Справа № 2-а-4643/11
Суддя: Тищук Н. О.
Дата ухвалення: 2011-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-4643/11
ПОСТАНОВА

23 травня 2011 року суддя Ленінського
районного суду м. Кіровограда Тищук
Н.О., розглянувши в порядку скороченого
провадження, відповідно до ст. 183-2 КАС
України, адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в м.
Кіровограді про визнання
неправомірною бездіяльності та
зобов'язання суб'єкта владних
повноважень нарахувати і виплатити 30%
надбавку до пенсії як дитині війни,

в с т а н о в и в :

21.04.2011 року, позивач 1938 року народження
звернувся до суду з адміністративним
позовом, в якому просить відновити
пропущений строк для звернення до суду
за захистом порушених прав та визнати
бездіяльність Управління Пенсійного
фонду України в м. Кіровограді щодо
нарахування і виплати несплаченої їй
державної соціальної допомоги як
дитині війни (30% надбавки до пенсії)
неправомірною, зобов'язати Управління
Пенсійного фонду України у м.
Кіровограді провести перерахунок та
виплату недоплаченої, як дитині війни
щомісячної державної соціальної 30 %
надбавки, яка передбачена ст. 6 Закону
України „Про соціальний захист дітей
війни" починаючи за період з 01.01.2010 року
по 31.12.2010 року, з 01.01.2011 року по 30.04.2011
року.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що є "дитиною війни" в
розумінні Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" і має
право на пільги, передбачені цим
Законом. Зокрема, посилаючись на статтю
6 Закону України "Про соціальний захист
дітей війни", позивач зазначив, що має
право на отримання щомісячної доплати
до пенсії у розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком. Позивач також вказав,
що бездіяльність відповідача грубо
порушує його законні права, позбавила
права отримувати щомісячну доплату до
пенсії в належному розмірі, що свідчить
про нехтування правами громадян з боку
відповідача.

В письмових запереченнях на
адміністративний позов, відповідач
проти задоволення позовних вимог
заперечив, зазначаючи, що ст.7 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» визначено, що фінансове
забезпечення державних соціальних
гарантій передбачених Законом № 2195,
здійснюється за рахунок виключно
коштів Державною бюджету України.
Кошти для забезпечення виплати
соціальної гарантії в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком
Державним бюджетом не були передбачені
і на даний час жодних, змін та
перерозподілу до частини видатків
Державного бюджету не було внесено.
Внесення змін до Законів - це є
безпосередня прерогатива Верховної
Ради України. Вказав, що управління ПФУ
в м. Кіровограді, як територіальне
управління не має жодного відношення
до коштів державного бюджету.
Відповідно до ч. 2 ст. 73 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» кошти
Пенсійного фонду України не включені
до Державного бюджету України.
Посилаючись на ст. 9 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» зазначив, що серед виплат,
які здійснюються за рахунок коштів
пенсійного фонду та перелічені в даній
нормі, виплати дітям війни відсутні.

Вказав, що управління Пенсійного фонду
України в м. Кіровограді здійснює всі
виплати на підставі Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», будучи органом
виконавчої влади виконує нормативні
акти, які діють в певний проміжок часу.
Крім цього, згідно Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», який є спеціальною
нормою та положенням про управління
Пенсійного фонду України в районах,
містах і районах у містах передбачено,
щодо функцій управлінь Пенсійного
фонду входить призначення і
перерахунок пенсій, щомісячного
довічного утримання суддям у відставці
та підготовка документів для їх
виплати, позивач же просив зобов'язали
проводити нарахування щомісячної
соціальної державної допомоги
відповідно до Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

До компетенції органів Пенсійного
фонду не входить дана виплата, і із
норми ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» не
вбачається, що виплати дітям війни
повинні проводити органи Пенсійного
фонду.

Крім цього, Розділом 4 Прикінцевих
положень Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
передбачено :

у двомісячний строк із дня
опублікування цього Закону подати до
Верховної Ради України пропозиції щодо
приведення законодавчих актів у
відповідність із Законом;

привести свої нормативно - правові акти
у відповідність із Законом;

забезпечити приведення міністерствами
та іншими центральними органами
виконавчої влади своїх нормативно -
правових актів у відповідність із
Законом;

вжити заходів щодо приведення пенсій
пенсіонерів, які вийшли на пенсію до 1992
року, у відповідність із встановленим
законом прожитковим мінімумом.

Жодних вищевизначених дій вчинено не
було, в зв'язку з чим управління
Пенсійного фонду України в м.
Кіровограді як територіальний орган,
Пенсійного фонду України, який є
органом виконавчої влади не може
проводити виплати без покладення на
нього таких функцій та приведення
нормативно - правових актів у
відповідність та без безпосереднього
фінансування з Державного бюджету
України. В зв'язку з цим вважаємо,
управління є неналежним відповідачем
по справі, відповідачами по справі
повинні бути Пенсійний фонд України,
Кабінет Міністрів України, як єдиний
розпорядник бюджетних коштів.

Таким чином, жоден з правових актів, які
регулюють дані правовідносини не
покладає обов'язку на органи
Пенсійного фонду даних виплат.

Відповідно до ч. 4 ст. 183-2 КАС України,
суддя розглядає справу в порядку
скороченого провадження одноособово,
без проведення судового засідання та
виклику осіб, які беруть участь у
справі.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини
справи, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд доходить
висновку, що позов підлягає частковому
задоволенню, з таких підстав.

Позивач знаходиться на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
м. Кіровограді і отримує пенсію за
віком.

На момент звернення позивача до суду,
нарахування та виплату доплати до
пенсії в розмірі 30% від мінімальної
пенсії за віком відповідачем не
здійснено.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади, їх посадові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно з частинами 1, 2 статті 8 КАС
України суд при вирішенні справи
керується принципом верховенства
права, відповідно до якого зокрема
людина, її права та свободи визнаються
найвищими цінностями та визначають
зміст і спрямованість діяльності
держави. Суд застосовує принцип
верховенства права з урахуванням
судової практики Європейського Суду з
питань захисту прав людини.

Згідно зі статті 1 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" дитиною
війни є особа, яка є громадянином
України та якій на час закінчення (2
вересня 1945 року) Другої світової війни
було менше 18 років.

Позивач є дитиною війни в розумінні
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни", що не заперечується
відповідачем, а відтак, на неї повністю
розповсюджуються всі пільги та
соціальні гарантії, передбачені
Законом України "Про соціальний захист
дітей війни", в тому числі й право на
підвищення пенсії на 30% мінімальної
пенсії за віком, як передбачено статтею
6 зазначеного Закону.

Відповідно до ст. 46 Конституції України
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Таким чином, щомісячна доплата до
пенсії для дітей війни є формою
соціального забезпечення громадян, які
відповідно до спеціального закону, є
дітьми війни. Тобто, фактично ця
щомісячна надбавка є формою реалізації
конституційного права громадян, які є
дітьми війни, на соціальний захист.

Разом з тим, згідно ст. 7 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни"
фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій здійснюється за
рахунок Державного бюджету України, а
не за рахунок бюджету Пенсійного фонду
України. За умови відсутності у
державному бюджеті коштів на виплату
щомісячних надбавок дітям війни це
створює ситуацію правової
невизначеності стосовно джерела
коштів, з яких має виплачуватися
зазначена надбавка.

Поряд з цим, у справі "Кечко проти
України" Європейський Суд з прав людини
констатував, що не приймає аргумент
Уряду щодо бюджетних асигнувань,
оскільки органи державної влади не
можуть посилатись на відсутність
коштів як на причину невиконання своїх
зобов'язань.

Суд вважає необхідним зазначити, що
посилання органами державної влади на
відсутність коштів як на причину
невиконання своїх зобов'язань судом не
приймається до уваги, оскільки
реалізація особою права, яке пов'язане
з отриманням бюджетних коштів і
базується на спеціальних та чинних на
час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актів
національного законодавства, не може
бути поставлено у залежність від
бюджетних асигнувань, відсутність яких
не може бути підставою для порушення
прав громадян на соціальний захист, в
тому числі й на отримання надбавки до
пенсії, яка прямо передбачена законом.

Відповідно до статті 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" (в
редакції від 22.05.2008) дітям війни пенсії
або щомісячне довічне грошове
утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість
пенсії, підвищуються на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Правовідносини, що виникають у процесі
реалізації права на отримання надбавки
до пенсії основані на принципі
юридичної визначеності. Зазначений
принцип не дозволяє державі посилатися
на відсутність певного нормативного
акта, який визначає механізм
реалізації прав та свобод громадян,
закріплених у конституційних та інших
актах. Як свідчить позиція Суду ЄС у
справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home
Office) принцип юридичної визначеності
означає, що зацікавлені особи повинні
мати змогу покладатися на зобов'язання,
взяті державою, навіть якщо такі
зобов'язання містяться у законодавчому
акті, який загалом не має автоматичної
прямої дії. Така дія зазначеного
принципу пов'язана з іншим принципом -
відповідальності держави, який полягає
у тому, що держава не може посилатися на
власне порушення зобов'язань для
запобігання відповідальності. При
цьому, якщо держава чи орган публічної
влади схвалили певну концепцію, в
даному випадку це державна соціальна
підтримка дітей війни, така держава чи
орган вважатимуться такими, що діють
протиправно, якщо вони відступлять від
такої політики чи поведінки, зокрема,
щодо фізичних осіб без завчасного
повідомлення про зміни в такій
політиці чи поведінці, оскільки
схвалення такої політики чи поведінки
дало підстави для виникнення
обґрунтованих сподівань у фізичних
осіб стосовно додержання державою чи
органом публічної влади такої політики
чи поведінки.

Відповідно до статті 22 Конституції
України конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані. При прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Як зазначено у Рішенні Конституційного
Суду України від 11 жовтня 2005 року №
8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і
щомісячного довічного грошового
утримання) зміст прав і свобод людини -
це умови і засоби, які визначають
матеріальні та духовні можливості
людини, необхідні для задоволення
потреб її існування і розвитку. Обсяг
прав людини - це кількісні показники
відповідних можливостей, які
характеризують його множинність,
величину, інтенсивність і ступінь
прояву та виражені у певних одиницях
виміру.

Звуження змісту прав і свобод означає
зменшення ознак, змістовних
характеристик можливостей людини, які
відображаються відповідними правами
та свободами, тобто якісних
характеристик права. Звуження обсягу
прав і свобод - це зменшення кола
суб'єктів, розміру території, часу,
розміру або кількості благ чи будь-яких
інших кількісно вимірюваних
показників використання прав і свобод,
тобто їх кількісної характеристики.

Враховуючи те, що позивач є дитиною
війни, вона наділена державою певним
правовим статусом, який включає в себе
й право на додаткові елементи
соціального захисту, зокрема право на
отримання надбавки до пенсії.

Наділивши дітей війни зазначеною
соціальною гарантією, держава таким
чином взяла на себе публічне
зобов'язання забезпечити належний
матеріальний рівень осіб, які є дітьми
війни, тобто, між позивачем і державою
встановлено певний правовий зв'язок у
визначеній сфері життєдіяльності, який
характеризується наявністю
зобов'язання держави забезпечити
соціальний захист дітей війни.

Частиною 3 ст. 46 Конституції України
встановлено, що пенсії, інші види
соціальних виплат та допомоги, що є
основним джерелом існування, мають
забезпечувати рівень життя, не нижчий
від прожиткового мінімуму,
встановленого законом. Іншими словами,
пенсії та інші види соціальних виплат
що є єдиним джерелом існування не
можуть бути нижче від прожиткового
мінімуму, який встановлюється законом.

Статтею 2 Закону України "Про
прожитковий мінімум" визначено, що
прожитковий мінімум застосовується
зокрема для: встановлення розмірів
мінімальної заробітної плати та
мінімальної пенсії за віком,
визначення розмірів соціальної
допомоги, допомоги сім'ям з дітьми,
допомоги по безробіттю, а також
стипендій та інших соціальних виплат
виходячи з вимог Конституції України
та законів України; формування
Державного бюджету України та місцевих
бюджетів.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
мінімальний розмір пенсії за віком за
наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20
років страхового стажу встановлюється
у розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом. При цьому
частиною 3 статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" передбачено, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом 1 частини 1 цієї
статті, застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом.

Враховуючи викладене, в контексті
положень статті 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" (в
редакції від 22.05.2008) та частини 1 статті
28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", суд вважає за можливе
застосувати для визначення розміру
щомісячної доплати до мінімальної
пенсії за віком розмір прожиткового
мінімуму, оскільки в даному випадку
мінімальний розмір пенсії за віком
використовується лише як коефіцієнт
для визначення розміру щомісячної
доплати до пенсії, що на думку суду, не
суперечить вимогам частини 3 статті 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Згідно з частиною 3 статті 2 КАС України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до частини 1, 2 статті 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач не надав судові достатніх
беззаперечних доказів в обґрунтування
правомірності своєї бездіяльності.

Разом з тим, відповідно до вимог статті
99 Кодексу адміністративного
судочинства України адміністративний
позов може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами.

Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється строк 6
місяців, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач звернувся до суду 21.04.2011 року.
Оскільки Позивач щомісячно отримує
пенсію в розмірі, без передбаченої ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» соціальної допомоги у
вигляді підвищення пенсії на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком,
він мав можливість та повинен був
дізнатися про порушення його прав,
свобод чи інтересів, в частині
невиплати йому соціальної допомоги
«дітям війни».

За таких обставин, позивачем порушено
строк звернення до адміністративного
суду, визначеного Кодексом
адміністративного судочинства
України, щодо вимог про зобов'язання
перерахувати та виплатити пенсію з
врахуванням доплати в розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком відповідно
до статті 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" за
період з 01.01.2010 року до 21.10.2010 року.

Ухвалою суду від 26.04.2011 року позовні
вимоги про перерахунок та виплату
пенсії з врахуванням доплати в розмірі
30% мінімальної пенсії за віком
відповідно до ст.. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» за
період з 01.01.2010 року по 21.10.2010 року -
залишено без розгляду.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
викладені в позовній заяві доводи
позивача є обґрунтованими та
відповідно такими, що підлягають
задоволенню за період з 21.10.2010 року і до
дня звернення позивача до суду з даним
позовом, тобто до 21.04.2011 року.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись статтями 9, 69-71, 94, 97, 100, 158-163
КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Кіровограді про визнання
неправомірною бездіяльності
останнього та зобов'язання суб'єкта
владних повноважень нарахувати і
виплатити 30% надбавку до пенсії як
дитині війни - задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Управління
Пенсійного фонду України в м.
Кіровограді щодо нарахування ОСОБА_1
щомісячної державної соціальної 30%
надбавки до пенсії як дитині війни, у
відповідності до ст. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» за
період з 21.10.2010 по 21.04.2011 року
неправомірною.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в м. Кіровограді
нарахувати та виплатити ОСОБА_1
щомісячну державну соціальну 30 %
надбавку до пенсії як дитині війни, у
відповідності до ст. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни», за
період з 21.10.2010 по 21.04.2011 року з
урахуванням виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 3 (три) гривні 40
копійок у відшкодування судового
збору.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення.

У разі прийняття постанови у
скороченому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Ленінський районний суд м. Кіровограда.

Суддя Ленінського районного

суду м. Кіровограда
Тищук