Справа № К/9991/20133/12-С
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/20133/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т. Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

провівши попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною
Запорізької митниці на постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду від 01.12.2010р. та
ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 28.11.2011р. у справі № 2а-6874/09/0870 за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Спецізоляція" до
Запорізької митниці про визнання
протиправним та скасування рішення,
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Товариства з обмеженою
відповідальністю «Спецізоляція»
звернулось з позовом до Запорізької
митниці про:

- визнання протиправним та скасування
рішення від 11.05.2010р. №112000006/2010/000515/1;

- зобов'язання відповідача визначити
митну вартість товару за методом
визначення митної вартості за ціною
договору щодо товарів які
імпортуються;

- зобов'язання відповідача здійснити
перерахунок платежів, що підлягали
сплаті до бюджету при митному
оформлені товарів по ВМД від 14.05.2010
№112000010/2010/003371.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на протиправність дій
митниці щодо самостійного визначення
митної вартості та необґрунтованим
витребуванням у позивача додаткових
документів щодо підтвердження митної
вартості товару.

Постановою Запорізького
окружного адміністративного суду від
01.12.2010р., залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 28.11.2011р.
позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправними та скасовано
рішення Запорізької митниці за №
112000006/2010/000515/1 від 11.05.2010 про визначення
митної вартості товарів. В іншій
частині позову відмовлено.

На постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 01.12.2010р. та
ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 28.11.2011р. надійшла касаційна скарга
Запорізької митниці, в якій,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
ставиться питання про їх скасування та
прийняття нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

За змістом частини 2 статті 220 КАС
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 25.06.2009 між позивачем та
компанією «ICOPAL.S.A.» (Польща) був
укладений зовнішньоекономічний
договір №25U/06 про поставку позивачу
(покупцю) продуктів ІСОРАL для оптової
та роздрібної торгівлі. Також
встановлено, що до вказаного договору
між його сторонами укладені додатки.
Так відповідно додатку № 5 від 07.04.2010
сторони домовились скасувати
попередній Розділ 6 договору,
регулюючий умови платежу, і замість
нього впровадити новий Розділ 6,
відповідно до якого оплата за товар
здійснюється шляхом відстрочення
платежу до 120 днів від дня виставлення
фактури, тобто від дня відправлення
товару.

На виконання умов Контракту,
відповідно до Специфікації від 15.04.2010р.
№7, згідно з експортною фактурою від
26.04.2010р. №1000183/1, СМR від 26.04.2010р. №0188110 на
митну територію України були ввезені
товари будівельного направлення.

Для підтвердження митної вартості та
класифікаційного коду УКТ ЗЕД товару
до Запорізької митниці були надані
наступні документи: Експортна фактура
від 26.04.2010 №1000183/1; Якісні посвідчення
від 22.04.2010 №1/22/0/2010 та №3/22/04/2010;
Специфікація від 15.04.2010 №7;
Зовнішньоекономічний договір від
25.06.2010 №2511 А/06; Додаток до Договору від
07.04.2010 №5; Вантажно-митна декларація
країни відправлення; Фінансова довідка
по транспортним витратам від 26.04.2010 №69.

Запорізькою митницею було відмовлено
декларанту позивача у розмитненні
товару за заявленою вартістю та
прийнято Рішення про визначення митної
вартості товарів від 11.05.2010
№112000006/2010/000515/1 із визначенням митної
вартості за методом № 6 (резервний
метод).

ТОВ «Спецізоляція» не погодилося із
зазначеним рішенням про визначення
митної вартості товарів та керуючись
ст. 264 Митного кодексу України та
Порядком випуску товарів у вільний
обіг під гарантійні зобов'язання при
ввезенні їх на митну територію України,
затвердженим Наказом МС України від
17.03.2008 №230 звернулося до Запорізької
митниці з проханням надати дозвіл на
випуск товарів у вільний обіг під
гарантійне зобов'язання - сплати до
державного бюджету суми податків і
зборів (обов'язкових платежів), згідно з
митною вартістю товарів, визначеною
Запорізькою митницею у рішенні від
11.05.2010 №
112000006/2010/000515/1.

Запорізька митниця надала згоду та
провела митне оформлення товарів, при
цьому були оформлені вантажна митна
декларація за формою МД-2 від 14.05.2010
№112000010/2010/003371 та декларація митної
вартості за формою ДМВ-2 від 14.05.2010
№112000010/2010/003371.

Позивачем протягом 90 календарних днів
з моменту випуску товарів у вільний
обіг надано до Запорізької митниці
додаткові документи для підтвердження
митної вартості визначених товарів, а
саме: Експертний висновок Запорізької
торгово-промислової палати №ОЦ-138 по
зазначеним товарам; Прайс на матеріали
компанії ICOPAL.S.A. (Польща), завірений
Польською торгово-промисловою палатою
будівництва (м.Варшава). Ціни, зазначені
в прайсі, діяли на час здійснення
поставки; Лист представництва компанії
ICOPAL.S.A. в Україні від 30.06.2010 №2010/06/30 щодо
віднесення інформації про калькуляцію
собівартості необхідної продукції до
конфіденційної інформації; Договір на
перевезення вантажів в міжнародному та
регіональному сполученні від 21.04.2010
№21/0-2010; Акт прийому-передачі виконаних
робіт від 14.05.2010; Рахунок на сплату
транспортних послуг від 14.05.2010 №140501;
Банківська виписка по особовому
рахунку від 27.05.2010, підтверджуюча
сплату транспортних послуг; Каталог
продукції компанії ICOPAL.S.A. (Польща).

Однак 06.08.2010 позивачем отримано лист
від 02.08.2010 № 07-01-09-24/4226, згідно з яким
«Запорізька митниця вважає за
неможливе застосування заявленої
декларантом митної вартості та залишає
рішення про визначення митної вартості
від 11.05.2010 № 112000006/2010/000515/1 без змін».

ТОВ «Спецізоляція» не погоджується з
визначеною митною вартістю товарів,
вважає рішення відповідача про
визначення митної вартості від 11.05.2010
№112000006/2010/000515/1 прийнятим
необґрунтовано та з порушенням норм
діючого законодавств.

Отже, предметом даного спору є
правомірність визначення митної
вартості товару.

Відповідно до ст. 1 Митного кодексу
України від 17.11.2002р. (далі - МК України)
митна декларація - письмова заява
встановленої форми, яка подається
митному органу і містить відомості
щодо товарів і транспортних засобів,
які переміщуються через митний кордон
України, необхідні для їх митного
оформлення або переоформлення.

Згідно зі ст. 86 МК України митна
декларація приймається та
реєструється митним органом у порядку,
що визначається Кабінетом Міністрів
України або уповноваженим ним органом.
Подання митної декларації повинно
супроводжуватися наданням митному
органу комерційних супровідних та
інших необхідних документів, перелік
яких визначається Кабінетом Міністрів
України або уповноваженим ним органом.
Митна декларація приймається митним
органом, якщо встановлено, що в ній
містяться всі необхідні відомості і до
неї додано всі необхідні документи.

Відповідно до ст. 259 Митного кодексу
України митна вартість товарів - це
заявлена декларантом або визначена
митним органом вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, яка обчислюється на момент
перетинання товарами митного кордону
відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 265
МК митний орган, що здійснює контроль
за правильністю митної оцінки товарів
з урахуванням положень цього Кодексу,
має право приймати рішення про
правильність заявленої декларантом
митної вартості товарів.

Згідно зі статтею 266 МК визначення
митної вартості товарів, які
імпортуються в Україну, може
здійснюватися за такими методами: 1) за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; 3) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; 4) на
основі віднімання вартості; 5) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Якщо митну вартість не може бути
визначено за першим методом,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості. У ході
таких консультацій митний орган та
декларант можуть здійснити обмін
наявною в кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, за основу може братися ціна, за
якою оцінювані ідентичні або подібні
(аналогічні) товари було продано в
Україні не пов'язаному з продавцем
покупцю.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митну вартість
товарів не може бути визначено шляхом
застосування попереднього методу.

Аналіз наведених норм, а також положень
Порядку здійснення контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 9 квітня 2008 року № 339, та Порядку
декларування митної вартості товарів
дає підстави вважати, що митні органи
мають виключну компетенцію в питаннях
перевірки та контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості.

Разом з тим дискреційні функції митних
органів мають законодавчі обмеження у
випадках незгоди із задекларованою
митною вартістю. До них, зокрема,
належить процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості та
обов'язок послідовного вибору методів
(від першого до шостого) визначення
митної вартості.

Колегія суддів дійшла висновку, що зі
змісту норм пункту 14 Порядку
декларування митної вартості товарів
та частини четвертої статті 266 МК
України убачається, що позивач не
зобов'язаний надавати повний перелік
документів, визначених пунктом 11
зазначеного Порядку. При цьому
витребування таких документів може
мати місце тільки у випадку наявності
обґрунтованих сумнівів у
достовірності поданих декларантом
відомостей.

Разом з тим, витребувавши перелік
додаткових документів, передбачених
пунктом 11 Порядку декларування митної
вартості товарів, митний орган не
зазначив, які саме обставини ці
документи повинні підтвердити.

Також, відповідач не надав доказів
того, що документи, подані позивачем
для митного оформлення товару, є
недостатніми чи такими, що у своїй
сукупності викликають сумнів у
достовірності наданої інформації.

Крім того, колегія суддів вважає, що у
разі незгоди Митниці із митною
вартістю імпортованого товару, вона
відповідно до вимог статті 266 МК
України зобов'язана провести процедуру
консультацій, у ході яких мала б дійти
висновків щодо застосування того чи
іншого методу визначення митної
вартості товарів, при цьому кожний
наступний метод застосовується у разі
неможливості застосування
попереднього із наведенням
відповідних аргументів.

У випадку якщо митна вартість не може
бути визначена за першим методом,
кожний наступний метод застосовується,
якщо митна вартість товарів не може
бути визначена шляхом застосування
попереднього методу.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку про
неправомірність дій Запорізької
митниці щодо застосування одразу
шостого (резервного) методу визначення
митної вартості товару без
послідовного застосування попередніх
п'яти, як це встановлено частиною п'ятою
статті 266 МК України, за відсутності
будь-якого обґрунтування неможливості
їх застосування в рішенні про
визначення митної вартості товарів.

Аналогічна правова позиція була
висловлена також Верховним Судом
України у постановах від 21 січня 2011
року (справа № 21-56а10), від 7 лютого 2011
року (справа № 21-76а10), від 14 листопада 2011
року (справа № 21-213а11), від 6 лютого 2012
року (справа № 21-418а11), від 29 травня 2012
року (справа № 21-91а12).

Посилання скаржника в касаційній
скарзі на причини не застосування
попередніх п'яти методів колегія
суддів вважає необґрунтованим,
оскільки такі причини неможливості
застосування послідовно попередніх
п'яти методів визначення митної
вартості товару повинні бути зазначені
саме в рішенні про визначення митної
вартості товарів.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що при вирішенні
справи судом апеляційної інстанцій
вірно застосовані норми матеріального
та процесуального права. Доводи
касаційної скарги висновків суду не
спростовують. За таких обставин
підстав для задоволення касаційної
скарги судова колегія не вбачає.

Згідно із ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Запорізької митниці
відхилити, а постанову Запорізького
окружного адміністративного суду від
01.12.2010р. та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 28.11.2011р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку ст.ст.
235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: