Справа № 2а-4424/11/2070
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2014-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/46477/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів: головуючого
судді-доповідача Усенко Є.А. суддів:
Веденяпіна О.А., Юрченко В.П.,при
секретарі: Луцак А.В.,

розглянувши у судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Київському районі м.
Харкова

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 18.05.2011

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04.07.2011

у справі № 2-а-4424/11/2070 Харківського
окружного адміністративного суду

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю (ТОВ) «ВІНКАП»

до Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Харкова

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 18.05.2011,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04.07.2011,
позов задоволено: скасовані податкові
повідомлення-рішення ДПІ у Київському
районі м. Харкова від 11.04.2011 №№ ,
.

У касаційній скарзі ДПІ у Київському
районі м. Харкова просить скасувати
ухвалені у справі рішення судів першої
та апеляційної інстанцій з підстав
порушення судами норм матеріального та
процесуального права та прийняти нове
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Позивач не реалізував процесуальне
право подати заперечення проти
касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для збільшення ТОВ
«ВІНКАП» грошового зобов'язання із
податку на прибуток, податку на додану
вартість та застосування штрафних
(фінансових) санкцій (штрафів) згідно з
податковими повідомленнями-рішеннями,
з приводу правомірності яких виник
спір, стали висновки ДПІ, викладені в
акті перевірки від 22.03.2011 № 944/23-506. За
вказаними висновками ДПІ позивач
порушив норми частини 1 ст. 203, ст. 215,
пункту 1 ст. 216, ст. 228 Цивільного кодексу
України, пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту
5.2 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
(Закон № 334/94-ВР), підпункту 7.4.1 пункту 7.4
ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість» (Закон № 168/97-ВР):
завищено валові витрати на загальну
суму 5719500,00 грн. у податковому обліку за
ІV квартал 2010 року за наслідками
нікчемних правочинів з поставки
позивачу ТОВ «ТЕХ-АГРОРЕМПОСТАВКА»,
ТОВ «ПРОМСПЕЦ КОНСАЛТИНГ» - послуг із
юридичного обслуговування, СПД ОСОБА_2
- юридичні, маркетингові,
консультаційні послуги, аналітичні
послуги з дослідження ринку
нафтопродуктів, та податковий кредит
на загальну суму 1071900,00 грн. у
податковому обліку за жовтень,
листопад, грудень 2010 року, сформованими
за наслідками нікчемних правочинів з
поставки позивачу вищевказаних послуг
ТОВ «ТЕХ-АГРОРЕМПОСТАВКА», ТОВ
«ПРОМСПЕЦ КОНСАЛТИНГ». Внаслідок
вказаних порушень позивачем занижено
податок на прибуток за ІV квартал 2010
року на 1429875,00 грн. та податок на додану
вартість на загальну суму 1071900,00 грн. у
податковому обліку за жовтень,
листопад, грудень 2010 року.
Обґрунтовуючи нікчемність цих
правочинів, податковий орган послався
на ознаки фіктивності вказаних
постачальників як-то: відсутність за
місцезнаходженням, відсутність
необхідної кількості трудових
ресурсів, основних засобів для
здійснення господарської діяльності, а
також на відсутність розумних
економічних та інших причин понесення
таких витрат.

За наслідками перевірки ДПІ прийняті
податкові повідомлення-рішення 11.04.2011
№ про збільшення ТОВ «ВІНКАП»
грошового зобов'язання із податку на
прибуток на 1787344,00 грн., у тому числі:
1429875,00 грн. - за основним платежем та
357469,00 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами); № - про
збільшення грошового зобов'язання з
податку на додану вартість на 1339875,00
грн., у тому числі: 1071900,00 грн. - за
основним платежем та 267975,00 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями.

У судовому процесі встановлено, що
позивач уклав договори про надання
юридичних послуг постачальниками: з
ТОВ «ТЕХ-АГРОРЕМПОСТАВКА» - договір про
надання послуг з юридичного
обслуговування від 18.10.2010 №45/10ЮР на
загальну суму 4451400,00 грн.; з ТОВ
«ПРОМСПЕЦ КОНСАЛТИНГ» - договір про
надання послуг з юридичного
обслуговування від 25.11.2010 №325/11-10 на
загальну суму 1980000,00 грн.; з СПД ОСОБА_2 -
договір від 01.11.2010 №7/1У про надання
юридичних, маркетингових,
консультаційних, аналітичних послуг з
дослідження ринку нафтопродуктів на
загальну суму 360000,00 грн. (без ПДВ)

З посиланням на виконання вказаних
договорів їх сторони підписали акти
виконаних робіт, ТОВ
«ТЕХ-АГРОРЕМПОСТАВКА», ТОВ «ПРОМСПЕЦ
КОНСАЛТИНГ» виписали позивачу
податкові накладні, на підставі яких
позивач включив до податкового кредиту
1071900,00 грн.

За визначенням пункту 1.32 ст.1 Закону №
334/94-ВР господарська діяльність -
будь-яка діяльність особи, направлена
на отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, у разі коли безпосередня участь
такої особи в організації такої
діяльності є регулярною, постійною та
суттєвою. Під безпосередньою участю
слід розуміти зазначену діяльність
особи через свої постійні
представництва, філіали, відділення,
інші відокремлені підрозділи, а також
через довірену особу, агента або
будь-яку іншу особу, яка діє від імені
та на користь першої особи.

Відповідно до пункту 5.1 ст.5 цього
Закону валові витрати виробництва та
обігу (далі - валові витрати) - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат, згідно
підпункту 5.2.1 вказаної статті,
включаються: суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 ст.5 цього
Закону визначено, що не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
ст. 7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту) (абзац
перший підпункту 7.4.5 пункту 7.4 цієї
статті у редакції Закону України від
25.03.2005 р. № 2505-IV).

При цьому законодавцем презумується
реальність оподатковуваних операцій
та витрат платника податку,
достовірність документів податкового
обліку.

За змістом наведених норм право
платника податку на віднесення
вартості отриманих товарів (послуг) до
валових витрат, а сум ПДВ у їх вартості
на включення сум податку до
податкового кредиту обумовлено
юридичним складом, до якого входять
такі юридичні факти, як придбання
платником податку у інших платників
цього податку товарів (послуг) або
основних фондів, призначених для
використання в оподатковуваних
операціях, що відповідають цілям
господарської діяльності платника
податку; підтвердження податковою
накладною, виписаною постачальником -
платником податку, митною декларацією
(іншими подібними документами, перелік
яких встановлений підпунктом 7.2.6
пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР) суми
нарахованого (сплаченого) податку в
ціні придбання товару (послуг).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що у судовому процесі
встановлено реальний характер
поставки позивачу вказаними
постачальниками юридичних та
консультаційних послуг. Такий висновок
суд обґрунтував, пославшись на
приєднані до справи копії податкових
накладних, актів виконаних робіт,
платіжних доручень, технічні завдання
до договорів та звіти до вказаних
договорів.

Однак, з такими висновками судів
попередніх інстанцій не можна
погодитись.

Відповідно до частини 1 ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції
(частина друга цієї статті).

Даючи оцінку актам виконаних робіт,
підписаних між позивачем і його
постачальниками, суди попередніх
інстанцій не звернули увагу на
ідентичність їх змісту, зокрема
інформації стосовно змісту наданих
послуг, а саме: усні консультації з
питань про здачі квартальної
звітності; консультації про зміни у
податковому законодавстві; сприяння
пошуку нових клієнтів та розширенню
обсягів продажу; оперативне надання
усних консультацій по особливостях
ведення торгівлі нафтопродуктами;
систематичне інформування замовника
про зміни на ринку нафтопродуктів та
інше - без зазначення конкретних
питань, вирішення яких вимагало
використання відповідних знань в
галузі права, інформації тощо. Оцінюючи
додані до матеріалів звіти та технічні
завдання, як результати на виконання
договорів з ТОВ «ТЕХ-АГРОРЕМПОСТАВКА»,
ТОВ «ПРОМСПЕЦ КОНСАЛТИНГ», СПД ОСОБА_2,
суди не звернули увагу на те, що їх
зміст зводиться до інформації
загальновідомого характеру, як то,
зокрема аналіз окремих норм Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», Податкового кодексу України,
підзаконних актів, листів ДПА України,
наказів Мінпраці та соцполітики
України, Державного казначейства
України без відносно до конкретних
питань діяльності позивача. Поза
увагою судів першої та апеляційної
інстанцій залишилась та обставина, що
позивач як під час перевірки, так і в
судовому процесі не надав
обґрунтування економічній доцільності
витрат на придбання юридичних послуг
такого змісту загальною вартістю 6791400,00
грн. впродовж трьох календарних
місяців, при тому, що відсутність
економічної доцільності таких
операцій, окрім, як мети отримання
податкової вигоди у вигляді збільшення
валових витрат та податкового кредиту,
податковий орган вказав як одну із
підстав для зменшення в податковому
обліку позивача сум валових витрат та
податкового кредиту.

Відповідність господарської операції
діловій меті, про що може свідчити і
економічна обґрунтованість витрат на
її (операції) здійснення, є необхідною
умовою для реалізації платником
податку права на збільшення валових
витрат та податкового кредиту. Це
відповідає змісту норм пункту 5.2.1
пункту 5.2 ст.5 Закону № 334/94-ВР, підпункту
7.4.1 пункту 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР.
Встановлення законодавцем податкових
преференцій має на меті стимулювання
ділової активності учасників
торгівельного обороту, що, в свою чергу,
презумує здійснення господарських
операцій, що є об'єктом оподаткування, з
метою досягнення економічного ефекту
(ділової мети), а не тільки з метою
отримання податкової вигоди.

Суди попередніх інстанцій, однак, не
звернули увагу на такий зміст
правового регулювання вищенаведених
правових норм та в їх порушення, не
встановивши факт зв'язку придбаних
послуг з господарською діяльністю
платника податків, зробили помилковий
висновок про правомірність збільшення
позивачем суми валових витрат у
податковому обліку за ІV квартал 2010
року на 5719500,00 грн. та податкового
кредиту на загальну суму 1071900,00 грн. у
податковому обліку за жовтень,
листопад, грудень 2010 року за наслідками
господарських операцій з ТОВ
«ТЕХ-АГРОРЕМПОСТАВКА», ТОВ «ПРОМСПЕЦ
КОНСАЛТИНГ», СПД ОСОБА_2, що призвело до
неправильно вирішення спору.

До того, суд першої інстанції на
підтвердження реальності
господарських операцій між позивачем і
ТОВ «ТЕХ-АГРОРЕМПОСТАВКА», ТОВ
«ПРОМСПЕЦ КОНСАЛТИНГ» послався на
платіжні доручення про сплату
позивачем вартості поставлених послуг,
тоді як відповідні платіжні доручення
у справі відсутні. Суд апеляційної
інстанції на цю не відповідність
висновку суду першої інстанції
дослідженим у справі доказам увагу не
звернув. За таких обставин факт
розрахунку позивача з вказаними
суб'єктами господарювання не є
встановленим. Що ж до розрахунків між
позивачем і СПД ОСОБА_2, то згідно з
актом перевірки в бухгалтерському
обліку позивача обліковується
кредиторська заборгованість перед цим
контрагентом на суму 360000,00 грн.

Стосовно клопотання про закриття
провадження у справі, яке від імені ТОВ
«ВІНКАП» підписане громадянкою ОСОБА_3,
з підстав припинення ТОВ «ВІНКАП», то
вказане клопотання не підлягає
задоволенню. Так, до вказаного
клопотання додані: світлокопія витягу
з ЄДРПОУ, виданого Головним
управлінням статистики у Харківській
області, відповідність якої оригіналу
засвідчена підписом тієї ж ОСОБА_3, а
також роздруковані відомості із
Інтернет сайту ДП
«Інформаційно-ресурсний центр».

Документи, які посвідчують
представницькі повноваження
громадянки ОСОБА_3 у цій справі, до
клопотання не надані; у справі такі
документи також відсутні.

Відповідно до частини 1 ст. 69 КАС
України доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Частиною 1 ст. 70 цього Кодексу
встановлено, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмету
доказування. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмету
доказування.

Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору (частина 4 цієї статті).

Відповідно до частини 1 ст. 17 Закону
України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців» відомості про юридичну
особу або фізичну особу - підприємця
включаються до Єдиного державного
реєстру шляхом внесення записів на
підставі відомостей з відповідних
реєстраційних карток та відомостей, що
надаються юридичними особами
державному реєстратору за
місцезнаходженням реєстраційної
справи згідно із законодавством
України.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що
до відомостей щодо юридичної особи, які
містяться в Єдиному державному реєстрі
включені: дата та номер запису про
державну реєстрацію припинення
юридичної особи, підстава для його
внесення.

Згідно з частиною 2 ст. 20 цього Закону
відомості, що містяться в Єдиному
державному реєстрі, надаються у
вигляді: витягу з Єдиного державного
реєстру; довідки про наявність або
відсутність в Єдиному державному
реєстрі інформації, яка запитується;
бази даних (сукупність інформації
Єдиного державного реєстру в
електронному вигляді), для цілей бюро
кредитних історій; даних в
електронному вигляді для державних
органів у зв'язку із здійсненням ними
повноважень, визначених законом.

Форма витягу, довідки та виписки з
Єдиного державного реєстру
встановлюється Міністерством юстиції
України. Витяг, довідка та виписка з
Єдиного державного реєстру
підписуються державним реєстратором і
засвідчуються його печаткою (частина 3
цієї статті).

Відповідно до ст. 229 КАС України суд
касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 229, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Київському районі м.
Харкова задовольнити, скасувати
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 18.05.2011 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04.07.2011; у
задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Є.А. Усенко Судді:
О.А. Веденяпін В.П. Юрченко