Справа № 826/11977/14
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2014-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 жовтня 2014 року 09:00
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Іщука І.О.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовомОСОБА_1доГенерального штабу
Збройних Сил Українипровизнання
протиправними дій, визнання
протиправним та скасування наказу в
частиніО Б С Т А В И Н И С П Р А В И:
ОСОБА_1 (надалі по тексту Позивач)
звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Генерального штабу Збройних
Сил України (надалі по тексту
Відповідач) в якому просить:
- визнати протиправними дії
Генерального штабу Збройних Сил
України про призначення ОСОБА_1 пунктом
3 параграфу 3 наказу Начальника
Генерального штабу -
Головнокомандувача Збройних Сил
України від 02 серпня 2014 року № 446 на
посаду начальника відділу аналізу та
профілактики правопорушень управління
по роботі з особовим складом
командування Військово-Морських Сил
Збройних Сил України, ВОС - 3400032.
- визнати протиправним та скасувати
пункт 3 параграфу 3, наказу Начальника
Генерального штабу Збройних Сил
України від 02 серпня 2014 року № 446 про
призначення ОСОБА_1 на посаду
начальника відділу аналізу та
профілактики правопорушень управління
по роботі з особовим складом
командування Військово-Морських Сил
Збройних Сил України, ВОС - 3400032.
Позовні вимоги мотивовані незаконними
діями відповідача, що полягають у
прийнятті наказу від 02 серпня 2014 року №
446 в частині призначення на посаду
начальника відділу аналізу та
профілактики правопорушень управління
по роботі з особовим складом
командування Військово-Морських Сил
Збройних Сил України, ВОС - 3400032. Позивач
зазначає, що він більше 21 року працював
за спеціальністю «Правознавство» з
військо-обліковою спеціальністю (ВОС)
юридичного профілю (група ВОС-85), проте,
спірним наказом було незаконно
переведено на нижчу посаду, що в свою
чергу суперечить законодавству.
Відповідачем в судовому засіданні
04.09.2014 року було подано заперечення
проти заявлених позовних вимог та
просив суд відмовити в їх задоволенні.
Обґрунтовуючи заперечення на позовні
вимоги зазначив, що позивача було
переведено на рівнозначну посаду,
оскільки передбачені за нею посадовий
оклад (1350-1400 грн.) та військове звання
«капітан 1 рагу» є однорідними (рівними)
в порівнянні з останньою його посадою і
відповідає освіті та спеціальності,
які позивач здобув у 1988 році,
закінчивши Київське вище
військово-морське політичне училище.
Відповідно до частини 4 статті 122
Кодексу адміністративного судочинства
України особа, яка бере участь у справі,
має право заявити клопотання про
розгляд справи за її відсутності. Якщо
таке клопотання заявили всі особи, які
беруть участь у справі, судовий розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.
В судовому засіданні 25.09.2014 р. сторони
заявили клопотання про подальший
розгляд справи за відсутності
представників сторін в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає за
можливе здійснювати подальший розгляд
справи в порядку письмового
Розглянувши подані сторонами
документи, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд,
З 05.08.1984 року ОСОБА_1 проходив Службу в
Позивач проходив військову службу в
Збройних Силах України за контрактом,
укладеним між Міністерством оборони
України в особі: начальника
Генерального штабу -
Головнокомандувача Збройних Сил
України генерал-полковника Кириченка
С.О., з однієї сторони, та громадянином
ОСОБА_1, полковником юстиції,
помічником командувача
Військово-Морських Сил Збройних Сил
України (з правових питань) - начальник
юридичної служби командування
Військово-Морських Сил Збройних Сил
України, який набрав чинності з 25.05.2007 р.
(надалі по тексту Контракт).
У відповідності до п. 2 - п. 4 Контракту,
Міністерство оборони України
зобов'язується забезпечувати
громадянинові ОСОБА_1 належні умови для
проходження військової служби,
додержання його прав та прав членів
його сім'ї, включаючи одержання пільг,
гарантій та компенсацій, установлених
нормативно-правовими актами України,
які визначають статус
військовослужбовців та порядок
проходження військової служби, а також
призначення його на військову посаду
відповідно до професійної освіти,
військового звання та
військово-облікової спеціальності.
Контракт укладено на 5 (п'ять) років. Не
пізніш як за 3 місяці до закінчення
строку дії контракту Сторони
зобов'язуються повідомити одна одну
про намір укласти контракт на новий
строк або про його не укладання.
Наказом начальника Генерального штабу
- Головнокомандувача Збройних Сил
України (по особовому складу) від 06
листопада 2013 року № 763 Позивача було
зараховано у розпорядження начальника
Генерального штабу -
Головнокомандувача Збройних Сил
Наказом Начальника Генерального штабу
- Головнокомандувача Збройних Сил
України (по особовому складу) від 02
серпня 2014 року № 446) за підписом
генерал-полковника Г.П.Воробйова, як
тимчасово виконуючого обов'язки
начальника Генерального штабу -
Головнокомандувача Збройних Сил
України, відповідно до пункту 82
Положення про проходження громадянами
України військової служби у Збройних
Силах України полковника юстиції
ОСОБА_1, який перебуває у розпорядженні
начальника Генерального штабу -
Головнокомандувача Збройних Сил
України, колишнього помічника
командувача Військово-Морських Сил
Збройних Сил України (з правової
роботи) - начальника юридичного відділу
Командування Військово-Морських Сил
Збройних Сил України, призначено
Начальником відділу аналізу та
профілактики правопорушень управління
по роботі з особовим складом
командування військо-морських сил
Збройних Сил України, ВОС - 3400032.
Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
надані сторонами докази та пояснення,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, Окружний
адміністративний суд міста Києва
дійшов висновку, що позов підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
В частині позовних вимог щодо визнати
протиправним та скасувати пункт 3
параграфу 3, наказу Начальника
Генерального штабу Збройних Сил
України від 02 серпня 2014 року № 446 про
призначення ОСОБА_1 на посаду
начальника відділу аналізу та
профілактики правопорушень управління
по роботі з особовим складом
командування Військово-Морських Сил
Збройних Сил України, ВОС - 3400032, Суд
Правове регулювання відносин між
державою і громадянами України у
зв'язку з виконанням ними
конституційного обов'язку щодо захисту
Вітчизни здійснюється Законом України
від 25 березня 1992 року N 2232-XII "Про
військовий обов'язок і військову
службу" (далі - Закон N 2232-XII).
Порядок проходження громадянами
України військової служби у Збройних
Силах України, питання, пов'язані з
проходженням такої служби під час
виконання громадянами військового
обов'язку в запасі, регулюються
Положенням про проходження
громадянами України військової служби
у Збройних Силах України, затвердженим
Указом Президента України від 10 грудня
2008 року N 1153 (далі - Положення № 1153/2008).
Згідно з частиною 2 статті 2 Закону 2232-XII,
порядок проходження громадянами
України військової служби, їх права та
обов'язки визначаються цим Законом,
іншими законами, відповідними
положеннями про проходження
військової служби громадянами України,
які затверджуються Президентом
нормативно-правовими актами.
У відповідності до пункту 82 Положення
№ 1153/2008, Призначення
військовослужбовців на посади
здійснюється: 1) на вищі посади - у
порядку просування по службі; 2) на
рівнозначні посади: у зв'язку зі
скороченням штатів або проведенням
організаційних заходів; у разі
проведення заміни у місцевостях з
особливими природними, географічними,
геологічними, кліматичними,
екологічними умовами (далі - місцевості
з установленим строком військової
служби); для набуття практичного
досвіду управлінської діяльності в
органах військового управління
різного рівня або для більш доцільного
використання за фахом чи досвідом
роботи - за рішенням відповідного
командира (начальника), прийнятим у
порядку, визначеному Міністерством
оборони України, зокрема на особисте
прохання військовослужбовця; за станом
здоров'я - на підставі висновку
(постанови) військово-лікарської
комісії; за сімейними обставинами - на
особисте прохання; з меншим обсягом
роботи з урахуванням професійних,
ділових і моральних якостей - на
підставі висновку атестації; у зв'язку
з перебуванням із близькими особами у
відносинах прямої організаційної та
правової залежності; 3) на нижчі посади:
у зв'язку зі скороченням штатів або
проведенням організаційних заходів у
разі неможливості призначення на
рівнозначну посаду; за станом здоров'я -
на підставі висновку (постанови)
військово-лікарської комісії; з
урахуванням професійних, ділових і
моральних якостей - на підставі
висновку атестації; за віком або
сімейними обставинами - на особисте
прохання; у зв'язку з перебуванням із
близькими особами у відносинах прямої
організаційної та правової залежності
- у разі неможливості призначення на
рівнозначну посаду; у порядку
реалізації накладеного
дисциплінарного стягнення - відповідно
до Дисциплінарного статуту Збройних
Сил України; 4) у зв'язку із зарахуванням
на навчання до вищого військового
навчального закладу, військового
навчального підрозділу вищого
навчального закладу із звільненням з
посади, а також у разі призначення на
посаду після закінчення навчання; 5) у
зв'язку із закінченням строку
перебування на посаді. Посада
вважається вищою, якщо за цією посадою
штатом (штатним розписом) передбачено
вище військове звання, ніж за займаною
посадою, а за умови рівних військових
звань - більший посадовий оклад. У разі
коли штатом (штатним розписом)
передбачено два військові звання або
диференційовані посадові оклади, до
уваги береться вище військове звання
або більший посадовий оклад.
Призначення військовослужбовців на
інші посади також здійснюється у
випадках, передбачених пунктами 103 і 104
Згідно з п. 4.2 Наказу Міноборони, від
10.04.2009, № 170 "Про затвердження
Інструкції про організацію виконання
Положення про проходження громадянами
України військової служби у Збройних
Силах України", переміщення осіб
офіцерського складу за підставою,
визначеною у підпункті 5 пункту 82
Положення, здійснюється після
закінчення строку перебування на
посаді, визначеного у Переліку посад
офіцерського складу та граничних
строків перебування на них (додаток 10).
Підставою для переміщення
військовослужбовця є затверджена
атестація (додаток 11) з висновком щодо
перспектив його подальшого службового
використання з дотриманням черговості
проходження військової служби на
командних, штабних та інших посадах в
органах військового управління,
з'єднаннях і військових частинах. До 01
грудня року, що передує року закінчення
строків перебування на посадах
офіцерського складу, посадові особи,
які мають право призначати на посади,
порушують клопотання про продовження
строків перебування осіб офіцерського
складу на посадах. За порушеними
клопотаннями посадових осіб у кадрових
органах Міністерства оборони України
та Генерального штабу Збройних Сил
України до 01 січня року закінчення
строку перебування на посадах
формується відповідний список з
обґрунтуванням службової необхідності
про продовження строків перебування
осіб офіцерського складу на посадах.
Строки перебування на посадах можуть
бути продовжені на строки, що не
перевищують граничні строки
перебування на посадах, визначені
додатком 10 до цієї Інструкції, або
граничний вік перебування на
військовій службі осіб офіцерського
складу, визначений законодавством. У
разі службової необхідності приймати
рішення про продовження строків
перебування осіб офіцерського складу
на посадах за їх згодою мають: Міністр
оборони України - щодо осіб
офіцерського складу у військовому
званні полковник і вище, а також
офіцерів апарату Міністерства оборони
України та підпорядкованих військових
частин; начальник Генерального штабу
Збройних Сил України - щодо осіб
офіцерського складу Збройних Сил
України у військовому званні
підполковник і нижче. Прийняті рішення
про продовження строків перебування
офіцерів на посадах оголошуються
наказами по особовому складу і
доводяться до посадових осіб, які мають
право призначати на посади, які
займають офіцери, та до
військовослужбовців. Офіцери, яким
продовжено строк перебування на
посаді, до закінчення цього строку
можуть бути призначені на інші посади
за підставами, визначеними пунктом 82
Положення. Офіцери, яким не продовжено
строк перебування на посаді,
включаються до Планів переміщення
військовослужбовців на посади і
підлягають переміщенню на інші посади
за підставою, визначеною підпунктом 5
пункту 82 Положення.

Відповідно до п. 83 Положення № 1153/2008,
установлено, що військовослужбовці
призначаються на посади і
переміщуються по службі за основною
або спорідненою спеціальністю та
набутим досвідом служби.

З матеріалів справи вбачається, що
посада начальника відділу аналізу та
профілактики правопорушень управління
по роботі з особовим складом
командування Військово-Морських Сил
Збройних Сил України, з ВОС - 3400032, на яку
призначено позивача, до його освіти за
спеціальністю «Правознавство» не
являється для нього основною чи
спорідненою спеціальністю та набутим
досвідом служби.

В матеріалах особової справи Позивача
міститься копія Диплома №ПВ-545554, з
якого вбачається, що в липні 1988 році
позивач закінчив повний курс
Київського вищого військово-морського
політичного училища по спеціальності
«военно-политическая ВМФ» з присвоєним
кваліфікації «учителя истории и
обществоведения», військово-облікова
спеціальність ВОС - 802200.

З Додатку №10 до Інструкції про
організацію виконання Положення про
проходження громадянами України
військової служби у Збройних Силах
України, затвердженої наказом
Міністерства оборони України від 10
квітня 2009 року № 181 вбачається, що в
Збройних Силах України спеціальності,
як «военно-политическая ВМФ» з
військово-обліковою спеціальністю ВОС
- 802200 не існує.

В матеріалах справи міститься Лист від
24.09.2014 р. №226/2/3893 за підписом Тимчасово
виконуючого обов'язки директора
Департаменту кадрової політики
Міністерства оборони України О.В.
Яцино, в якому зазначено наступне: «За
наданими копіями відповідних
документів значиться, що полковник
юстиції ОСОБА_1 у 1988 році закінчив
Київське вище військово-морське
політичне училище за спеціальністю
"військово-політична" (гр. ВОС-80).

Як відомо, у березні 1990 року було
прийнято рішення щодо відміни 6-ої
статті Конституції СРСР 1977 року, якою
було закріплено керівну та направляючу
роль Комуністичної партії Радянського
Союзу на всій території СРСР.

У зв'язку із чим, поступово, у вищих
військових навчальних закладах
політичної спрямованості були внесені
відповідні зміни до навчальних планів
та дисциплін, що викладалися курсантам
(слухачам), виключивши при цьому
предмети, які пропогандували КПРС, її
історію та здобутки.

У подальшому, ВОС військово-політичної
спрямованості (гр. ВОС-80), яка
надавалась випускникам після
закінчення таких ВВНЗ, було замінено на
ВОС військово-педагогічного та
виховного напрямку (гр. ВОС-34), при цьому
дипломи, отримані до 1990 року, однаково
використовуються як в Україні так і у
державах СНД по цей час.

Тобто, випускники, які навчалися у
різних роках у Київському вищому
військово-морському політичному
училищі, а згодом у Київському вищому
військово-морському училищі,
отримували ідентичну освіту, проходили
та продовжують проходити військову
службу на відповідних посадах 34 трупи
ВОС, яка на теперішній час, відповідно
до наказу Міністерства оборони України
від 20.06.2012 №412 (реєстрація в Мін'юсті за
№1190/21502 від 16.07.2012), має назву -
"Організація морально-психологічного
забезпечення".

Як вбачається з копії диплому
полковника юстиції ОСОБА_1 (НОМЕР_1), під
час навчання у Військовому інституті
Київського національного університету
імені Тараса Шевченка, він здобув
кваліфікацію магістра та
оперативно-тактичний рівень
військової освіти і вивчав предмет
"Морально-психологічне забезпечення
діяльності військ (сил)", у підсумку
отримавши оцінку "відмінно", при цьому
захистив курсову роботу з цього ж
предмету навчання на "відмінно".».

Таким чином, здобута освіта позивачем в
1988 році в Київському вищому
військово-морському політичному
училищі за спеціальністю
"військово-політична" на даний час
рахується як Організація
морально-психологічного забезпечення.

Позивач за спеціальністю
«военно-политическая ВМФ» проходив
військову службу у Військово-Морському
Флоті СРСР на посадах офіцерського
складу з військово-обліковою
спеціальністю ВОС - 8023003 з серпня 1988
року по квітень 1992 року, тобто менше 4
років.

З матеріалів особової справи позивача
вбачається, що досвідом служби є
проходження військової служби на
офіцерських посадах юридичної служби,
а саме: з квітня 1992 року по серпень 1994
рік - офіцер по правовій роботі, ВОС -
8503003 управління 21 бригади
протичовнових кораблів Чорноморського
флоту Союзу Радянських Соціалістичних
Республік; з 05 серпня 1994 року
виключений із списків особового складу
Збройних Сил Російської Федерації і
відряджений в розпорядження
Міністерства оборони України для
подальшого проходження військової
служби; з липня 1995 р. по липень 1996 р. -
юрисконсульт юридичного відділення
секретаріату командування
Військово-Морських Сил України; з липня
1996 р. по липень 1997 р. - юрисконсульт (з
норм міжнародного морського права)
юридичного відділення командування
Військово-Морських Сил України; з липня
1997 р. по грудень 1998 р. - юрисконсульт
юридичної служби командування ВМС
України; з грудня 1998 р. по липень 2006 р. -
начальник юридичної служби
командування Військово-Морських Сил
Збройних Сил України; з липня 2006 р. по
грудень 2007 р. - помічник командувача
Військово-Морських Сил Збройних Сил
України (з правових питань) - начальник
юридичної служби командування
Військово-Морських Сил Збройних Сил
України; з грудня 2007 року по листопад 2013
р - помічник командувача
Військово-Морських Сил Збройних Сил
України (з правової роботи) - начальник
юридичного відділу командування
Військово-Морських Сил Збройних Сил
України.

Також, в матеріалах особової справи
позивача містяться копії дипломів:
диплом KB № 10490047 від 25 червня 1998 року про
закінчення у 1998 році Київського
університету імені Тараса Шевченка і
отримання повної вищої освіти за
спеціальністю «Правознавство» та
здобуття кваліфікації спеціаліста
права; дипломом НОМЕР_1 від 17 червня 2006
року про закінчення у 2006 році
Київського національного університету
імені Тараса Шевченка і отримання
повної вищої освіти за спеціальністю
«Правознавство» та здобуття
кваліфікації магістра права, офіцера
військового управління
оперативно-тактичного рівня, що свою
чергу свідчить, що спеціальність, яку
здобув Позивач є «Правознавство» та за
спеціальністю «Правознавство» з
військово-обліковою спеціальністю
(ВОС) юридичного профілю (група ВОС-85)
складає стаж роботи більше 21 року на
посадах юридичної служби.

В матеріалах особової справи містяться
Атестаційні картки військовослужбовця
та оцінні картки військовослужбовця,
які підтверджують, що протягом 21 року
Позивач сумлінно виконував службові
обов'язки за посадою з спеціальністю
юридичного профілю групи ВОС-85 та з них
понад 15 років на посадах начальника
самостійного структурного підрозділу
з оперативно-тактичним рівнем освіти в
командуванні Військово-Морських Сил
Збройних Сил України, яке є органом
військового управління виду Збройних
Сил України.

Частиною 3 ст. 5 Закону України N 2232-XII, до
військових звань осіб офіцерського
складу медичної та юридичної служб
Збройних Сил України та інших
військових формувань, а також
спеціальних підрозділів по боротьбі з
корупцією Військової служби
правопорядку у Збройних Силах України,
які мають відповідну освіту та
займають відповідну штатну посаду,
додаються слова "медичної служби" і
"юстиції".

У відповідності до п. 63 Положення №
1153/2008, особам офіцерського складу
медичної та юридичної служб Збройних
Сил України, підрозділів дізнання та
спеціальних підрозділів по боротьбі з
корупцією Військової служби
правопорядку у Збройних Силах України,
які мають повну вищу медичну або
юридичну освіту та займають відповідну
штатну посаду, до військових звань
додаються слова "медичної служби" або
"юстиції" у порядку, визначеному
Міністерством оборони України.

Проте, в п. 4 Наказу від 02.08.2014 р. №446
зазначено, що відповідно до пункту 63
Положення про проходження громадянами
України військової служби у Збройних
Силах України полковнику юстиції
ОСОБА_1, начальнику відділу аналізу та
профілактики правопорушень управління
по роботі з особовим складом
Командування Військово-Морських Сил
Збройних Сил України, до військового
звання НЕ ДОДАВАТИ слово "ЮСТИЦІЇ".

З аналізу вищезазначеного
законодавства, Суд приходить до
висновку, що при наявності повної вищої
юридичної освіти та займаючи
відповідну штатну посаду, до
військових звань додається слово
"юстиції", з наявних в матеріалах справи
Дипломів про здобуття вищої освіти
позивачем підтверджується наявність
вищої юридичної освіти, а отже, до
військових звань обов'язковим є
додавання слова "юстиції".

Проте, в супереч вимогам законодавства
в спірному Наказі, що до військового
звання зазначено не додавати слово
«Юстиції», а отже, Наказ від 02 серпня 2014
року №446 прийнятий з порушенням вимог
законодавства.

В матеріалах справи міститься Лист про
надання інформації від 03.09.2014 р. №226/2/3585
за підписом Тимчасово виконуючого
обов'язки директора Департаменту
кадрової політики Міністерства
оборони України О.В. Яцино, в якому
зазначено, що з 09.07.2014 року по
теперішній час обліковуються вакантні
посади: начальники Кримського,
Центрального, Південно-Східного
територіальних юридичних відділів,
ВОС-85 групи, шпк - "полковник юстиції",
посадовий оклад - 1350-1400 грн.

З вище зазначено вбачається, що на час
призначення позивача на посаду
Начальника відділу аналізу та
профілактики правопорушень управління
по роботі з особовим складом
командування військо-морських сил
Збройних Сил України, ВОС - 3400032 були
наявні вакантні посади начальника
Кримського, Центрального,
Південно-Східного територіальних
юридичних відділів, що в свою чергу не
позбавляло права відповідача на
переведення позивача на дані посади,
оскільки у нього наявна вища юридична
освіта та набутий досвід служби в
галузі права.

Крім того, пунктами 2, 5 Загального
положення про юридичну службу
міністерства, іншого органу виконавчої
влади, державного підприємства,
установи та організації, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 26.11.2008 № 1040 установлено, що юридична
служба утворюється як самостійний
структурний підрозділ, вид якого
залежить від обсягу, характеру та
складності правової роботи
(департамент, управління, відділ,
сектор) та підпорядковується
безпосередньо керівникові.

Управління (самостійний відділ) - це
структурний підрозділ одногалузевого
або однофункціонального спрямування,
що установлено абзацом третім пункту 1
постанови Кабінету Міністрів України
від 12.03.2005 № 179 «Про упорядкування
структури апарату центральних органів
виконавчої влади, їх територіальних
підрозділів та місцевих державних
адміністрацій»

Юридичний відділ командування ВМС
Збройних Сил України був самостійним
структурним підрозділом,
безпосереднім начальником якого є
помічник командувача
Військово-Морських Сил Збройних Сил
України (з правових питань) - начальник
юридичного відділу командування
Військово-Морських Сил Збройних Сил
України.

Відділ аналізу та профілактики
правопорушень управління по роботі з
особовим складом командування
Військово-Морських Сил Збройних Сил
України» не являється самостійним
відділом, а є відділом у складі
вказаного управління, яке в свою чергу
є самостійним управлінням у складі
командування Військово-Морських Сил
Збройних Сил України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 07.11.2007 № 1294 упорядковано структуру
та умови грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу та деяких інших
осіб» (далі - Постанова № 1294).

Пунктом 5 Постанови № 1294, установлено
надати право керівникам державних
органів у межах асигнувань, що
виділяються на їх утримання
установлювати зокрема посадові оклади
військовослужбовцям, посади яких не
передбачені цією постановою, - у
розмірах, визначених затвердженими
цією постановою схемами згідно з і за
аналогічними посадами.

Схемою посадових окладів осіб
офіцерського складу Збройних Сил
України за основними типовими
посадами, що є Додатком 1 до Постанови,
встановлені такі розміри посадового
окладу, зокрема: начальник
самостійного управління, - 1800 - 1900 грн.;
начальник самостійного відділу, - 1700-1800
грн.; начальник відділу у складі
самостійного управління, - 1500 - 1600 грн.
За таких обставин посадовий оклад
начальника самостійного відділу є
вищим до посадового окладу начальника
відділу у складі самостійного
управління.

З аналізу матеріалів справи та норм
законів, Суд приходить до висновку, що
при призначенні позивача на посаду
Начальника відділу аналізу та
профілактики правопорушень управління
по роботі з особовим складом
командування військо-морських сил
Збройних Сил України відповідачем було
порушено вимоги законодавства,
оскільки у позивача на даній посаді
менший досвід роботи ніж за юридичним
профілем.

Враховуючи вищевикладене, позовні
вимоги позивача в частині щодо
визнання протиправним та скасувати
пункт 3 параграфу 3 наказу Начальника
Генерального штабу Збройних Сил
України від 02 серпня 2014 року № 446 про
призначення ОСОБА_1 на посаду
начальника відділу аналізу та
профілактики правопорушень управління
по роботі з особовим складом
командування Військово-Морських Сил
Збройних Сил України, ВОС - 3400032
підлягає задоволенню.

В частині позовних вимог щодо визнання
протиправними дій Генерального штабу
Збройних Сил України про призначення
ОСОБА_1 пунктом 3 параграфу 3 наказу
Начальника Генерального штабу -
Головнокомандувача Збройних Сил
України від 02 серпня 2014 року № 446 на
посаду начальника відділу аналізу та
профілактики правопорушень управління
по роботі з особовим складом
командування Військово-Морських Сил
Збройних Сил України, ВОС - 3400032, Суд
зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 Положення про
Генеральний штаб Збройних Сил України,
затвердженого Указом Президента
України від 06.04.2011 № 406/2011
(наділі-Положення № 406/2011), Генеральний
штаб у своїй діяльності керується
Конституцією та законами України,
актами Президента України та Кабінету
Міністрів України, постановами
Верховної Ради України, іншими актами
законодавства України, дорученнями
Президента України, наказами і
директивами Президента України та
Міністра оборони України, а також цим
Положенням.

Згідно із підпунктом 10 пунктом 10
Положення № 406/2011 Начальник
Генерального штабу - Головнокомандувач
Збройних Сил України призначає на
посади та звільняє з посад у
встановленому порядку
військовослужбовців Збройних Сил та
працівників Генерального штабу, формує
і затверджує кадровий резерв державних
службовців та в установленому порядку
присвоює зазначеним працівникам
відповідні ранги державних службовців,
приймає рішення щодо їх заохочення та
притягнення до дисциплінарної
відповідальності, організовує
підготовку, перепідготовку та
підвищення їх кваліфікації.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
17 Кодексу адміністративного
судочинства України компетенція
адміністративних судів поширюється на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

За змістом цієї норми предмет
оскарження за правилами
адміністративного судочинства повинен
мати юридичне значення, тобто впливати
на коло прав, свобод, законних
інтересів чи обов'язків, а також
встановлені законом умови їх
реалізації.

Відповідно до частин першої та другої
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ. До
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Пунктом 8 частини першої статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України, встановлено, що позивач -
особа, на захист прав, свобод та
інтересів якої подано
адміністративний позов до
адміністративного суду, а також суб'єкт
владних повноважень, на виконання
повноважень якого подана позовна заява
до адміністративного суду.

Частиною першою статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства
України, встановлено, що кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до
адміністративного суду, якщо вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Таким чином до адміністративного суду
вправі звернутися кожна особа, яка
вважає, що її право чи охоронюваний
законом інтерес порушено чи
оспорюється, водночас відповідно до
зазначених норм право особи на
звернення до адміністративного суду
обумовлено суб'єктивним уявленням
особи про те, що її право чи законний
інтерес потребує захисту, однак
обов'язковою умовою здійснення такого
захисту судом є наявність відповідного
порушення права або законного інтересу
на момент звернення до суду.

При цьому неодмінною ознакою порушення
права особи є зміна стану її
суб'єктивних прав та обов'язків, тобто
припинення чи неможливість реалізації
її права та/або виникнення додаткового
обов'язку.

Отже, дії суб'єкта владних повноважень
є такими, що порушують права і свободи
особи в тому разі, якщо, по-перше, такі
дії вчинені владним суб'єктом поза
межами визначеної законом компетенції,
а по-друге, оспорюванні дії є юридично
значимими, тобто такими, що мають
безпосередній вплив на суб'єктивні
права та обов'язки особи шляхом
позбавлення можливості реалізувати
належне цій особі право або шляхом
покладення на цю особу будь-якого
обов'язку.

Дії відповідача безпосередньо щодо
видачі наказу № 466 від 02.08.2014 р., тобто
дії щодо документального оформлення
прийнятого рішення, не створює жодних
правових наслідків для суб'єкта
господарювання та не змінює стану його
суб'єктивних прав.

Отже, дії відповідача щодо видачі
наказу № 466 від 02.08.2014 р., не є юридично
значеним для позивача, оскільки не
мають безпосереднього впливу на
суб'єктивні права та обов'язки позивача
шляхом позбавлення його можливості
реалізувати належне йому право або
шляхом покладення на нього будь-якого
обов'язку, отже самі по собі не
породжують для позивача настання
будь-яких юридичних наслідків та не
впливає на його права та обов'язки.

З огляду на викладене суд дійшов
висновку про те, що, оскільки дії щодо
видачі наказу № 466 від 02.08.2014 р. самі по
собі не породжують для позивача
настання будь-яких юридичних наслідків
та не впливають на його права та
обов'язки, то не виникає і передумови
для здійснення захисту права або
законного інтересу шляхом визнання
зазначених дій неправомірними, а отже,
позовна вимога щодо визнання вказаних
дій відповідача неправомірними є
необґрунтованою та не підлягає
задоволенню.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи
законодавства України, зважаючи на
взаємний та достатній зв'язок доказів у
їх сукупності, та враховуючи, що докази,
наведені відповідачем у запереченнях
на позов, не спростовують доводи
позивача, суд дійшов висновку, що
адміністративний підлягає
задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити
частково.

2. Визнати протиправним та
скасувати пункт 3 параграфу 3 наказу
Начальника Генерального штабу
Збройних Сил України від 02 серпня 2014
року № 446 про призначення ОСОБА_1 на
посаду начальника відділу аналізу та
профілактики правопорушень управління
по роботі з особовим складом
командування Військово-Морських Сил
Збройних Сил України, ВОС - 3400032.

3. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня її отримання особою, яка
оскаржує постанову, за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
І.О. Іщук