Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

"15" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/6339/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Сороки М.О.,Смоковича М.І.,Горбатюка
С.А..

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду
України в місті Кузнецовськ
Рівненської області про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинити дії, за касаційною
скаргою управління Пенсійного фонду
України в місті Кузнецовськ
Рівненської області (далі - УПФ) на
постанову Кузнецовського міського
суду Рівненської області від 12 жовтня
2012 року і ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 15 січня 2013 року, -

встановив:

У серпні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність
УПФ щодо відмови у призначенні пенсії
за віком;

зобов'язати УПФ призначити та
виплачувати з 16.09.2012 пенсію за віком на
підставах, визначених пенсійним
законодавством, з урахуванням індексу
інфляції, на розрахунковий рахунок в
Державному ощадному банку міста
Кузнецовська № 1298;

допустити негайне виконання рішення
суду та покласти обов'язки по
забезпеченню виконання рішення на
начальника УПФ, якого зобов'язати
подати звіт про виконання рішення до
15.09.2012.

Свої вимоги мотивував тим, що до 21.11.2000
проживав в АДРЕСА_1. З 29.01.2001,
залишаючись громадянином України,
постійно проживає на території держави
Ізраїль. Досягши пенсійного віку
звернувся до УПФ із заявою про
призначення пенсії. Однак, листом №
2830/К-98 від 31.07.2012 УПФ відмовлено в
призначенні пенсії за віком з
посиланням на відсутність підстав її
призначення. Вказував, що такими діями
порушені його законні права.

Постановою Кузнецовського міського
суду Рівненської області від 12 жовтня
2012 року, залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 15 січня 2013
року, позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність
УПФ щодо відмови ОСОБА_4 у призначенні
пенсії за віком. Зобов'язано УПФ
призначити ОСОБА_4 з 16.07.2012 пенсію за
віком та виплачувати її відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі УПФ, посилаючись на
порушення судами норм матеріального і
процесуального права, просить рішення
судів попередніх інстанцій скасувати
та ухвалити нове судове рішення про
відмову у задоволенні позову.

У запереченні на касаційну скаргу
ОСОБА_4, посилаючись на законність
судових рішень, просить залишити їх без
змін.

Перевіривши за наявними у справі
матеріалами доводи, викладені у
касаційній скарзі, правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права
і правової оцінки обставин у справі у
межах, визначених статтею 220 КАС
України колегія суддів прийшла до
такого.

Встановлено, що до листопада 2000 року
ОСОБА_4 проживав в АДРЕСА_1. З 29.01.2001
позивач постійно проживає на території
держави Ізраїль та, перебуваючи на
консульському обліку у консульському
відділі Посольства України в державі
Ізраїль, є громадянином України.

По досягненню пенсійного віку та при
наявності 25 років трудового стажу
позивач 16.07.2012 звернувся до УПФ із
заявою про призначення пенсії за віком.

Листом УПФ № 2830/К-98 від 31.07.2012 позивачу
відмовлено у призначенні пенсії за
віком. У листі УПФ додатково
посилається на рішення
Конституційного суду України № 25-пр/2009,
яке, на його переконання, поширюється
виключно на осіб, яким пенсія була
призначена та які виїхали на постійне
проживання за кордон після 07.10.2009.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив з
наступного.

Пунктом 4 статті 8 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" встановлено, що іноземці
та особи без громадянства, які
перебувають в Україні на законних
підставах, мають право на отримання
пенсійних виплат і соціальних послуг
із системи загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування
нарівні з громадянами України на
умовах та в порядку, передбаченому цим
Законом, якщо інше не передбачено
міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

Аналогічне положення викладено у
частині 2 статті 1 Закону України "Про
пенсійне забезпечення". Згідно частин 3,
4 цієї статті пенсійне забезпечення
громадян України, що проживають за її
межами, провадиться на основі
договорів (угод) з іншими державами.

У тих випадках, коли договорами
(угодами) між Україною та іншими
державами передбачено інші правила,
ніж ті, що містяться у цьому Законі, то
застосовуються правила, встановлені
цими договорами (угодами).

Конституційний Суд України у Рішенні
від 07.10.2009 вказав, що закріплюючи на
конституційному рівні право на
соціальний захист кожного громадянина,
без будь-яких винятків, держава
реалізує положення статті 24
Конституції України, відповідно до
яких громадяни мають рівні
конституційні права і не може бути
обмежень за ознаками раси, кольору
шкіри, політичних, релігійних та інших
переконань, статі, етнічного та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками.

Виходячи із правової, соціальної
природи пенсій право громадян на
одержання призначеної пенсії не може
пов'язуватись з такою умовою, як
постійне проживання в Україні. Держава
відповідно до конституційних
принципів зобов'язана гарантувати це
право незалежно від того, де проживає
особа.

Рішенням Конституційного Суду України
від 07.10.2009 по справі №1-32/2009 визнано
такими, що не відповідають Конституції
України, положення пункту 2 частини 1
статті 49, другого речення статті 51
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003 року №1058-ІV.

Відповідно до статті 152 частини 2
Конституції України, закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Питання щодо подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" врегульовано Порядком
подання та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" затвердженого постановою
правління Пенсійного фонду України
№22-1 від 25.11.2005 року.

Пунктом 1 Порядку передбачено, що заява
про призначення пенсії непрацюючим
громадянам і членам їх сімей подається
заявником особисто або через
представника, який діє на підставі
виданої йому довіреності, посвідченої
нотаріально, безпосередньо до органу,
що призначає пенсію, за місцем
проживання (реєстрації), або законним
представником відповідно до
законодавства за місцем проживання
(реєстрації) заявника.

Таким чином, проживаючи в державі
Ізраїлі, та будучи громадянином
України, позивач має такі ж самі
конституційні права, як й інші
громадяни України, оскільки
Конституція України та пенсійне
законодавство України не допускають
обмеження права на соціальний захист,
зокрема права на отримання пенсії за
ознакою місця проживання.

З урахуванням описаного суди
попередніх інстанцій дійшли
правильного висновку про наявність
підстав для часткового задоволення
позову.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України також
погоджується з таким висновком судів
першої та апеляційної інстанцій і
доводи касаційної скарги його не
спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в місті
Кузнецовськ Рівненської області
залишити без задоволення, а постанову
Кузнецовського міського суду
Рівненської області від 12 жовтня 2012
року і ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 15 січня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: