
який підлягав сплаті, і дійшли
правильного висновку щодо
необґрунтованості нарахування цієї
суми виходячи з загального розміру
нерозподіленого прибутку на кінець 2009
року - 1367000,00 грн., розмір дивідендів, що
підлягають сплаті, складає 69000,00 грн.

Відповідно до приписів пп. 7.8.2 п. 7.8 ст. 7
Закону № 334/94-ВР позивач повинен був
до/або одночасно із виплатою
дивідендів перерахувати до бюджету
авансовий внесок у розмірі 25% від суми
нарахованих дивідендів. Тобто,
авансовий внесок повинен складати 17250
грн.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 КАС України, суди
дійшли обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для часткового
задоволення позову.

Відповідно до п. 3 ст. 2201 КАС
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
відхилити, а оскаржувані судові
рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Свердловську
Головного управління Міндоходів у
Луганській області відхилити.

Ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 04 вересня
2013 року та постанову Луганського
окружного адміністративного суду від 08
липня 2013 року по справі № 812/5267/13-а
залишити без змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили та
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку передбаченому ст. ст.
235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКарась О.В. підписРибченко А.О.