Справа № 824/2659/14-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2014-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2014 року м.
Чернівці Справа № 824/2659/14-а

Чернівецький окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лелюка О.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Кіщук
О.І.,

представника позивача ОСОБА_1,
представників відповідача Коубіш А.П.
та Пилипця М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Кіцманської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Чернівецькій
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до
Кіцманської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Чернівецькій
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення форми «Р» №
від 26 травня 2014 року, яким збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на доходи фізичних осіб, що сплачуються
фізичними особами за результатами
річного декларування, на 2 650 881 грн 82
коп.

В обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що позаплановою
невиїзною документальною перевіркою
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати до бюджету
податку на доходи фізичних осіб ОСОБА_4,
проведеною Кіцманською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Чернівецькій області, недостовірно
було встановлений факт порушення ним
норм податкового законодавства.
Висновки про укладені договори та
факти отримання за ними грошових
коштів зроблені відповідачем на
підставі припущень, оскільки досудове
слідство, в якому позивач є
підозрюваним у вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого
статтями 190, 191 КК України, ще триває.
Обвинувальний вирок суду, яким би було
встановлено факт отримання та
заволодіння ОСОБА_4 грошових коштів за
договорами, що і стало підставою для
донарахування податку з доходів
фізичних осіб, відсутній.

Крім цього, посилається на те, що
відповідачем не було проведено
зустрічних звірок з контрагентами за
договорами підряду, як це передбачено
Порядком проведення органами
державної податкової служби
зустрічних звірок, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 27 грудня 2010 року №1232. Вказує, що
висновки відповідача про факти
отримання позивачем коштів у
контрагентів, а також їх повернення їм
ґрунтуються лише на протоколах допиту
потерпілих.

Також, на думку позивача, оскаржуване
податкове повідомлення-рішення
винесено відповідачем в порушення
вимог пункту 86.9 статті 86 Податкового
кодексу України, оскільки воно
прийнято за відсутності
обвинувального вироку чи ухвали суду
про закриття кримінального
провадження.

Відповідач надав суду заперечення
проти позову у письмовій формі.
Посилаючись на правомірність дій
Кіцманської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Чернівецькій
області при проведенні позапланової
невиїзної документальної перевірки
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати до бюджету
податку на доходи фізичних осіб ОСОБА_4
за період з 01 січня 2007 року по 31 грудня
2013 року та обґрунтованість прийнятого
за її результатами податкового
повідомлення-рішення форми «Р» №
від 26 травня 2014 року, просив суд в
задоволенні позову відмовити повністю.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав з
підстав, наведених у позовній заяві.
Просив суд позов задовольнити
повністю.

Представники відповідача надали
пояснення аналогічні тим, що містяться
у письмових запереченнях проти позову.
Просили суд в задоволенні позову
відмовити повністю. При цьому на
запитання суду повідомили про допущені
описки в Акті перевірки від 12 травня 2014
року №000437/264/27/7/1700/НОМЕР_1, а саме: щодо
помилкового посилання в пункті 2.2.1 Акту
на постанову старшого слідчого СУ УМВС
України в Чернівецькій області
підполковника міліції Вельничука Я.І.
від 10 січня 2014 року №4 «ОЗ»/488/6 та щодо
помилкового зазначення у висновках
Акту періоду « 01.01.2005р.» замість «
01.01.2007р.».

Заслухавши пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання,
дослідивши наявні матеріали, всебічно
та повно з'ясувавши всі обставини
справи, об'єктивно оцінивши докази, що
мають юридичне значення для вирішення
спору по суті, суд дійшов висновку про
те, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою:
АДРЕСА_1.

На підставі наказу Кіцманської ОДПІ
від 24 квітня 2014 року №317 «Про
проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки»,
повідомлення від 24 квітня 2014 року №003
та на виконання постанови старшого
слідчого СУ УМВС України в
Чернівецькій області від 31 березня 2014
року №4 «ОЗ»/004/8 «Про призначення
документальної позапланової
перевірки» посадовими особами
Кіцманської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Чернівецькій області проведена
позапланова невиїзна документальна
перевірка своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та сплати до
бюджету податку на доходи фізичних
осіб фізичною особою ОСОБА_4 за період з
01 січня 2007 року по 31 грудня 2013 року.

За результатами проведеної перевірки
контролюючим органам складено Акт
№000437/264/27/7/1700/НОМЕР_1 від 12 травня 2014
року, який містить висновки про
порушення платником податків фізичною
особою ОСОБА_4:

- підпункт «в» підпункту 4.1.4 пункту 4.1
статті 4 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» від 21 грудня 2000 року
№2181-111 (із змінами та доповненнями),
підпункт «а» пункту 18.1 статті 18,
підпункт «в» пункту 19.1 статті 19 Закону
України № 889-ІУ від 22 травня 2003 року
«Про податок з доходів фізичних осіб»
(зі змінами та доповненнями) не подання
декларацій про доходи, а саме, за 2007 рік
- граничний термін подання 31.03.2008 року
фактично декларацію не подано, за 2008
рік - граничний термін подання 31.03.2009
року фактично декларацію не подано, за
2009 рік - граничний термін подання 31.03.2010
року фактично декларацію не подано, за
2010 рік - граничний термін подання 31.03.2011
року фактично декларацію не подано, за
2011 рік - граничний термін подання 30.04.2012
року фактично декларацію не подано, за
2012 рік - граничний термін подання 30.04.2013
року фактично декларацію не подано, за
2013 рік - граничний термін подання 30.04.2014
року фактично декларацію не подано;

- підпункту «а» пункту 19.1 статті 19
Закону України № 889-ІУ від 22 травня 2003
року «Про податок з доходів фізичних
осіб» (зі змінами та доповненнями) та
підпункт «а» пункту 176.1 статті 176
Податкового кодексу України від 02
грудня 2010 року №2755-УІ (із змінами та
доповненнями) - не ведення обліку
доходів та витрат в обсягах необхідних
для визначення суми загального річного
оподатковуваного доходу за період з 01
січня 2007 року по 31 березня 2011 року;

- пункт 44.3 статті 44 Податкового кодексу
України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (зі
змінами та доповненнями) - не
забезпечення зберігання документів,
пов'язаних з обчисленням і сплатою
податку на доходи фізичних осіб;

- підпункт «а» пункту 18.1 статті 18,
підпункти «а», та «в» пункту 19.1 статті 19
Закону України №889-ІУ від 22 травня 2003
року «Про податок з доходів фізичних
осіб» (зі змінами та доповненнями) та
підпункт «а» пункту 176.1 статті 176
Податкового кодексу України від 02
грудня 2010 року №2755-VI (із змінами та
доповненнями) - не визначення
оподатковуваного (чистого) доходу за
період з 01 січня 2007 року по 31 грудня 2013
року в результаті чого донараховано
2120705,46 грн. податку з доходів фізичних
осіб, в т.ч. за 2007 рік - 636722,87 грн., за 2008
рік - 779988,86 грн., за 2009 рік - 265115,42 грн., за
2010 рік - 314527,90 грн., за 2011 рік - 82379,82 грн.,
за 2012 рік - 30728,68 грн., за 2013 рік - 11241,91 грн.

На підставі Акта перевірки
№000437/264/27/7/1700/НОМЕР_1 від 12 травня 2014
року Кіцманської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Чернівецькій області прийнято
податкове повідомлення-рішення форми
«Р» № від 26 травня 2014 року, яким
ОСОБА_4 збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб, що сплачуються
фізичними особами за результатами
річного декларування, на 2 650 881 грн 82
коп., з яких: за основним платежем - 2 120 705
грн 46 коп., за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) - 530 686 грн 36 коп.

Не погоджуючись з указаним податковим
повідомленням-рішенням та вважаючи
його протиправним, ОСОБА_4 звернувся до
суду з даним позовом.

Частиною другою статті 19 Конституції
України передбачено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

З обставин справи вбачається, що
відповідачем за результатами
проведеної позапланової невиїзної
документальної перевірки
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати до бюджету
податку на доходи фізичних осіб
фізичною особою ОСОБА_4 за період з 01
січня 2007 року по 31 грудня 2013 року було
зроблено висновки про порушення
позивачем підпункту «в» підпункту 4.1.4
пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»;
підпункту «а» пункту 18.1 статті 18,
підпункти «а» та «в» пункту 19.1 статті 19
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб»; пункту 44.3 статті 44,
підпункту «а» пункту 176.1 статті 176
Податкового кодексу України.

Так, згідно підпункту «в» підпункту 4.1.4
пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» від 21
грудня 2000 року №2181-III (був чинним до 01
січня 2011 року) податкові декларації
подаються за базовий податковий
(звітний) період, що дорівнює
календарному року, крім випадків,
передбачених підпунктом "г" підпункту
4.1.4 цього пункту, - протягом 60
календарних днів за останнім
календарним днем звітного
(податкового) року.

Підпунктом «а» пункту 18.1 статті 18
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» від 22 травня 2003 року №
889-IV (був чинним до 01 січня 2011 року)
передбачалось, що річна декларація про
майновий стан і доходи (податкова
декларація) (далі - декларація)
подається платником податку, який
зобов'язаний подавати таку декларацію
згідно з нормами цього Закону або інших
законів.

Відповідно до підпункту «а» та «в»
пункту 19.1 статті 19 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб»
платники податку зобов'язані вести
облік доходів і витрат у обсягах,
достатніх для визначення суми
загального річного оподатковуваного
доходу, у разі коли такий платник
податку зобов'язаний цим Законом
подавати декларацію або має право на
таке подання з метою повернення
надміру сплачених податків, у тому
числі при застосуванні права на
податковий кредит; подавати декларацію
за встановленою формою у визначені
строки у випадках, коли згідно з
нормами цього Закону таке подання є
обов'язковим; на вимогу податкового
органу та у межах його компетенції,
визначеної законодавством, пред'являти
документи і відомості, пов'язані з
виникненням доходу або права на
отримання податкового кредиту,
обчисленням і сплатою податку, та
підтверджувати необхідними
документами достовірність відомостей,
зазначених у декларації з цього
податку.

Згідно пункту 44.3 статті 44 Податкового
кодексу України від 02 грудня 2010 року №
2755-VI (набрав чинності з 01 січня 2011 року)
платники податків зобов'язані
забезпечити зберігання документів,
визначених у пункті 44.1 цієї статті, а
також документів, пов'язаних із
виконанням вимог законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи, не
менш як 1095 днів з дня подання
податкової звітності, для складення
якої використовуються зазначені
документи, а у разі її неподання- з
передбаченого цим Кодексом граничного
терміну подання такої звітності.

Відповідно до підпункту «а» пункту 176.1
статті 176 Податкового кодексу України
платники податку зобов'язані вести
облік доходів і витрат в обсягах,
необхідних для визначення суми
загального річного оподатковуваного
доходу, у разі якщо такий платник
податку зобов'язаний відповідно до
цього розділу подавати декларацію або
має право на таке подання з метою
повернення надміру сплачених податків,
у тому числі при застосуванні права на
податкову знижку.

До висновків про порушення позивачем
наведених норм податкового
законодавства відповідач дійшов на
підставі досліджених договорів
підряду, укладених між ОСОБА_4
(підрядчик) та фізичними особами
(замовниками), а також на підставі
протоколів допиту потерпілих у
кримінальному провадженні №0000004
від 23 листопада 2012 року за ознаками
злочину, передбаченого статтями 190, 191
КК України.

З договорів підряду, укладених між
ОСОБА_4 (підрядчик) та фізичними особами
(замовниками), вбачається, що позивач
приймав на себе замовлення на
будівництво квартир в м. Чернівці, м.
Кіцмань та м. Сторожинець Чернівецької
області, та протягом 2007-2013 років
отримував від замовників грошові
кошти, про що містяться відомості (суми
коштів, дати, підписи ОСОБА_4) на
зворотному боці договорів підряду.

Про отримання ОСОБА_4 як підрядчиком за
укладеними договорами грошових коштів
йдеться і в поясненнях потерпілих у
кримінальному провадженні №0000004
від 23 листопада 2012 року за ознаками
злочину, передбаченого статтями 190, 191
КК України.

Обставини укладення ОСОБА_4 з фізичними
особами договорів підряду та отримання
у зв'язку з цим у перевіряємий період
грошових коштів позивачем в ході
розгляду справи спростовані не були.

Під час перевірки контролюючим органом
було встановлено, що фізична особа
ОСОБА_4 у період з 01 січня 2007 року по 31
грудня 2013 року отримав кошти на
загальну суму 14 053 539 грн 48 грн. Для
перевірки фізичною особою ОСОБА_4 не
було представлено первинних
документів, пов'язаних з визначенням
об'єкта оподаткування податком з
доходів фізичних осіб. Всього за
результатами перевірки визначено
податок з доходів фізичних осіб
належний позивачем до сплати з 01 січня
2007 року по 31 грудня 2013 року в сумі 2 120 705
грн 46 коп.

Отже, позивач зобов'язаний був у
вказаний період подавати декларації
про дохід та про майновий стан і доходи,
в яких самостійно визначити та
сплатити суму податкового
зобов'язання.

Проте, в порушення підпункту «в»
підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами»; підпункту «а» пункту 18.1
статті 18, підпункти «а» та «в» пункту 19.1
статті 19 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб»; пункту 44.3
статті 44, підпункту «а» пункту 176.1
статті 176 Податкового кодексу України
позивачем не було подано декларацій
про доходи в період 2007 -2013 років, не
вівся облік доходів та витрат в обсягах
необхідних для визначення суми
загального річного оподатковуваного
доходу, не забезпечено зберігання
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податку на доходи фізичних
осіб, не визначено оподатковуваний
(чистого) дохід за вказаний період.

За таких обставин, суд вважає
правомірним прийняте відповідачем за
результатами проведеної перевірки та
на підставі Акту №000437/264/27/7/1700/НОМЕР_1
від 12 травня 2014 року податкове
повідомлення-рішення форми «Р» №
від 26 травня 2014 року, яким ОСОБА_4
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб, що
сплачуються фізичними особами за
результатами річного декларування, на 2
650 881 грн 82 коп., з яких: за основним
платежем - 2 120 705 грн 46 коп., за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) - 530
686 грн 36 коп.

Доводи позивача в обґрунтування позову
про непроведння відповідачем
зустрічних звірок з контрагентами за
договорами, що передбачено Порядком
проведення органами державної
податкової служби зустрічних звірок,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 27 грудня 2010 року
№1232, є безпідставними.

Зазначеним підзаконним
нормативно-правовим актом передбачено,
що зустрічна звірка полягає у
зіставленні даних первинних
бухгалтерських та інших документів
суб'єкта господарювання, що
здійснюється органами державної
податкової служби, з метою
документального підтвердження
господарських відносин з платником
податків та зборів, а також
підтвердження відносин, виду, обсягу і
якості операцій і розрахунків, що
здійснювалися між ними, для з'ясування
їх реальності та повноти відображення
в обліку платника податків (пункт 1
Порядку проведення органами державної
податкової служби зустрічних звірок) .

Зустрічні звірки проводяться у
суб'єктів господарювання, щодо
здійснення операцій з якими під час
перевірки платника податків та зборів
виникають сумніви стосовно факту
здійснення таких операцій або якщо
існують розбіжності задекларованих у
деклараціях з податку на додану
вартість показників податкового
кредиту та податкових зобов'язань
(пункт 2 Порядку проведення органами
державної податкової служби
зустрічних звірок).

Між тим, в даному випадку ОСОБА_4
заключав договори підряду та отримував
у зв'язку з цим грошові кошти не як
суб'єкт господарювання, а як фізична
особа, яка не зобов'язана вести
бухгалтерський облік. Тому відповідач
не повинен був проводити зустрічні
звірки з контрагентами позивача за
договорами підряду.

Щодо тверджень позивача про те, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення винесено
відповідачем в порушення вимог пункту
86.9 статті 86 Податкового кодексу
України, оскільки воно прийнято за
відсутності обвинувального вироку чи
ухвали суду про закриття кримінального
провадження, суд зазначає наступне.

Згідно підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті
78 Податкового кодексу України, на
підставі якого відповідачем було
проведено перевірку, документальна
позапланова перевірка здійснюється за
наявності судового рішення суду
(слідчого судді) про призначення
перевірки або постанову органу, що
здійснює оперативно-розшукову
діяльність, слідчого, прокурора,
винесену ними відповідно до закону.

Пунктом 86.9 статті 86 Податкового
кодексу України передбачено, що у разі
якщо грошове зобов'язання
розраховується контролюючим органом
за результатами перевірки, проведеної
з обставин, визначених підпунктом 78.1.11
пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, щодо
кримінального провадження, у якому
розслідується кримінальне
правопорушення стосовно посадової
особи (посадових осіб) платника
податків (юридичної особи) або фізичної
особи - підприємця, що перевіряється,
предметом якого є податки та/або збори,
податкове повідомлення-рішення за
результатами такої перевірки
приймається таким контролюючим
органом протягом 10 робочих днів з дня,
наступного за днем отримання цим
контролюючим органом відповідного
судового рішення (обвинувальний вирок,
ухвала про закриття кримінального
провадження за нереабілітуючими
підставами), що набрало законної сили.

Водночас, як вбачається з обставин
справи, кримінальне провадження
відносно позивача було відкрито за
ознаками кримінального
правопорушення, передбаченого
статтями 190, 191 КК України, предметом
якого не є податки та/або збори.

Відтак, посилання позивача в
обґрунтування позову на недотримання
відповідачем пункту 86.9 статті 86
Податкового кодексу України при
прийнятті оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення є помилковим.

При цьому суд також бере до уваги лист
Державної податкової адміністрації
України від 25 січня 2011 року № 1754/7/23-8017
«Щодо перевірок у рамках кримінальної
справи», в якому зазначено, що за
результатами перевірок платників
податків, призначених в рамках
порушеної кримінальної справи про
злочини, предметом якої є податки,
збори (ст. 212 Кримінального кодексу
України), контролюючий орган визначає
суми грошових зобов'язань, але
податкове повідомлення-рішення не
приймає. В інших випадках (за
результатами перевірок платників
податків відносно яких та/ або їх
посадових осіб кримінальну справу не
порушено або порушено кримінальну
справу, предметом якої не є податки,
збори) грошові зобов'язання
визначаються та, відповідно,
приймається податкове
повідомлення-рішення щодо платників
податків в загальновстановленому
порядку (п. 58.1 ст. 58 ПКУ).

Доказами в адміністративному
судочинстві, за визначенням частини
першої статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

У відповідності до частини першої
статті 70 Кодексу адміністративного
судочинства України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмету доказування.

Згідно частини першої та другої статті
71 Кодексу адміністративного
судочинства України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи наведені норми
матеріального і процесуального права,
взаємний та достатній зв'язок зібраних
по справі доказів у їх сукупності та
зважаючи на те, що позивачем не було
надано належних та допустимих доказів
в обґрунтування позовних вимог, а
відповідачем, у свою чергу, доведено
обґрунтованість та правомірність
прийняття оскаржуваного рішення, суд
приходить до висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позову.

Оскільки частиною третьою статті 4
Закону України «Про судовий збір» від 08
липня 2011 року №3674-VI передбачено, що під
час подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору, позивачем при поданні позовної
заяви було сплачено 487 грн 20 коп, що
підтверджується квитанцією №103 від 19
серпня 2014 року.

Поряд з цим частиною третьою статті 4
Закону України «Про судовий збір»
також визначено, що решта суми судового
збору стягується з позивача або
відповідача пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Зважаючи на те, що позивачу відмовлено
у задоволенні позовних вимог повністю,
останній повинен сплатити до
Державного бюджету України недоплату
судового збору за подання даного
позову, яка становить 4384 грн 80 коп. (4872,00
грн - 487 грн 20 коп).

Керуючись статтями 160 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 до Державного
бюджету України судовий збір у розмірі
4384 (чотири тисячі триста вісімдесят
чотири) грн 80 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається до
Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Чернівецький окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Суддя
О.П. Лелюк

Постанова у повному обсязі складена 17
жовтня 2014 року.