Справа № 810/4574/14
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2014 року 810/4574/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючого - судді
Лисенко В.І., розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1доБориспільської об'єднаної
державної податкової інспекції ГУ
Міндоходів у Київській
областіпроскасування податкового
повідомлення -рішення,в с т а н о в и в:

До Київського окружного
адміністративного суду звернулась
фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з
позовом до Бориспільської об'єднаної
державної податкової інспекції ГУ
Міндоходів у Київській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення -рішення від
24.09.2012 № .

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 14.03.2013 у
справі № 810/701/13, залишеною без
змін ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 25.06.2013, у
задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
від 22.07.2014 рішення судів попередніх
інстанцій скасовано, справу направлено
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

У своїй ухвалі від 22.07.2014 Вищий
адміністративний суд України зазначив,
що суди при вирішенні справи повинні
дослідити умови договору оренди землі
комунальної власності щодо розміру
орендної плати, яку зобов'язаний був
вносити орендар, порядку перегляду
розміру орендної плати, чи передбачав
він внесення відповідних змін до
договору, чи ні, а також, чи подавалася
позивачем довідка про нормативну
грошову оцінку орендованої ділянки на
2012 рік, відповідно до вимог пункту 286.2
статті 286 Податкового кодексу України.

Ухвалою Київського окружного
адміністративного суду від 31.07.2014
адміністративну справу прийнято до
провадження судді Лисенко В.І.

У судове засідання сторони,
повідомлені належним чином про час,
дату та місце судового розгляду, не
з'явились.

Від представника позивача до суду
надійшло клопотання про розгляд справи
за його відсутності.

Відповідач про причини неявки суд не
повідомив, із заявами про відкладення
судового розгляду до суду не звертався,
заперечень чи відзиву на позовну заяву
до суду не подавав.

Згідно із частиною четвертою статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Відповідно до частини шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку про розгляд справи за
відсутності сторін та у порядку
письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню виходячи з
наступного.

23 жовтня 2007 між Головурівською
сільською радою (Орендодавець) та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
(Орендар) укладено договір оренди
земельної ділянки, яка знаходиться по
АДРЕСА_1.

Згідно із пунктом 1.4. вказаного
договору оренди нормативна грошова
оцінка земельної ділянки становить
118191,40 грн.

Відповідно до підпункту 2.7.1 пункту 2.7
договору орендна плата встановлюється
та справляється в грошовій формі за рік
у розмірі 10% від грошової оцінки
земельної ділянки, визначеної у пункті
1.4 цього договору: 11819,14 грн. щорічно. Цим
же підпунктом договору передбачено, що
обчислення розміру орендної плати за
землю здійснюється з урахуванням
індексів інфляції і збільшується на
такі індекси без складання додаткових
угод відносно зміни розміру орендної
плати.

26 січня 2011 року позивач подав до
податкового органу Декларацію № 108,
згідно із якою самостійно розрахував
орендну плату за 2011 рік, починаючи з
01.01.2011, на загальну суму 14822,71 грн.
Орендна плата розрахована, виходячи з
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки, зазначеної у вказаному
Договорі оренди, у розмірі 148227,10 грн.,
ставка податку - 10% від нормативно
грошової оцінки земельної ділянки.

25 травня 2012 податковим органом
проведено камеральну перевірку
зазначеної декларації позивача, за
результатами якої складено Акт № 52.

Камеральною перевіркою встановлено
порушення позивачем пункту 286.2 статті
286 Податкового кодексу України в
частині не надання позивачем
поновленої нормативно-грошової оцінки
за 2011 рік.

За результатами перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 09.07.2012 №
, яким позивачу нараховане
грошове зобов'язання з орендної плати
за землю у розмірі 60246,93 грн. (53551,94 грн. -
основне зобов'язання, 13387,99 грн. -
штрафні санкції).

Не погоджуючись з вказаним податковим
повідомленням-рішенням, позивач
звернувся до суду з даним
адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступного.

Спірні правовідносини врегульовано
Податковим кодексом України від 02.12.10
№ 2755-VI (далі-Податковий
кодекс) та Законом України «Про оренду
землі» від 06.10.1998 №161-XIV (далі-Закон
України «Про оренду землі»).

Згідно із статтею 1 Закону України «Про
оренду землі» оренда землі - це
засноване на договорі строкове платне
володіння і користування земельною
ділянкою, необхідною орендареві для
проведення підприємницької та інших
видів діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону України
«Про оренду землі» договір оренди
землі - це договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Згідно із статтею 15 Закону України «Про
оренду землі» орендна плата із
зазначенням її розміру, індексації,
форм платежу, строків, порядку її
внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату
відноситься до істотних умов договору
оренди землі.

Відповідно до статті 21 Закону України
«Про оренду землі», орендна плата за
землю - це платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою. Розмір, форма і
строки внесення орендної плати за
землю встановлюються за згодою сторін
у договорі оренди (крім строків
внесення орендної плати за земельні
ділянки державної та комунальної
власності, які встановлюються
відповідно до Податкового кодексу
України).

Згідно із статтею 9 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 № 2755-VI, плата за
землю віднесена до загальнодержавних
зборів.

Згідно із статтею 288 Податкового
кодексу України, єдиною юридичною
підставою для нарахування орендної
плати за земельну ділянку є договір
оренди такої земельної ділянки. Цією
статтею передбачено, що органи
виконавчої влади та органи місцевого
самоврядування, які укладають договори
оренди землі, повинні до 1 лютого
подавати органу державної податкової
служби за місцезнаходженням земельної
ділянки переліки орендарів, з якими
укладено договори оренди землі на
поточний рік, та інформувати
відповідний орган державної
податкової служби про укладення нових,
внесення змін до існуючих договорів
оренди землі та їх розірвання до 1 числа
місяця, що настає за місяцем, у якому
відбулися зазначені зміни. Платником
орендної плати є орендар земельної
ділянки. Розмір та умови внесення
орендної плати встановлюються у
договорі оренди між орендодавцем
(власником) і орендарем.

Таким чином, положеннями Податкового
кодексу передбачено, що питання щодо
встановлення розміру орендної плати за
земельні ділянки державної та
комунальної власності вирішується за
згодою сторін договору оренди
земельної ділянки із закріпленням
розміру орендної плати в такому
договорі оренди, тому саме умови
договору (включаючи і умови щодо
розміру орендної плати) є обов'язковими
для виконання сторонами.

Суд звертає увагу, що органи державної
податкової служби України не наділені
правом самостійно визначати у договорі
оренди розмір орендної плати за
земельні ділянки.

У той же час, як контролюючі органи з
питань правильності визначення та
сплати податків, вони лише перевіряють
правильність визначення та строки
сплати орендної плати.

Суд зазначає, що ані Податковий кодекс
ані будь-який інший
нормативно-правовий акт не містить
норм, які б зобов'язували орендаря
сплачувати орендну плату у розмірі, що
не відповідає розміру, визначеному в
договорі оренди.

Щодо посилань відповідача на той факт,
що оскільки нормативно-грошова оцінка
ділянки позивача виросла, то останній у
відповідності до положень статті 286
Податкового кодексу зобов'язаний був
разом з декларацією подати до
податкового органу довідку про нову
нормативно-грошову оцінку зазначеної
ділянки та розрахувати орендну плату
згідно нової нормативно грошової
оцінки, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що дійсно Рішенням
Головурівської сільської ради
Бориспільського району Київської
області від 29.12.2009 № 1682-41-У «Про
затвердження технічної документації з
нормативної грошової оцінки земель
населених пунктів Головурівської
сільської ради» затверджено технічну
документацію з нормативно- грошової
оцінки земель сільських населених
пунктів Головурівської сільської ради
сіл Головурів та Кийлів (у тому числі,
орендованої позивачем ділянки).

Рішення Головурівської сільської ради
Бориспільського району Київської
області від 29.12.2009 № 1682-41-У
опубліковано у офіційному друкованому
засобі масової інформації -
Громадсько-політичній газеті
Бориспільщини «Трудова Слава» 25.01.2011.

Водночас, як убачається з Договору
оренди від 23.10.2007, орендна плата може
бути збільшена лише за згодою сторін, а
в окремих випадках, за вимогою
орендодавця, проте лише один раз на рік
та за умови обов'язкового викладення
таких змін у письмовій формі.

При цьому, судом встановлено, що станом
на день подання позивачем декларації з
орендної плати за землю за 2011 рік,
будь-яких змін до вищенаведеного
Договору оренди від 23.10.2007 сторонами
не вносилось.

Лише 10.07.2012, після підписання змін до
Договору від 23.10.2007, сторони домовились
змінити пункти договору в частині
підвищення нормативно-грошової оцінки
та суми орендної плати.

Наведене свідчить, що до 10.07.2012 у
позивача не виникало обов'язку
сплачувати орендну плату з урахуванням
зміненої нормативно-грошової оцінки
земельної ділянки.

Щодо неподання позивачем разом з
декларацією за 2011 рік довідки про нову
нормативного грошову оцінку, суд
зазначає наступне.

Судом встановлено, що дійсно зазначена
довідка разом з декларацією з орендної
плати за землю за 2011 рік позивачем не
подавалась.

Проте, на переконання суду, факт
неподання позивачем довідки про нову
нормативного грошову оцінку жодним
чином не свідчить про заниження ним
грошового зобов'язання з орендної
плати за землю, оскільки, як вже
встановлено вище, сума орендної плати
за земельні ділянки, у тому числі,
державної та комунальної власності,
визначається лише відповідним
орендним Договором.

Крім того, відповідачем не доведено
факт обізнаності позивача щодо зміни
нормативно грошової оцінки, адже в
матеріалах справи відсутні докази на
підтвердження того, що сільська рада
повідомляла позивача про зміну
нормативно грошової оцінки
орендованої останнім ділянки та
ініціювала збільшення розміру
орендної плати до подання позивачем
зазначеної декларації за 2011 рік.

За таких обставин, враховуючи
викладене, суд дійшов висновку, що
донарахування позивачу зобов'язання зі
сплати орендної плати за землю у
розмірі 60246,93 грн. здійснено
відповідачем безпідставно, а відтак,
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення відповідача від
24.09.2012 № є протиправним та
підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Проте, вимог з приводу відшкодування
судових витрат позивачем суду не
заявлено, у зв'язку з чим судові витрати
розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Бориспільської об'єднаної державної
податкової інспекції ГУ Міндоходів у
Київській області від 24.09.2012 № .

Стягнути з Державного бюджету на
користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 сплачений судовий збір у
розмірі 602 (шістсот дві) гривні 48
копійок.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Лисенко В.І.