Справа № 0617/775/12
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" жовтня 2014 р.
К/9991/73854/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Головуючого судді Малиніна
В.В.,суддів Черпака Ю.К., Швеця
В.В.розглянувши у попередньому
судовому засіданні касаційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Овруцькому районі Житомирської
області на постанову Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 17 жовтня 2012 року по справі за
позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в Овруцькому
районі Житомирської області про
визнання бездіяльності протиправною і
зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась до Овруцького
районного суду Житомирської області з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Овруцькому районі
Житомирської області, в якому просила:
визнати незаконною відмову
відповідача з приводу призначення та
виплати їй, як особі, що має статус
потерпілого від Чорнобильської
катастрофи (категорія 3) і яка постійно
проживала та постійно працювала в зоні
гарантованого добровільного
відселення з моменту аварії по 1993 рік,
пенсії по віку зі зниженням пенсійного
віку відповідно до ст. 55 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»;
зобов'язати відповідача призначити їй
як особі, що мас статус потерпілого від
Чорнобильської катастрофи (категорія 3)
і яка постійно проживала та постійно
працювала в зоні гарантованого
добровільного відселення з моменту
аварії.

Постановою Овруцького районного
суду Житомирської області від 26.03.2012 р.,
у задоволені позову відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 17.10.2012 року
рішення суду першої інстанції
скасовано. Позов задоволено:
зобов'язано відповідача призначити
позивачці, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсію за віком
із зниженням пенсійного віку
відповідно до ст. 55 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з 13 вересня
2011 року.

Вважаючи, що рішення апеляційної
інстанцій прийнято з порушенням норм
процесуального та матеріального права,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України із
касаційною скаргою, в якій просить його
скасувати та залишити в силі постанову
Овруцького районного суду
Житомирської області від 26.03.2012 р.

Письмових заперечень на касаційну
скаргу від позивача до суду касаційної
інстанції не надходило.

Відповідно до частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга відповідача не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що позивач у червні
2011 року звернулась до відповідача із
заявою про призначення їй пенсії із
зниженням пенсійного віку відповідно
до ст. 55 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Листом від 13.10.2011 року № 2381/С-11
відповідач відмовив позивачу у
задоволенні її заяви, з підставі
відсутності права не призначення
пенсії зі зниженням пенсійного віку
відповідно.

Суд першої інстанції відмовляючи у
задоволенні позовної заяви, виходив з
того, що позивач має право на знижку
пенсійного віку на три роки,
передбаченого Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», як така, що
проживала у зоні гарантованого
добровільного відселення не менше 3
років, тобто може звернутись з вказаною
заявою при досягненні 52 річного віку.

Суд апеляційної інстанції прийшов до
висновку, з яким погоджується колегія
суддів, що позивачка окрім
встановленого судом першої інстанції
знижки пенсійного віку на три роки має
право на додаткову знижку (1 рік), так як
вона проживала і працювала на
забрудненій території 2 роки 6 місяців
та 7 днів.

Так, основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, зокрема, соціальний захист
потерпілого населення, визначені
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Відповідно до ст. 55 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
особи, які постійно проживали або
постійно проживають чи постійно
працювали або постійно працюють у зоні
гарантованого добровільного
відселення за умови, що вони за станом
на 1 січня 1993 року прожили або
відпрацювали у цій зоні не менше 3
років, мають право на зниження
пенсійного віку на 3 роки та додатково
на 1 рік за 2 роки проживання або роботи,
але не більше 6 років.

Враховуючи викладене, суд касаційної
інстанції приходить до висновку, що
позивачем належним чином підтверджено
її проживання та працю на території
радіоекологічного забруднення до 31
липня 1986 року та після цієї дати понад 2
років, що дає підстави для призначення
їй пенсії із зниженням пенсійного віку
відповідно до ст. 55 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а тому
відмова відповідача у призначенні
пенсії позивачу є протиправною, що
правильно встановлено судом
апеляційної інстанції.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень судом
апеляційної інстанцій норм
матеріального права при вирішенні цієї
справи не допущено. Правова оцінка
обставин у справі дана правильно, а
тому касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржуване рішення - залишити без
змін.

Доводи, які містяться в касаційній
скарзі, висновку суду апеляційної
інстанції та обставин справи не
спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України суд касаційної інстанції
залишає касаційні скарги без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Овруцькому
районі Житомирської області залишити
без задоволення.

2. Постанову Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 17 жовтня 2012 року у справі № 617-775/12
залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
В.В. Малинін

Судді:
Ю.К. Черпак

В.В. Швець