Справа № 2а-2566/11
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року Справа №
7131/12/9104Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді -
Старунського Д.М.,

суддів -
Багрія В.М., Рибачука А.І.,

Розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління пенсійного фонду
України в Чортківському районі
Тернопільської області на постанову
Чортівського районного суду
Тернопільської області від 02.03.2011р. №
2-а-2566/11/1916, за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного Фонду України в
Чортківському районі Тернопільської
області про зобов'язання нарахувати та
виплатити компенсацію та доплату до
пенсії особі, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи, -

ВСТАНОВИЛА

10 лютого 2011 року позивач ОСОБА_1
звернувсяв суд з позовом, в якому
просив про визнання дій відповідача
незаконними та стягнення недоплаченої
суми пенсії відповідно до ст.ст. 49, 50, 54,
67 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 01 січня 2007 року
по 01 лютого 2011 року. В обґрунтування
позовних вимог вказував, що оскільки,
він є учасником ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській ЧАЕС ІІ
категорії, інвалідом ІІІ групи як
наслідок аварії на ЧАЕС, а тому має
право на перерахунок пенсії у
відповідності до ст. ст. 50, 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Чортківського районного
суду Тернопільської області від 02
березня 2011 року у справі №2-а-2566/11/1916
адміністративний позов задоволено
частково.

Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Чортківському районі
Тернопільської області нарахувати та
виплатити ОСОБА_1 доплату до пенсії як
непрацюючому пенсіонеру, що проживає в
зоні посиленого радіоекологічного
контролю у розмірі однієї мінімальної
заробітної плати, відповідно до ст. 39
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в редакції закону, яка
діяла до 01 січня 2008 року, додаткову
пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком,
відповідно до ст. 51 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», в редакції
закону, яка діяла до 01 січня 2008 року
виходячи з розміру мінімальної пенсії
за віком, встановленої абз. 1, ч. 1, ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
страхування», з урахуванням виплачених
сум, починаючи з 10 серпня до виникнення
обставин, з якими закон
пов'язуєвиникнення, зміну або
припинення спірних правовідносин.

В решті позовних вимог - відмовити за
безпідставністю.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції відповідач оскаржив
його в апеляційному порядку В
апеляційній скарзі просить постанову
суду першої інстанції скасувати і
прийняти нове рішення, яким в
задоволенні адміністративного позову
відмовити повністю. Вимоги за
апеляційною скаргою обґрунтовує тим,
що відповідно до ст.39 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» позивачу
було призначено підвищення. Розмір
даного підвищення передбачений
Постановою КМУ № 836 від 26.07.1996 р. «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи». Зазначає, що ст. 63 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
фінансування витрат, пов'язаних з
реалізацією цього Закону, здійснюється
за рахунок коштів державного бюджету, а
не з бюджету Пенсійного фонду. Він
виступає лише як розпорядник коштів
державного бюджету і отримавши
асигнування, виплачує отримані
бюджетні кошти.

Оскільки апеляційну скаргу подано на
постанову суду першої інстанції, яка
прийнята в порядку скороченого
провадження за результатами розгляду
справи, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 1832 КАС
України, суд відповідно до ч. 1 п. 2 ст.197
КАС України розглядає справу в порядку
письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
суд вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити частково, а позовні
вимоги задовольнити частково з
наступних підстав.

Судом першої інстанції безспірно
встановлено, що ОСОБА_1 визнано
інвалідом ІІІ групи внаслідок
захворювання, пов'язаного з наслідками
аварії на ЧАЕС (довідка Міністерства
охорони здоров'я №061455 від 06.08.2003 року)
та віднесено до 2-ої категорії
постраждалих внаслідок аварії на ЧАЕС
(посвідчення учасника ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС у 1987р. серія
НОМЕР_1 від 27.08.2000 р.).

Завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. (ч.1 ст.2 КАС України).

Відповідно до ч. 2, ст. 11 КАС суд
розглядає адміністративні справи не
інакше як за позовною заявою, поданою
відповідно до цього Кодексу, і не може
виходити за межі позовних вимог.

Однак, вказана стаття також визначає,
що суд може вийти за межі позовних
вимог тільки в разі, якщо це необхідно
для повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Вихід за межі позовних вимог - це
вирішення незаявленої вимоги,
задоволення вимоги позивача у більшому
розмірі, ніж було заявлено. Суд може
вийти за межі позовних вимог тільки в
разі, якщо це необхідно для повного
захисту прав, свобод та інтересів
сторін чи третіх осіб, про захист яких
вони просять. З цього випливає, що вихід
за межі позовних вимог можливий за
наступних умов - лише у справах за
позовами до суб'єктів владних
повноважень, оскільки лише в цьому
випадку відбувається захист прав та
інтересів позивача; повний захист прав
позивач неможливий у спосіб, про який
просить позивач. Повнота захисту
полягає в ефективності відновлення
його прав; вихід за межі позовних вимог
повинен бути пов'язаний із захистом
саме тих прав, щодо яких подана позовна
заява.

Встановлено, що позивач скеровував
звернення від 06.12.2010 року до управління
Пенсійного фонду України в
Чортківському районі Тернопільської
області з вимогою здійснити
перерахунок пенсії. Як відповідь
отримав лист управління Пенсійного
фонду України в Чортківському районі
Тернопільської області №21606/09 від
07.12.2010 року (А.с. 12).

Зі змісту вказаного листа встановлено,
що з 08.02.1999 року по час отримання
позивачем такої відповіді ОСОБА_1
отримує пенсію відповідно до Закону
України «Про загальобов'язкове
державне пенсійне страхування». До
пенсії встановлено такі підвищення
згідно Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи». А саме, додаткова пенсія
за приналежність до 4 категорії
потерпілих внаслідок Чорнобильської
катастрофи - ст.51 - з часу призначення
пенсії по 31.08.2000 р. Дана пенсія
виплачувалась в розмірі 15 % мінімальної
пенсії за віком, а з 01.08.2001 року від
спеціально встановленого постановою
Кабінету Міністрів України розміру 18,10
грн. і з 01.01.2002 р. - 19.91 грн., з 01.01.2008 р.
відповідно до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік» в
розмірі 5 % прожиткового мінімуму для
непрацездатних осіб. Та також
додаткова пенсія за приналежність до 2
категорії ліквідаторів Чорнобильської
катастрофи - ст.51 - з 01.09.2000 р. по
теперішній час в розмірі 30 %
мінімального розміру пенсії по віку, а
з 01.08.2001 року від спеціально
встановленого з 01.08.2001 року від
спеціально встановленого постановою
Кабінету Міністрів України розміру 18,10
грн. і з 01.01.2002 р. - 19.91 грн., з 01.01.2008 р.
відповідно до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік» в
розмірі 15 % прожиткового мінімуму для
непрацездатних осіб. Підвищення за
проживання на території радіаційного
забруднення - ст.39 - з часу призначення
пенсії по час написання вказаного
листа в розмірі 5,20 грн. відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
№836 від 27.07.1996 р.

З аналізу вказаних фактів колегія
суддів приходить до висновку, що
нарахування та виплата доплати та
додаткової пенсії позивачу
здійснювалася відповідачем в
неповному розмірі у відповідності саме
до норм ст.ст. 39, 51 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а не ст.ст.
50, 54 даного Закону як на те посилається
позивач, обґрунтовуючи свої позовні
вимоги. А тому суд першої інстанції,
враховуючи норми статті 11 КАС України,
правомірно вийшов за межі позовних
вимог для повного та всебічного
захисту прав споживача.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України
встановлено, що громадяни мають право
на соціальний захист, що включає право
на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту
потерпілого населення визначені та
закріплені в Законі України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Нормами ст. 49 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
передбачено пенсії особам, віднесеним
до 1, 2, 3, 4 категорій у вигляді: а)
державної пенсії; б) додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
непрацюючим пенсіонерам, які
проживають на територіях
радіоактивного забруднення,
проводиться доплата до пенсії в
розмірі однієї мінімальної заробітної
плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 цього Закону
особам, віднесеним до 2 категорії
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, призначається у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Однак позивачу доплата до пенсії
виплачувалась відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 26.07.1996
року № 836 «Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали від наслідків
Чорнобильської катастрофи» в розмірі
5,20 грн., а додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, з моменту
призначення пенсії виплачувалась в
розмірі 15% мінімальної пенсії за віком,
з 01.08.2001 року від спеціально
встановленого постановою Кабінету
Міністрів України з 01.08.2001 року розміру
18,10 грн., з 01.01.2002 року розміру 19,91 грн., а
з 01.01.2008 року у розмірі 5% прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність відповідно до Закону
України «Про державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», яким
внесені зміни до ст. 51 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в частині
встановлення додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю.

Тобто, здійснюючи нарахування та
виплату позивачу зазначених виплат,
відповідач обчислював їх розмір не з
розміру мінімальної заробітної плати
та мінімальної пенсії за віком,
встановлених законодавством, як це
передбачено Законом України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а
керувався положеннями підзаконних
нормативно правових актів - постанов
Кабінету Міністрів України.

Такі дії відповідача є неправомірними,
виходячи принципу з пріоритетності
законів над підзаконними актами, тому
суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що при
визначенні розміру пенсій позивачу не
підлягають застосуванню постанови
Кабінету Міністрів України, оскільки
останні істотно звужують обсяг
встановлених законом прав позивача,
передбачених ст. ст. 39 та 51 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України у
разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Крім того, згідно із законодавством
розмір мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає. Тому правильними є
висновки суду першої інстанції щодо
неприйняття до уваги положень ч. 3 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», відповідно до якої
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання соціальних виплат.

Також надання законодавством Кабінету
Міністрів України права встановлювати
розміри соціальних виплат не означає,
що останній, встановлюючи порядок та
розміри таких виплат, в тому числі
особам, які постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи, може
допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача, встановлених Законом.
Тобто, Кабінет Міністрів України
повинен був встановити зазначений
порядок, не порушуючи положень цього
Закону, чи інших законів, якими
встановлено розміри мінімальної
заробітної плати.

Відсутність бюджетного фінансування,
на яку вказує відповідач, не може бути
підставою невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього обов'язків. В свою
чергу реалізація особою права на
отримання соціальних виплат не може
бути поставлена у залежність від
наявності відповідних бюджетних
асигнувань.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 67 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
у разі збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам,
віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є
імперативною, свідчить, що підставою
для перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму,
і цей перерахунок здійснюється з дня
встановлення цього мінімуму.

Частинами 1, 2 статті 99 КАС України
встановлено, що адміністративний позов
може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого КАС України або іншими
законами. Для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Враховуючи позовні вимоги, положення
ст. 100 КАС України, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позовні вимоги щодо
здійснення позивачу нарахування та
виплати доплати до пенсії як
непрацюючому пенсіонеру за проживання
у зоні посиленого радіологічного
контролю та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю відповідно до ст. ст.
39, 51 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» підлягають задоволенню
починаючи з 10 серпня 2010 року до
виникнення обставин, з якими закон
пов'язує виникнення, зміну чи
припинення спірних правовідносин.

Узагальнюючи викладене, колегія суддів
вважає, що постанова суду першої
інстанції прийнята з порушенням норм
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 11, 99, 100, 160, 183-2, 195, 197, п. 3
ч. 1 ст. 198, п. 4 ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 211,
212, 254 КАС України,-

ПОСТАНОВИЛА

Апеляційну скаргу управління
пенсійного фонду України в
Чортківському районі Тернопільської
області задовольнити частково.

Адміністративний позов ОСОБА_1 про
зобов'язання нарахувати та виплатити
компенсацію та доплату до пенсії особі,
яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи за період з
01 січня 2001 року по 09 серпня 2010 року
включно залишити без розгляду.

Постанову Чортківського районного
суду Тернопільської області від 02
березня 2011 року у справі № 2а-2566/11/1916 -
скасувати та прийняти нову постанову,
якою позов задовольнити частково.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Чортківському районі
Тернопільської області нараховувати
та виплачувати на користь ОСОБА_1
доплату до пенсії в розмірі однієї
мінімальної заробітної плати
відповідно до ст. 39 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком відповідно до ст. 51
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», починаючи з 10 серпня 2010
року, з врахуванням ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та виплачених
сум до виникнення обставин, з якими
закон пов'язує виникнення, зміну або
припинення спірних правовідносин.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справ та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:
Д.М. Старунський

Судді:
В.М. Багрій

А.І. Рибачук