Справа № 826/13977/14
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 11/367
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 жовтня 2014 року 15:40
№ 826/13977/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Клочкової Н.В., при
секретарі судового засідання Тур Ю.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до третя особа
Відділу державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м.Києві ОСОБА_2про
скасування постанов, зобов'язання
вчинити дії, за участі представників
сторін:

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Стельмах О.О.,

третьої особи ОСОБА_2

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
в судовому засіданні 02.10.2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовом до відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції в м. Києві (далі - відповідач),
третя особа - ОСОБА_2.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 23.09.2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі № 826/13977/14.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 23.09.2014 закінчено
підготовче провадження в
адміністративній справі та призначено
справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 02.10.2014 року
представник позивача подав позовну
заяву (змінена), яка була прийнята
судом, з наступними позовними вимогами:

- скасувати постанову старшого
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції в м. Києві Стельмах О.О. від
27.08.2014 про відкриття виконавчого
провадження № 44524484;

- скасувати постанову головного
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції в м. Києві Бурли В.Е. від 27.08.2014
про звернення стягнення на заробітну
плату, пенсію, стипендію та ін. доходи
боржника;

- зобов'язати відповідача винести
постанову про відкриття виконавчого
провадження за заявою ОСОБА_1 щодо
виконання виконавчого напису № 2-1162 від
26.08.2014, вчиненого державним нотаріусом
першої Київської державної
нотаріальної контори Кузьмичем В.М.,
про стягнення заборгованості за
аліментами на підставі договору про
сплату аліментів на утримання матері,
посвідченому 19.08.2014 приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 за
реєстровим № 2291, в сумі 6 500,00 грн.
(тобто зобов'язати відповідача
зазначити в постанові, що стягується
борг саме за аліментними
зобов'язаннями);

- зобов'язати відповідача винести
постанову про звернення стягнення на
заробітну плату, пенсію, стипендію та
ін. доходи боржника із щомісячним
утриманням з усіх видів заробітку
(доходу), що належить до виплати
боржнику, після відрахування податків,
в розмірі 50% щомісячно до повного
погашення боргу в сумі 6 500,00 грн.,
витрат в сумі 0,00 грн. та виконавчого
збору 0,00 грн.;

- зобов'язати відповідача, у
відповідності до ст. 44 Закону України
«Про виконавче провадження»,
розподіляти суму, стягнуту з ОСОБА_2 у
зведеному виконавчому провадженні, в
порядку черговості, встановленому цією
статтею, а саме надати ОСОБА_1 право
отримувати заборгованість по
аліментам, відповідно до другої черги,
визначеної цією статтею;

- зобов'язати відповідача по борговим
зобов'язанням наступних черг до
повного погашення заборгованості по
аліментах перед ОСОБА_1 відрахувань не
здійснювати.

В судовому засіданні 02.10.2014 представник
позивача підтримав змінені позовні
вимоги в повному обсязі та просив суд
задовольнити позов.

Представник відповідача заперечувала
проти задоволення позову та просила
суд відмовити у його задоволенні.

Третя особа - ОСОБА_2 підтримав позовні
вимоги в повному обсязі та просив суд
задовольнити позов.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва, встановив.

Як вбачається із матеріалів справи,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір про
сплату аліментів на утримання матері,
посвідченому 19.08.2014 приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 за
реєстровим № 2291 (т. 1, а.с. 6).

За умовами даного договору ОСОБА_2 бере
на себе зобов'язання щомісячно
виплачувати на користь ОСОБА_1 аліменти
у сумі 6500 грн, але не менше 1/2 частини
усіх доходів.

На виконання умов даного договору
державним нотаріусом першої Київської
державної нотаріальної контори
Кузьмичем В.М. 26.08.2014 було вчинено
виконавчий напис № 2-1162 про стягнення
із ОСОБА_2 заборгованості в розмірі
6500,00 грн. за період серпень 2014 р. на
користь стягувача - ОСОБА_1.

При цьому, державним нотаріусом у
виконавчому написі не було вказано, що
стягнути заборгованість саме по
виплаті аліментів.

Натомість було, зазначено, що грошові
кошти стягуються на підставі договору
про сплату аліментів на утримання
матері, посвідченому 19.08.2014 приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 за
реєстровим № 2291 (т. 1, а.с. 7), тобто
вказано назву договору, без надання
оцінки суті даного боргового
зобов'язання.

У зв'язку з чим, старшим державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції в м. Києві
Стельмах О.О., після розгляду заяви
ОСОБА_1, було прийнято постанову про
відкриття виконавчого провадження №
44524484 від 27.08.2014 на підставі виконавчого
напису № 2-1162 виданого 26.08.2014 про
стягнення боргу в сумі 6500,00 грн. з
боржника ОСОБА_2 на користь стягувача
ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 9).

Крім того, головним державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції в м. Києві
Бурлою В.Е. було винесено постанову про
звернення стягнення на заробітну
плату, пенсію, стипендію та ін. доходи
боржника від 27.08.2014 ВП № 44524484, якою у п. 2
резолютивної частини постановлено
проводити щомісячне утримання з усіх
видів заробітку (доходу), що належить до
виплати боржнику, після відрахувань
податків, в розмірі 20% щомісячно до
повного погашення боргу в сумі 6500,00
грн., витрат 0,00 грн. та виконавчого
збору 0,00 грн. (т. 1, а.с. 10).

Проте, позивач вважаючи вищевказані
постанови протиправними, звернулася до
суду з позовом про їх скасування та
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії, вважаючи, що відповідачем повинні
вчинятись дії саме щодо вказання в
постановах про заборгованість по
виплаті саме аліментів та вчиняти дії
щодо стягнення саме аліментів.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді всіх обставин
справи в їх сукупності, та враховуючи,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог, суд прийшов до
переконання про часткове задоволення
позовних вимог виходячи з наступних
міркувань.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
регулюються Законом України "Про
виконавче провадження" від 21.04.1999 року
№ 606-XIV (надалі - Закон № 606), в той час як
Сімейний кодекс України від 10.01.2002 №
2947-III (далі - Кодекс № 2947-III) визначає
підстави виникнення та зміст особистих
немайнових і майнових прав та
обов'язків батьків і дітей.

Щодо позовних вимог про скасування
постанови старшого державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції в м. Києві
Стельмах О.О. від 27.08.2014 про відкриття
виконавчого провадження № 44524484 та
зобов'язання відповідача винести
постанову про відкриття виконавчого
провадження за заявою ОСОБА_1 щодо
виконання виконавчого напису № 2-1162 від
26.08.2014, вчиненого державним нотаріусом
першої Київської державної
нотаріальної контори Кузьмичем В.М.,
про стягнення заборгованості за
аліментами на підставі договору про
сплату аліментів на утримання матері,
посвідченому 19.08.2014 приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 за
реєстровим № 2291, в сумі 6 500,00 грн.
(тобто зобов'язати відповідача
зазначити в постанові, що стягується
борг саме за аліментними
зобов'язаннями) суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону № 606,
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 Закону № 606: 1) за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення; 2) за
заявою прокурора у випадках
представництва інтересів громадянина
або держави в суді; 3) у разі якщо
виконавчий лист надійшов від суду на
підставі ухвали про надання дозволу на
примусове виконання рішення
іноземного суду в порядку,
встановленому законом; 4) в інших
передбачених законом випадках (ч. 1 ст. 19
Закону № 606).

При цьому, державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби (ч. 1 ст. 25 Закону № 606).

Крім того, окремі питання організації
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб) (далі -
рішення), що відповідно до Закону
підлягають примусовому виконанню
визначені в Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 02.04.2012 № 512/5,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 02.04. 2012 р. за № 489/20802 (далі -
Інструкція № 512/5).

Відповідно до п. 1.5.1 Інструкції № 512/5,
постанова як окремий документ містить
такі обов'язкові реквізити:

а) вступну частину із зазначенням:

назви постанови, дати видачі постанови
та місця її винесення;

найменування органу ДВС, прізвища,
імені та по батькові державного
виконавця, який виніс постанову;

назви виконавчого документа, коли та
ким виданий, резолютивної частини
документа (далі - реквізити виконавчого
документа);

за зведеним виконавчим провадженням -
прізвища, імені та по батькові боржника
- фізичної особи, повного найменування
боржника - юридичної особи та дати
об'єднання виконавчих проваджень у
зведене;

б) мотивувальну частину із зазначенням
мотивів, з яких державний виконавець
прийняв відповідне рішення (дійшов
певних висновків), і посилання на закон
чи інший нормативно-правовий акт
(статтю, її частину, абзац, пункт,
підпункт, на підставі якого видано
постанову);

в) резолютивну частину із зазначенням:

прийнятого рішення державного
виконавця;

прізвища, імені, по батькові фізичних
осіб, повного найменування юридичних
осіб, яким надсилається копія
постанови;

строку і порядку оскарження постанови;

г) до постанов можуть вноситись також
інші відомості, визначені Законом, цією
Інструкцією та іншими
нормативно-правовими актами;

ґ) постанова складається і
підписується державним виконавцем у
необхідній кількості примірників
(копій), один з яких (оригінал)
залишається у виконавчому провадженні,
а інші (копії) направляються за
належністю і у випадках, встановлених
Законом або цією Інструкцією,
затверджуються начальником відділу
або його заступником та скріплюються
печаткою;

д) у разі якщо постанова державного
виконавця є виконавчим документом,
вона повинна відповідати вимогам до
виконавчого документа, визначеним
статтею 18 Закону.

Відтак, чинні нормативні акти
покладають на відповідача обов'язок
вказувати назву та резолютивну частину
виконавчого документа, в даному
випадку виконавчого напису нотаріуса.

Державному виконавцеві при цьому не
надано право, а тим більше не
передбачено такого обов'язку, у
вступній частині постанови надавати
оцінку та застосовувати тлумачення
змісту заборгованості, як того вимагає
позивач та третя особа.

Так, позивач та третя особа наполягали
на тому, щоб у вступній частині, після
слів "стягнення боргу" відповідач
повинен був зазначити "боргу за
аліментними зобов'язаннями", в той час
коли виконавчий напис нотаріусу такого
формулювання не містив взагалі, а
судового рішення про визначення
аліментів не приймалось.

Позиція позивача та третьої особи про
те, що описані зобов'язання є не
договірними зобов'язаннями, а
зобов'язаннями аліментними
спростовується нормами Сімейного
кодексу України.

Так, дійсно згідно ст. 9 Кодексу № 2947-III,
подружжя, батьки дитини, батьки та діти,
інші члени сім'ї та родичі, відносини
між якими регулює цей Кодекс, можуть
врегулювати свої відносини за
домовленістю (договором), якщо це не
суперечить вимогам цього Кодексу,
інших законів та моральним засадам
суспільства. Особи, які проживають
однією сім'єю, а також родичі за
походженням, відносини яких не
врегульовані цим Кодексом, можуть
врегулювати свої сімейні (родинні)
відносини за договором, який має бути
укладений у письмовій формі. Такий
договір є обов'язковим до виконання,
якщо він не суперечить вимогам цього
Кодексу, інших законів України та
моральним засадам суспільства.

Відтак, домовленістю можна врегулювати
сімейні відносини виключно, якщо це не
суперечитиме Кодексу та іншим законам.
Крім цього, нотаріально посвідчується
договір, який регламентує відносини,
які не врегульовані Сімейним кодексом
України.

Проте, питання призначення виплати
аліментів дітьми батькам врегульовано
Сімейним кодексом України та не
потребувало визначення договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Кодексу № 2947-III,
повнолітні дочка, син зобов'язані
утримувати батьків, які є
непрацездатними і потребують
матеріальної допомоги.

Згідно ст. 203 Сімейного кодексу України
син крім сплати аліментів зобов'язаний
брати участь у додаткових витратах на
батьків, викликаних тяжкою хворобою,
інвалідністю або немічністю.

В даному випадку, законодавець
виокремлює поняття аліменти та інші
виплати (додаткові витрати на батьків,
викликаних тяжкою хворобою,
інвалідністю або немічністю).

Згідно ст. 204 Сімейного кодексу України
дочка, син можуть бути звільнені судом
від обов'язку утримувати матір, батька
та обов'язку брати участь у додаткових
витратах, якщо буде встановлено, що
мати, батько ухилялися від виконання
своїх батьківських обов'язків.

У винятковихвипадках суд може
присудити з дочки, сина аліменти на
строк не більш як три роки.

Відтак, Сімейним кодексом України
передбачається, що питання про
присудження аліментів батькам
вирішується судом, а не домовленістю
сторін.

Крім цього, регламентовано, що розмір
аліментів визначає саме суд, а не
домовленість сторін.

Так, згідно ч. 1 ст. 205 Сімейного кодексу
України суд визначає розмір аліментів
на батьків у твердій грошовій сумі і
(або) у частці від заробітку (доходу) з
урахуванням матеріального та
сімейного стану сторін.

Згідно ч. 2 ст. 205 Сімейного кодексу
України при визначенні розміру
аліментів та додаткових витрат суд
бере до уваги можливість одержання
утримання від інших дітей, до яких не
пред'явлено позову про стягнення
аліментів, дружини, чоловіка та своїх
батьків.

Згідно ст. 206 Кодексу № 2947-III, у
виняткових випадках, якщо мати, батько
є тяжко хворими, інвалідами, а дитина
(стаття 6 цього Кодексу) має достатній
дохід (заробіток), суд може постановити
рішення про стягнення з неї одноразово
або протягом певного строку коштів на
покриття витрат, пов'язаних з
лікуванням та доглядом за ними.

Таким чином, аналізуючи норми
Сімейного кодексу України, суд дійшов
висновку, що питання визначення та
виплати аліментів дітьми батькам
регламентовано та визначено чітко.
Аліментами зазначено саме виплати,
визначені судом, а не будь-які інші
виплати батькам. Вказано, що розмір
аліментів на батьків визначається
виключно судом.

Крім цього, суд звертає увагу позивача,
що Постанова Пленуму Верховного Суду
України "Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів"
від 15.05.2006 № 3, на яку посилається у
позові позивача, не застосовується до
даних правовідносин, оскільки, п. 16,
роз'яснює, що згідно з ч. 1 ст. 181 Кодексу
№ 2947-III способами виконання саме
батьками обов'язку утримувати дитину
визначаються за домовленістю між ними,
тобто, роз'яснює порядок врегулювання
відносин щодо обов'язку батьків
утримувати дітей, а не навпаки. В даному
ж випадку має місце спір що, виник на
підставі правовідносин щодо утримання
дитиною матері.

Відтак, суд звертає увагу позивача, що
батьки та діти можуть врегульовувати
свої відносини за домовленістю
(договором) лише у випадках, якщо така
домовленість (договір) не суперечитиме
вимогам Кодексу № 2947-III та не
врегульована Сімейним кодексом
України.

В той час як Сімейний кодексі України
ці питання врегулював та поклав
обов'язок щодо призначення та
визначення розміру по виплаті
аліментів дітьми батькам на суд.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, між позивачем та третьою особою
був укладений договір, який сторони
домовились назвати "договір про сплату
аліментів на утримання матері" із
фіксованою щомісячною сумою в розмірі
6500,00 грн.

Проте, сам факт назви сторонами тих чи
інших виплат "аліментами" ще не наділяє
такі платежі цим змістом в силу
положень інших законодавчих актів, в
т.ч. Закону України "Про виконавче
провадження". Такі виплати не стають
заборгованістю по виплаті аліментів, а
є заборгованістю за договірними
зобов'язаннями, незалежно від назви
договору.

Ст. 205 Кодексу № 2947-III, чітко визначає,
що суд визначає розмір аліментів на
батьків, а, отже, дана норма є
імперативною, носить обов'язковий
характер, а, відтак, не встановлює
можливості вибору.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем оскаржується постанова про
відкриття виконавчого провадження від
27.08.2014 № 44524484, оскільки відповідачем в
даній постанові вказано про стягнення
боргу з боржника, в той час, як позивач
просить зазначити про стягнення
заборгованості за аліментами на
підставі договору про сплату аліментів
на утримання матері.

Проте, суд зазначає, що згідно п. 1.5.1
Інструкції № 512/5, постанова як окремий
документ містить такий обов'язковий
реквізит, як назву виконавчого
документа, коли та ким виданий,
резолютивної частини документа.

Враховуючи, що у резолютивній частині
виконавчого напису № 2-1162 від 26.08.2014
запропоновано стягнути із ОСОБА_2
заборгованість в розмірі 6500,00 грн. за
період серпень 2014 р. на користь
стягувача - ОСОБА_1, то суд приходить до
висновку, що старшим державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції в м. Києві
Стельмах О.О. вірно зазначено про
стягнення боргу в сумі 6500,00 грн.

Таким чином, відсутні підстави для
скасування постанови старшого
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції в м. Києві Стельмах О.О. від
27.08.2014 про відкриття виконавчого
провадження № 44524484, оскільки, дана
постанова відповідає вимогам
законодавства України.

Крім цього, враховуючи норму ст. 205
Кодексу № 2947-III, яка встановлює, що лише
суд визначає розмір аліментів на
батьків, то відсутні підстави для
зобов'язання відповідача винести
постанову про відкриття виконавчого
провадження за заявою ОСОБА_1 щодо
виконання виконавчого напису № 2-1162 від
26.08.2014, вчиненого державним нотаріусом
першої Київської державної
нотаріальної контори Кузьмичем В.М.,
про стягнення заборгованості за
аліментами на підставі договору про
сплату аліментів на утримання матері,
посвідченому 19.08.2014 приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 за
реєстровим № 2291, в сумі 6 500,00 грн. (тобто
зобов'язати відповідача зазначити в
постанові, що стягується борг саме за
аліментними зобов'язаннями), оскільки,
в матеріалах справи відсутнє рішення
суду, яким визначений розмір аліментів
на користь ОСОБА_1

Щодо позовних вимог про скасування
постанови головного державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції в м. Києві
Бурли В.Е. від 27.08.2014 про звернення
стягнення на заробітну плату, пенсію,
стипендію та ін. доходи боржника та про
зобов'язання відповідача винести
постанову про звернення стягнення на
заробітну плату, пенсію, стипендію та
ін. доходи боржника із щомісячним
утриманням з усіх видів заробітку
(доходу), що належить до виплати
боржнику, після відрахування податків,
в розмірі 50% щомісячно до повного
погашення боргу в сумі 6 500,00 грн.,
витрат в сумі 0,00 грн. та виконавчого
збору 0,00 грн. суд зазначає наступне.

Згідно, з приписами ч. 1 ст. 11 Закону № 606
зазначено, що державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 32 Закону № 606,
заходами примусового виконання рішень
є:

1) звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб;

2) звернення стягнення на заробітну
плату (заробіток), доходи, пенсію,
стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача
стягувачу певних предметів, зазначених
у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Згідно ч. 2 ст. 28 Закону № 606, виконавчий
збір не стягується за виконавчими
документами про конфіскацію майна,
стягнення періодичних платежів,
стягнення виконавчого збору,
накладення арешту на майно для
забезпечення позовних вимог,
відшкодування витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, і стягнення штрафів,
накладених відповідно до вимог цього
Закону, а також у разі виконання рішень
у порядку, встановленому Законом
України "Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень".

Відповідно до п. 3.7. Інструкції № 512/5,
стягнення виконавчого збору
здійснюється у порядку, визначеному
статтею 28 Закону, постанова про
стягнення виконавчого збору
виноситься при першому надходженні
виконавчого документа державному
виконавцю на наступний день після
завершення строку, наданого боржнику
для самостійного виконання рішення. У
постанові про стягнення виконавчого
збору визначається розмір виконавчого
збору, що підлягає стягненню,
зазначений у частині першій статті 28
Закону. Примусове стягнення
виконавчого збору здійснюється
відповідно до вимог Закону (п. 3.7.1
Інструкції № 512/5).

Водночас, вказана Інструкція № 512/5
містить аналогічне положення й щодо
витрат на організацію та проведення
виконавчих дій.

Так, відповідно до п. 3.13.2 Інструкції №
512/5, у разі якщо виконавче провадження
було завершено, а витрати на
організацію та проведення виконавчих
дій не були стягнуті, постанова про
стягнення витрат на організацію та
проведення виконавчих дій виділяється
в окреме провадження в порядку,
передбаченому підпунктом 3.7.4 пункту 3.7
цього розділу.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 17 Закону № 606,
відповідно до цього Закону, зокрема
постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій і
накладенням штрафу, підлягають
виконанню державною виконавчою
службою.

Проте, як вбачається із оскаржуваної
постанови про звернення стягнення на
заробітну плату, пенсію, стипендію та
ін. доходи боржника від 27.08.2014 ВП № 44524484,
в резолютивній частині якої зазначено
проводити щомісячне утримання з усіх
видів заробітку (доходу), що належить до
виплати боржнику, після відрахувань
податків, в розмірі 20% щомісячно до
повного погашення боргу в сумі 6500,00
грн., витрат 0,00 грн. та виконавчого
збору 0,00 грн., що є порушенням Закону №
606 та Інструкції № 512/5, яким чітко
визначений порядок стягнення
виконавчого збору та витрат на
проведення виконавчих дій.

Крім цього, суд звертає увагу, що ч. 2 ст.
28 Закону № 606 чітко визначає, що
виконавчий збір не стягується за
виконавчими документами про стягнення
періодичних платежів, в той час, як в
даному випадку, виконавче провадження
здійснюється щодо стягнення
заборгованості

Крім того, аналізуючи ч. 3 ст. 22 Закону №
606 можна дійти висновку, що до рішень
про стягнення періодичних платежів
відносяться рішення про стягнення
аліментів, про відшкодування шкоди,
заподіяної каліцтвом чи іншим
ушкодженням здоров'я, втратою
годувальника тощо.

Однак, в матеріалах справи відсутнє
судове рішення, як це передбачено ст. 205
Кодексу № 2947-III, про визначення суми
аліментів, а, відтак, визначення
головним державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції в м. Києві Бурли В.Е. в постанові
про звернення стягнення на заробітну
плату, пенсію, стипендію та ін. доходи
боржника від 27.08.2014 ВП № 44524484 про
стягнення виконавчого збору в розмірі
0,00 грн. та виконавчих витрат в розмірі
0,00 грн. є протиправним з порушенням
норм чинного законодавства.

Відтак, суд дійшов висновку, що
постанова від 27.08.2014 ВП № 44524484 (про
звернення стягнення на заробітну
плату, пенсію, стипендію та ін. доходи
боржника) підлягає скасуванню, а
позовна вимога, в даній частині,
підлягає задоволенню.

Згідно п. 7.20 Інструкції № 512/5, якщо з
боржника слід стягувати аліменти на
утримання трьох і більше дітей, а також
якщо наявна заборгованість зі сплати
аліментів за минулий час, то державний
виконавець у постанові зазначає про
стягнення 50 % із заробітку боржника для
забезпечення поточних платежів.
Заборгованість за минулий час у таких
випадках може бути погашена шляхом
звернення стягнення на майно боржника.

Таким чином суд відмовляє позивачеві у
задоволенні позовної вимоги щодо
зобов'язання відповідача винести
постанову про звернення стягнення на
заробітну плату, пенсію, стипендію та
ін. доходи боржника із щомісячним
утриманням з усіх видів заробітку
(доходу), що належить до виплати
боржнику, після відрахування податків,
в розмірі 50% щомісячно до повного
погашення боргу в сумі 6 500,00 грн.,
витрат в сумі 0,00 грн. та виконавчого
збору 0,00 грн., оскільки дане
трактування відноситься до порядку
стягнення аліментів, в той час, як у
даному випадку стягується
заборгованість.

Щодо позовних вимог про зобов'язання
відповідача, у відповідності до ст. 44
Закону України «Про виконавче
провадження», розподіляти суму,
стягнуту з ОСОБА_2 у зведеному
виконавчому провадженні, в порядку
черговості, встановленому цією
статтею, а саме надати ОСОБА_1 право
отримувати заборгованість по
аліментам, відповідно до другої черги,
визначеної цією статтею та
зобов'язання відповідача по борговим
зобов'язанням наступних черг до
повного погашення заборгованості по
аліментах перед ОСОБА_1 відрахувань не
здійснювати суд зазначає наступне.

Згідно ст. 33 Закону № 606, у разі якщо в
органі державної виконавчої служби
відкрито кілька виконавчих проваджень
про стягнення коштів з одного боржника,
вони об'єднуються у зведене виконавче
провадження і на майно боржника
накладається арешт у межах загальної
суми стягнення, виконавчого збору і
можливих витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій. У разі якщо виконавчі
провадження про стягнення коштів з
одного боржника відкриті у кількох
органах державної виконавчої служби,
об'єднання виконавчих проваджень у
зведене здійснюється в порядку,
встановленому Міністерством юстиції
України.

Відповідно до п. 3.8.1 Інструкції № 512/5,
виконання зведеного виконавчого
провадження розпочинається постановою
про об'єднання виконавчих проваджень у
зведене виконавче провадження. Про
приєднання виконавчого провадження до
зведеного виконавчого провадження
виноситься постанова, копія якої
зберігається у зведеному виконавчому
провадженні. Виконавчі провадження
щодо одного боржника об'єднуються у
зведене виконавче провадження або
приєднуються до зведеного виконавчого
провадження не пізніше наступного
робочого дня після закінчення строку,
наданого боржнику для самостійного
виконання.

Згідно п. 3.8.2 Інструкції № 512/5, за
зведеним виконавчим провадженням
арешт на майно боржника накладається у
межах загальної суми стягнення,
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій. Виконавчий збір за
зведеним виконавчим провадженням
стягується окремо за кожним виконавчим
провадженням, об'єднаним у зведене, у
розмірі 10 відсотків суми, виплаченої
стягувачу за таким окремим виконавчим
провадженням.

Ч. 1 ст. 44 Закону № 606 встановлено, що у
разі якщо сума, стягнута з боржника,
недостатня для задоволення всіх вимог
за виконавчими документами, вона
розподіляється державним виконавцем
між стягувачами в порядку черговості,
встановленому цією статтею:

1) у першу чергу задовольняються
забезпечені заставою вимоги щодо
стягнення з вартості заставленого
майна;

2) у другу чергу задовольняються вимоги
щодо стягнення аліментів,
відшкодування збитків та шкоди,
завданих внаслідок кримінального або
адміністративного правопорушення,
каліцтва або іншого ушкодження
здоров'я, а також у зв'язку з втратою
годувальника;

3) у третю чергу задовольняються вимоги
працівників, пов'язані з трудовими
правовідносинами та зобов'язання за
єдиним внеском на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування;

4) у четверту чергу задовольняються
вимоги стягувачів за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, вимоги щодо
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування та страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування;

5) у п'яту чергу задовольняються вимоги
щодо податків та інших платежів до
бюджету, вимоги органів страхування з
обов'язкового страхування (крім вимог
щодо збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування);

6) у шосту чергу задовольняються всі
інші вимоги.

Згідно ч. 2 ст. 44 Закону № 606, вимоги
стягувачів кожної наступної черги
задовольняються після задоволення в
повному обсязі вимог стягувачів
попередньої черги. У разі якщо стягнута
сума недостатня для задоволення в
повному обсязі усіх вимог однієї черги,
вимоги задовольняються пропорційно до
належної кожному стягувачу суми.
Вимоги стягувачів щодо виплати
заборгованості із заробітної плати
задовольняються в порядку надходження
виконавчих документів. Стягнута з
боржника сума розподіляється між
стягувачами згідно з виконавчими
документами, за якими відкрито
виконавчі провадження на день
зарахування стягнутої суми на
відповідний рахунок органу державної
виконавчої служби.

Як вбачається з матеріалів справи, в
суду відсутні докази, які б
підтверджували про наявність у
боржника (ОСОБА_2) декілька видів
заборгованості, як і відсутні підстави
вважати заборгованість в розмірі 6500,00
грн. як заборгованість по аліментам, а,
відтак, відсутні підстави
встановлювати порядки щодо черговості
стягнення заборгованості із боржника
(ОСОБА_2).

Таким чином, суд дійшов висновку про
відмову у задоволенні позовних вимог
про зобов'язання відповідача, у
відповідності до ст. 44 Закону України
«Про виконавче провадження»,
розподіляти суму, стягнуту з ОСОБА_2 у
зведеному виконавчому провадженні, в
порядку черговості, встановленому цією
статтею, а саме надати ОСОБА_1 право
отримувати заборгованість по
аліментам, відповідно до другої черги,
визначеної цією статтею та
зобов'язання відповідача по борговим
зобов'язанням наступних черг до
повного погашення заборгованості по
аліментах перед ОСОБА_1 відрахувань не
здійснювати, в т.ч. у зв'язку з
відсутністю судового рішення про
виплату аліментів та відсутністю
судових рішень по іншими борговим
зобов'язанням третьої особи.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч.1 ст.11 КАС
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Частиною 1 ст. 71 КАС України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 72 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яке
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Беручи до уваги вищенаведене в
сукупності, проаналізувавши матеріали
справи та надані сторонами докази, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги є
частково обґрунтованими, а, відтак,
такими, що підлягають частковому
задоволенню.

Згідно зі ст. 94 КАС України, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, проте
враховуючи звільнення позивача від
сплати судового збору, судові витрати
стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 69-71, 94, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Скасувати постанову головного
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції в м. Києві Бурли В.Е. від 27.08.2014
ВП № 44524484 про звернення стягнення на
заробітну плату, пенсію, стипендію та
ін. доходи боржника.

3. В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили згідно
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, після закінчення
строку на апеляційне оскарження,
встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо постанова не оскаржена в
апеляційному порядку. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст.ст.
185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Суддя
Н.В. Клочкова

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 06 жовтня 2014 року.