Справа № 810/4031/14
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2014-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

810/4031/14

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2014 року № 810/4031/14

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши в м. Києві у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фора» до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Фора» звернулось до суду з позовом до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Чернігівській області, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову від 05.06.2014 № 1026.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем не порушувались вимоги законодавства про захист прав споживачів, оскільки реалізація харчових продуктів здійснювалась у повній відповідності до вимог щодо маркування. Продукція позивача містила усі необхідні дані про основні властивості, склад, харчову та енергетичну цінність товару, нанесені у спосіб, що передбачений Технічними умовами та державними стандартами. Також позивач зазначив, що підприємством під час перевірки надавались усні пояснення і документальна інформація стосовно товару в частині якості, а також в частині необхідної і доступної інформації про товар, який перебуває у реалізації.

До судового засідання сторони, належно повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, не з’явились.

Представник позивача звернувся до суду з письмовим клопотанням, яким підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити та розглядати справу за його відсутності.

Представник відповідача надав суду письмові заперечення проти позову, в яких просить відмовити в його задоволенні з тих підстав, що оскаржуване рішення є обґрунтованим.

На підставі ч. 4 ст. 122 та ч. 6 ст. 128 КАС України судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, судом встановлено наступне.

У ході проведення перевірки відповідачем встановлено порушення ст. 6, ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 38 Закону України «Про безпечність та якість харчових продуктів», Технічного регламенту щодо правил маркування харчових продуктів, затвердженого наказом державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики № 487 від 28.10.2010, п.п. 17, 21 Порядку провадження торгівельної діяльності та правил торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.2006 № 833, ДСТУ 4518:2008 «Продукти харчові. Маркування для споживачів. Загальні правила» і відображено в Акті і додатках до нього - пункти з назвами товару в таблиці і опис порушення:

- п. 1-18, 27-30, 34, 35 – продукція, що не відповідає вимогам нормативних документів;

- п. 1-33 – відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію;

- п. 1-18 – продукція не відповідає ДСТУ, ТУ по маркуванню та інформації;

- п. 27-30, 34, 35 – на продукції відсутнє маркування;

- п. 34, 35 – продукція не відповідає вимогам нормативних документів по органолептичним показникам.

Крім того, відповідачем складено припис, згідно з яким позивачу заборонено реалізацію товару, наведеного в п. 1-35, і зобов’язано усунути недоліки, які зазначені в Акті перевірки.

На підставі Акту перевірки відповідачем прийнято постанову про накладення стягнень, передбачених ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» від 05.06.2014 № 0126, згідно з якою позивачу визначено штраф у сумі 6 885,00 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду з позовом про її оскарження.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, права споживачів, а також механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів визначаються Законом України від 12.05.1991 № 1023-XII «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 4 вказаного Закону споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право, зокрема, на безпеку продукції, необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця).

Держава в силу ст. 5 Закону України від 12.05.1991 № 1023-XII «Про захист прав споживачів» забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності.

Відповідно до ст. 6 Закону України від 12.05.1991 № 1023-XII «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.

Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України від 12.05.1991 № 1023-XII «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.

Інформація про продукцію повинна містити: 1) назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; 2) найменування нормативних документів, вимогам яких повинна відповідати вітчизняна продукція; 3) дані про основні властивості продукції, а щодо продуктів харчування - про склад (включаючи перелік використаної у процесі їх виготовлення сировини, в тому числі харчових добавок), номінальну кількість (масу, об'єм тощо), харчову та енергетичну цінність, умови використання та застереження щодо вживання їх окремими категоріями споживачів, а також іншу інформацію, що поширюється на конкретний продукт; 4) відомості про вміст шкідливих для здоров'я речовин, які встановлені нормативно-правовими актами, та застереження щодо застосування окремої продукції, якщо такі застереження встановлені нормативно-правовими актами; 5) позначку про наявність або відсутність у складі продуктів харчування генетично модифікованих компонентів; 6) дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції; 6-1) виробник (продавець) у разі виявлення недостовірної інформації про продукцію (якщо вона не шкодить життю, здоров'ю або майну споживача) протягом тижня вилучає цю продукцію з продажу та приводить інформацію про неї до відповідності; 7) дату виготовлення; 8) відомості про умови зберігання; 9) гарантійні зобов'язання виробника (виконавця); 10) правила та умови ефективного і безпечного використання продукції; 11) строк придатності (строк служби) товару (наслідків роботи), відомості про необхідні дії споживача після їх закінчення, а також про можливі наслідки в разі невиконання цих дій; 12) найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування.

Інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування.

Інформація про продукцію може бути розміщена у місцях, де вона реалізується, а також за згодою споживача доводитися до нього за допомогою засобів дистанційного зв'язку.

Продукти харчування, упаковані або розфасовані в Україні, повинні супроводжуватись інформацією про їх походження.

Відповідно до п. 1 Правил роздрібної торгівлі продовольчими товарами, затверджених наказом Міністерства економіки і з питань Європейської інтеграції України 11.07.2003 №185 (далі – Правила №185) ці Правила регламентують порядок приймання, зберігання, підготовки до продажу і продаж продовольчих товарів через роздрібну торговельну мережу, а також визначають вимоги в дотриманні прав споживачів щодо якості й безпеки товару та рівня торговельного обслуговування.

Пунктом 15 Правил № 185 встановлено, що працівники суб'єкта господарської діяльності зобов'язані надати покупцю необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про товари, а також на вимогу покупця - документи, якими підтверджуються їх якість і безпека, а також ціна товарів.

Відповідно до п. 11 Правил № 185 усі харчові продукти і продовольча сировина в суб'єкта господарської діяльності повинні бути з документами, наявність яких передбачена чинними нормативно-правовими актами. Харчові продукти і продовольча сировина, які надходять у торговельну мережу, повинні відповідати вимогам чинного законодавства, чинних нормативно-правових актів і нормативних документів щодо показників якості та безпеки харчових продуктів, упаковки, маркування, транспортування, приймання і зберігання.

Статтею 38 Закону України «Про безпечність та якість харчових продуктів» встановлено, що забороняється обіг харчових продуктів, етикетування яких не відповідає цьому Закону та відповідним технічним регламентам. Усі харчові продукти, що знаходяться в обігу в Україні, етикетуються державною мовою України та містять у доступній для сприймання споживачем формі інформацію.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що для деяких категорій харчових продуктів відповідними технічними регламентами можуть встановлюватися специфічні обов'язкові вимоги до етикетування, крім тих, що передбачені у цій статті.

Отже, надання вищевказаної інформації для споживачів є обов'язковим, а її ненадання є порушенням чинного законодавства України та суттєво обмежує законне право споживача на усвідомлений і компетентний вибір товарів. При цьому, порядок маркування товарів встановлюється Законами України «Про захист прав споживачів», «Про безпечність та якість харчової продукції», з урахуванням особливостей для певних категорій харчових продуктів, що передбачені технічними регламентами.

На виконання ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 28.10.2010 № 487 затверджено Технічний регламент щодо правил маркування харчових продуктів (далі – Технічний регламент № 487).

Згідно п. 1 Технічний регламент № 487 розроблений відповідно до вимог Законів України «Про безпечність та якість харчових продуктів», «Про захист прав споживачів», а також положень Директиви Європейського Парламенту та Ради від 20.03.2000 №2000/13/ЄС про наближення законодавства держав-членів про етикетування, оформлення та рекламування продуктів харчування і Директиви Комісії від 30.01.2008 №2008/5/ЄС щодо обов'язкового зазначення на етикетці певних продуктів харчування деякої докладної інформації, окрім тієї, що передбачена у Директиві 2000/13/ЄС Європейського Парламенту та Ради, визначає загальні вимоги до маркування (етикетування) розфасованих харчових продуктів, які вводяться в обіг в Україні.

Пунктом 29 Технічного регламенту № 487 встановлено, що інформацію про поживну (харчову) цінність зазначають у маркуванні харчового продукту як кількісні відомості, призначені для інформування споживача про поживні властивості продукту та енергетичну цінність (калорійність).

Інформація про поживну (харчову) цінність та енергетичну цінність (калорійність) повинна містити:

- інформацію про енергетичну цінність (калорійність) в кілоджоулях (кДж) та/або кілокалоріях (ккал) на 100 грамів або 100 мл продукту;

- інформацію про поживну (харчову) цінність, а саме: кількість білків, жирів, вуглеводів у грамах (г) на 100 грамів або 100 мл продукту.

У маркуванні харчового продукту його поживну (харчову) цінність зазначають поруч з енергетичною цінністю (калорійністю) харчового продукту.

Поживну (харчову) цінність та енергетичну цінність (калорійність) не обов'язково зазначати для чаю, кави, оцту, мінеральної та питної води, кухонної солі, харчових добавок, ароматизаторів, спецій, прянощів.

Отже, Технічним регламентом № 487 встановлені загальні вимоги до маркування продуктів харчування, серед яких обов’язковість зазначення кількості жирові, білків, вуглеводів у грамах на 100 грамів продукту.

Водночас, п. 2 Технічного регламенту № 487 передбачено, що для окремих видів розфасованих харчових продуктів відповідними актами законодавства, а в разі їх відсутності - нормативними документами можуть установлюватися додаткові вимоги до їх маркування, крім тих, що передбачені цим Технічним регламентом.

Згідно ст. 3 Закону України «Про безпечність та якість харчових продуктів» держава забезпечує безпечність та якість харчових продуктів з метою захисту життя і здоров'я населення від шкідливих факторів, які можуть бути присутніми у харчових продуктах, шляхом: встановлення обов'язкових параметрів безпечності для харчових продуктів; встановлення мінімальних специфікацій якості харчових продуктів у технічних регламентах; встановлення стандартів для харчових продуктів з метою їх ідентифікації.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про безпечність та якість харчових продуктів» стандарт – документ, затверджений центральним органом виконавчої влади з питань технічного регулювання та споживчої політики, яким встановлено для загального та систематичного використання правила, інструкції або характеристики продуктів, пов'язаних з ними процесів або послуг, додержання яких є обов'язковим.

Стандарт не містить вимог щодо безпечності харчових продуктів, встановлених санітарними заходами, та може включати або бути цілком присвячений вимогам щодо позначення, упаковки, маркування та етикетування продукту чи процесу, а також вимогам до термінології, яка вживається щодо процесу, продукту чи послуги.

Судом досліджено Акт перевірки в частині опису вказаних порушень і додаток № 7 до Акту перевірки «Зведені дані про результати перевірки продукції, яка не відповідає вимогам нормативних актів (нормативних документів) або/та яка реалізовувалась із порушенням вимог законодавства про захист прав споживачів» і встановлено наступне.

Відносно перевірки товарів позицій 1-18 додатку № 7 Акту перевірки, харчовими продуктами, в маркуванні яких відповідачем виявлено недоліки, стали ковбасні вироби, а саме: грудинка, ковбаса варена, шинка, балик, сосиски, сардельки, ковбаса сирокопчена.

Основні показники і характеристики, вимоги до сировини та матеріалів, а також до маркування та пакування ковбасних виробів визначено ДСТУ 4427:2005 «Ковбаси сирокопчені та сиров’ялені», ДСТУ 4436:2005 «Ковбаси варені, сосиски, сардельки, хліби м’ясні».

Як вбачається із змісту пункту 8 вказаних ДСТУ, на кожній одиниці спожиткового пакування ковбас повинна бути етикетка із зазначенням, у тому числі, даних про харчову та енергетичну цінність (калорійність) 100 г продукту. Форма такого позначення затверджена додатком Б ДСТУ 4427:2005, що передбачає нанесення на етикетку граничного вмісту білків, жирів шляхом зазначення слів «не менше ніж», «не більше ніж», і розраховується виробником відповідно до конкретної рецептури ковбас.

Вказаний спосіб маркування ковбасних виробів узгоджується із вимогами щодо обов’язкових фізико-хімічних показників ковбас, що встановлені пунктами 5.1.3 та наведені в таблицях 2 ДСТУ 4427:2005, ДСТУ 4436:2005, відповідно до яких ковбасні вироби, в залежності від виду і найменування, повинні відповідати граничним показникам вмісту жиру, білків, що зазначаються у відсотковому відношенні з позначенням «не менше ніж»/«не більше ніж».

Можливість зазначення при маркуванні граничних показників білків та жирів пов’язане з рецептурою та неоднорідністю сировини при виготовлені ковбасних виробів.

Так, пунктом 5.2 вказаних ДСТУ встановлені вимоги щодо сировини та матеріалів при виготовлені ковбасних виробів. М'ясна сировина для виготовлення ковбасних виробів жилується за сортами із встановленням гранично допустимого вмісту жирової тканини у відповідних відсотках, який, відповідно до того чи іншого виду м'яса є змінним. Таким чином, рецептура ковбасних виробів багатокомпонентна, а м'ясна сировина знежилована має граничні відхилення, наприклад, свинина знежилована напівжирна містить жирової тканини від 30% до 50%, свинина знежилована жирна від 50% до 85%.

Саме тому не є можливим вказати чітко вміст жиру та відповідно білка та вуглеводів в готових виробах, адже ці показники в м'ясній сировині можуть коливатися, що передбачено схемою її сортування.

З огляду на вищевикладене, зазначення на етикетці ковбасних виробів граничних показників кількості білків та жирів («не більше»/«не менше») у встановлених одиницях виміру (грамах), не суперечить вимогам Технічного регламенту щодо правил маркування харчових продуктів, надає доступну і достовірну інформацію про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору.

На підставі викладеного, суд погоджується з висновком позивача, що м'ясна сировина не може мати постійного значення харчової цінності і виготовлена з такої сировини продукція кожен раз буде мати різне значення харчової цінності залежно від показників харчової цінності самої сировини. Дане унеможливлює зазначення на пакувальних одиницях розфасованих ковбасних виробів та маркованих оболонках вказаної продукції точної інформації про поживну цінність, тобто точну кількість білків, жирів, вуглеводів у ста грамах того чи іншого ковбасного виробу.

Отже, з наведеного слідує, що по позиціям товару 1-18 відсутні порушення норм чинного законодавства, як в частині порушення прав споживачів на інформацію, так і в частині порушення нормативних документів щодо маркування продукції.

Відносно перевірки товарів позицій 19-33, 34-35 додатку № 7 Акта перевірки, відповідачем зазначено, що відсутня необхідна, доступна, достовірна та своєчасна інформація про продукцію (вагова, не фасована).

Так, щодо порядку надання необхідної, доступної та своєчасної інформації стосовно вагового та/або штучного і не фасованого товару діє ДСТУ № 4518-2008, вимоги даного ДСТУ є рекомендаційними.

Згідно розділу І ДСТУ 4518-2008 інформацію, передбачену вимогами цього стандарту для харчових продуктів, надає продавець, тобто вона може надаватись споживачу з іншими документами, як передбачено статтею 15 Закону України від 12.05.1991 № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів», а саме у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування.

Як пояснив позивач, інформація, на відсутність якої посилається відповідач в додатку № 7 Акту перевірки, міститься в супровідних документах, які були надані під час здійснення перевірки. Зауважень щодо наданих документів з боку осіб, які проводили перевірки не було. Також в Акті перевірки не зазначається, що ці документи відсутні та/або що саме вони не містять необхідної інформації.

Крім того, позивач зазначив, що постачальник в транспортну тару (мішки, сітки, ящики, контейнери тощо ) вкладає ярлики з інформацією стосовно вагового товару, яка перевіряючими не досліджувалась та не запитувалась до перевірки, не оглядалась.

Отже, відповідачем при застосуванні санкцій не враховано наданих позивачем документів та пояснень, що спростовують наявність порушення, по позиціям 19-33, 34-35, зазначених в додатку № 7 Акту перевірки, та виключають можливість застосування санкцій.

Відносно перевірки товарів позицій 27-30 додатку № 7 Акту перевірки, відповідачем також зазначено, що товар без маркування, що не відповідає вимогам нормативних документів.

Однак, суд звертає увагу на те, що на ваговий та нефасований товар не можливо нанести маркування, оскільки цей товар не має упаковки, реалізується в споживчу тару після відбору певної кількості товару покупцем.

Як зазначено вище, інформація про вагову та нефасовану продукцію повинна надаватись відповідно до ДСТУ № 4518-2008.

До супровідних документів на товар по позиціях 27-30 у перевіряючих зауважень не було, про що свідчить відсутність таких посилань в акті перевірки.

Відносно товарних позицій 34, 35 додатку № 7 Акту перевірки відповідач зазначив, що товар не відповідає нормативним документам за органолептичними показниками, а саме: рулет маковий має забруднення від окалини та шкарлупа яєць куриних має забруднення пометом, залишками корму.

Однак, з такими доводами відповідача суд не погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України від 05.04.2007 № 877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» органи державного нагляду (контролю) та їх посадові особи під час здійснення заходів державного нагляду (контролю) зобов’язані: повно, об'єктивно та неупереджено здійснювати державний нагляд (контроль) у межах повноважень, передбачених законом; дотримуватися ділової етики у взаємовідносинах із суб'єктами господарювання; не втручатися і не перешкоджати здійсненню господарської діяльності під час здійснення заходів державного нагляду (контролю), якщо це не загрожує життю та здоров'ю людей, не спричиняє небезпеки виникнення техногенних ситуацій і пожеж; забезпечувати нерозголошення комерційної таємниці суб'єкта господарювання, що стає доступною посадовим особам у ході здійснення державного нагляду (контролю); ознайомити керівника суб'єкта господарювання або його заступника, або уповноважену ним особу з результатами державного нагляду (контролю) в строки, передбачені законом; надавати суб'єкту господарювання консультаційну допомогу щодо здійснення державного нагляду (контролю).

Відбір зразків продукції здійснюється відповідно до вимог Порядку відбору зразків продукції для визначення її якісних показників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.10.2007 № 1280 і статті 14 Закону України від 05.04.2007 № 877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Відповідно до п. 1.5 Порядку проведення перевірок у суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, якості продукції, додержання обов'язкових вимог щодо безпеки продукції, а також додержання правил торгівлі та надання послуг, затвердженого Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 07.03.2012 № 310, посадові особи під час проведення перевірки здійснюють державний контроль стану дотримання суб'єктами господарювання вимог законодавства про захист прав споживачів та мають право: безперешкодно відвідувати та обстежувати відповідно до законодавства виробничі, складські, торговельні та інші приміщення суб'єктів господарювання; відбирати у суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, зразки товарів, сировини, матеріалів, напівфабрикатів, комплектувальних виробів для проведення перевірки їх якості на місці або незалежної експертизи у відповідних лабораторіях та інших установах, акредитованих на право проведення таких робіт згідно із законодавством; проводити контрольні перевірки правильності здійснення розрахунків зі споживачами; одержувати безоплатно від суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, що перевіряються, копії необхідних документів, які характеризують якість продукції, сировини, матеріалів, комплектувальних виробів, що використовуються для виробництва такої продукції; уживати в установленому порядку передбачених законодавством заходів до суб'єктів господарювання, які допустили порушення прав споживачів, і вносити відповідні пропозиції щодо їх подальшої діяльності та притягнення до відповідальності винних у порушенні прав споживачів згідно з чинним законодавством.

Відповідно до ст. 14 Закону України від 05.04.2007 № 877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» відбір зразків продукції повинен здійснюватись на підставі рішення про відбір, в якому обов'язково має бути зазначено: мотиви відбору, кількість зразків, які підлягають відбору, а також місце здійснення експертизи (вимірювання).

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про захист прав споживачів» спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів та його територіальні органи мають право відбирати у суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, зразки товарів, сировини, матеріалів, напівфабрикатів, комплектуючих виробів для перевірки їх якості на місці або проведення незалежної експертизи у відповідних лабораторіях та інших установах, акредитованих на право проведення таких робіт згідно із законодавством, з оплатою вартості зразків і проведених досліджень (експертизи) за рахунок коштів державного бюджету. У разі встановлення за результатами проведених досліджень (експертизи) факту реалізації продукції неналежної якості та/або фальсифікованої суб'єкт господарювання, що перевірявся, відшкодовує здійснені за це витрати. Кошти відшкодовування витрат зараховуються до державного бюджету. Порядок відбору таких зразків визначається Кабінетом Міністрів України.

Однак, відповідач не надав суду доказів проведення відбору зразків продукції і їх лабораторні дослідження.

Тобто, висновок про те, що товар по позиціях 34-35 не відповідає вимогам нормативних документів, є необґрунтованим.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду жодних доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не довів правомірності своїх рішень.

Водночас, докази, подані позивачем, підтверджують обставини, на які він посилається на обґрунтування позовних вимог та не були спростовані доводами відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

До позовної заяви позивачем додано докази сплати судового збору у сумі 182,70 грн. (квитанція від 27.06.2014 № 35), які підлягають стягненню з Державного бюджету України на його користь.

Керуючись статтями 69-72, 122, 128, 158-163, 256 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Інспекції з питань захисту прав споживачів у Чернігівській області від 05.06.2014 № 1026.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фора» судові витрати згідно квитанції від 27.06.2014 № 35 у сумі 182 (сто вісімдесят дві) грн. 70 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Лапій С.М.