Справа № 2207/2413/2012
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2207/2413/2012
Головуючий у 1-й інстанції: Матвієць Я.С.
Суддя-доповідач: Білоус О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Білоус О.В.

судді: Курко О. П. Сушко О.О.

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Ізяславському районі Хмельницької
області на постанову Ізяславського
районного суду Хмельницької області
від 17 квітня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Ізяславському районі Хмельницької
області про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Ізяславському районі Хмельницької
області про визнання дій
неправомірними.

Ізяславського районного суду
Хмельницької області постановою від 17
квітня 2014 року вказаний позов
задовольнив повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду першої інстанції, відповідачем
подано апеляційну скаргу з підстав
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, у
зв'язку з чим, апелянт просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою відмовити позивачу в задоволенні
позову.

Обгрунтовуючи апеляційні вимоги
скаржник посилався на те, що ні в Законі
України «Про Державний бюджет України
на 2010 рік», ні в Законі України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік», та
Законі України «Про Державний бюджет
України на 2010 рік» не передбачено
доплат громадянам, які необґрунтовано
зазнали політичних репресій і згодом
були реабілітовані в розмірі
зазначених позивачем.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб,
які беруть участь у справі в судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження,
відповідно до пункту 2 частини 1 статті
197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а рішення
суду першої інстанції без змін,
виходячи з наступного.

Відповідно до статті 198 Кодексу
адміністративного судочинства
(далі-КАС) України, за наслідками
розгляду апеляційної скарги на
постанову суду першої інстанції, суд
апеляційної інстанції має право
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Як досліджено з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_2 на підставі Закону України від 17
квітня 1991 року «Про реабілітацію жертв
політичних репресій в Україні» є
реабілітованою особою.

Відповідно до п. «г» ст.77 Закону України
«Про пенсійне забезпечення»
призначені пенсії підвищуються
громадянам, які необгрунтовано зазнали
політичних репресій і згодом були
реабілітовані, призначені пенсії - на 50
процентів, а членам їх сімей, яких було
примусово переселено, - на 25 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Разом з тим позивач перебуває на обліку
в управлінні Пенсійного фонду України
Ізяславському районі та отримує
підвищення до пенсії у розмірі 43,52 грн.
відповідно до підпункту 2 пункту 4
постанови Кабінету Міністрів України
від 16.07.2008 року №654 «Про підвищення
рівня пенсійного забезпечення
громадян» як особа, що є членом сім'ї
репресованої і згодом реабілітованої
та яку було примусово переселено.

Надаючи правову оцінку висновкам суду
першої інстанції колегія суддів
виходить з того, що позивач є саме
членом сім`ї, якого було примусово
переселено, а відтак підвищення до
пенсії йому повинно нараховуватись в
розмірі 25% пенсії за віком.

З урахуванням зазначеного колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що виходячи з
пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру підвищення до пенсії позивачу,
як особі, що є членом сім'ї політично
репресованого і реабілітованого та яку
було примусово переселено,
застосуванню підлягає п. «г» ст.77
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» від 15 травня 1992 року, з
наступними змінами і доповненнями, а не
постанови КМУ від 16.07.2008 року №654 «Про
підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян», яка істотно
звужує обсяг встановлених законом
прав.

Наявність у позивача права на
отримання підвищення до пенсії в
розмірі 25% мінімальної пенсії за віком
є визначальною для вирішення даного
спору, крім того це право гарантується
Конституцією України (стаття 46
Конституції України).

Колегія суддів не бере до уваги доводи
апелянта що мінімальний розмір, пенсії
за віком, встановлений абзацом 1 ч. І
ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» застосовується виключно
для визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, тому
цей розмір не може застосовуватись для
інших розрахунків (доплат, підвищень,
дотацій, надбавок).

Вказане твердження є безпідставними,
оскільки наявність такої норми за
відсутності іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та права на
отримання підвищення розміру пенсії,
виходячи з розміру мінімальної пенсії
за віком, як це встановлено п. «г» ст.77
Закону України «Про пенсійне
забезпечення».

Крім того, статтею 22 Конституції
України не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і свобод
при прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів, тому,
відсутність коштів на виплату надбавок
до пенсій не позбавляє особу, якій
повинна бути здійснена доплата до
пенсії, права на отримання такої
допомоги.

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості
підвищення пенсії позивачу, як
громадянину, який необгрунтовано
зазнав політичних репресій, у розмірі
передбаченому Законом України «Про
пенсійне забезпечення» колегія суддів
не вбачає.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З врахуванням вище наведеного суд
апеляційної інстанції вважає, що
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а постанова відповідає
нормам матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України , суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Ізяславському районі Хмельницької
області, -залишити без задоволення, а
постанову Ізяславського районного
суду Хмельницької області від 17 квітня
2014 року, -без змін.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у
разі оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, судове рішення
апеляційної інстанції є остаточним та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Білоус О.В.

Судді
Курко О. П.

Сушко О.О.