Справа № 872/9322/13
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2013-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"12" листопада 2013 р. справа №
804/169/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко
О.М. (доповідач),

суддів: Юхименка О.В.,
Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання
Чепурко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Відкритого
акціонерного товариства "Дніпрошина"

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
25.03.2013 р. у справі № 804/169/13-а

за позовом Відкритого акціонерного
товариства "Дніпрошина"

до Державної податкової інспекції в
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби

про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

встановив:

У січні 2013 року позивач звернувся до
суду першої інстанції з позовом про
скасування податкового
повідомлення-рішення від 08.10.2012р. №
.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
25.03.2013 р. в задоволені позову відмовлено
повністю. Постанова мотивована тим, що
продаж товару за збитковими цінами не
був викликаний об'єктивними причинами,
тому у підприємства не було
передбачених чинним законодавством
підстав для віднесення до складу
податкового кредиту податку на додану
вартість в сумі 2 285 931 грн. за
вересень-листопад 2010 року та січень 2011
року, сплаченого за збитковою
операцією. Штрафні санкції підлягають
застосуванню до позивача, оскільки
нараховані після введення мораторію на
задоволення вимог кредиторів.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач оскаржив її в
апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нову - про
задоволення позову.

У судовому засіданні представник
позивача апеляційну скаргу підтримав,
просив скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нову - про
задоволення позову.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечував, просив
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції - без змін.

Вислухавши представників сторін,
дослідивши докази, наявні в матеріалах
справи, перевіривши в межах доводів
апеляційної скарги дотримання судом
першої інстанції норм

матеріального та процесуального права,
апеляційний суд дійшов висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
знайшло своє підтвердження під час
розгляду апеляційної скарги, що
позивач зареєстрований 02.08.1994 p. та
включений до Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців за ідентифікаційним
кодом 05768898, перебуває на обліку у
відповідача.

Ухвалою Господарського суду
Дніпропетровської області від 15.08.2011 р.
порушено провадження у справі про
банкрутство Відкритого акціонерного
товариства "Дніпрошина" та введено
мораторій на задоволення вимог
кредиторів (а.с. 102).

22.06.2012 р. відповідачем проведено
планову виїзну перевірку Відкритого
акціонерного товариства "Дніпрошина" з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.07.2010 р. по 31.03.2012 р.

За результатами перевірки складено акт
№ 1221/221/05768898 від 03.07.2012 р. (а.с. 8-59),
відповідно до якого відповідачем
встановлені наступні порушення:

- п. 5.1 ст. 5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств",
пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.4 ст. 138 Податкового
кодексу України, п. 1, 3 підрозділу 4
розділу XX Перехідних положень та з
урахуванням пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу -завищено від'ємне
значення об'єкту оподаткування
попереднього звітного періоду в 1 кв. 2012
р. на загальну суму 128 338 465 грн.;

- п.п. 7.4.1 п. 4.1, п. 7.4 ст.ст. 4, 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість", п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України - завищено значення
рядка 25.1 "сума, що підлягає бюджетному
відшкодуванню у зменшення на рахунок
платника у банку" на загальну суму 2 266 812
грн., у тому числі за вересень 2010 - 117 865
грн.. за жовтень 2010 - 245 397 грн., за
листопад 2010 - 635 128 грн., за січень 2011 - 1 268
422 грн., що призвело до заниження
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 2 266 812
грн.;

- заниження податкового зобов'язання з
податку на додану вартість на загальну
суму 1643 891 грн.;

- завищення від'ємного значення, який
після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду на загальну суму 20 289 грн. (а.с.
58).

Відповідач обґрунтовує в акті
порушення законодавства у зв'язку зі
здійсненням підприємством продажу
готової продукції за нижчими цінами
ніж виробнича собівартість цієї
продукції і, як наслідок, отриманням
збитків, зокрема, у 2 півріччі 2010 року на
суму 12 228 104 грн., у 1 кварталі 2011 року - 20
271 435 грн., у 2-4 кварталах 2011 року - 50 738 589
грн.

Листом ДПІ у Бабушкінському районі
М.Дніпропетровська Дніпропетровської
області ДПС від 07.06.2012 №9963/10/221 на ім'я
керівника ВАТ «Дніпрошина» надано
запит щодо надання пояснення та
документального підтвердження по
наступним питанням:

- відомості щодо формування
собівартості готової продукції, робіт,
послуг та визначення зворотних
відходів у кількісному та вартісному
виразі;

- обґрунтування економічної
доцільності вищенаведених фактів та їх
відповідність визначенню терміну
«господарська діяльність» щодо
створення підприємства з метою
отримання за результатами
господарсько-фінансової діяльності
прибутків;

- доведення відсутності будь-якої
можливості реалізації готової
продукції, наданих послуг за цінами,
більшими, ніж виробнича собівартість;

- відображення впливу здійснення
господарських операцій щодо збиткової
реалізації окремих видів продукції у
кожному звітному перевіряємому
періоді на показники податкового
обліку підприємства в частині
формування обсягу доходів від
реалізації продукції та податкового
зобов'язання з ПДВ або коригування
обсягу здійснених витрат та
податкового кредиту.

Станом на 22.06.2012 року відповіді, яка б
містила економічно доведені
обґрунтування щодо доцільності
здійснення операцій з продажу готової
продукції за цінами нижчими виробничої
собівартості та в цілому системного
характеру проведення збиткової
діяльності підприємства від ВАТ
"Дніпрошина" відповідачем не отримано.

На підставі акту № 1221/221/05768898 від 03.07.2012
р. відповідачем винесено податкове
повідомлення-рішення від 08.10.2012 р. №
, яким зменшено бюджетне
відшкодування на суму 2 285 931,00 грн., в т.ч.
за січень 2011 року - 1287541 грн., вересень
2010 року - 117865 грн., жовтень 2010 року - 245397
грн., листопад 2010 року - 635128 грн., та
нараховані штрафні санкції в розмірі 1
142 965,50 грн. (а.с. 85).

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
правомірності податкового
повідомлення-рішення відповідача від
08.10.2012 р. № .

Згідно п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих(сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України
"Про податок на додану вартість"
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з, у т.ч.,
придбанням або виготовлення товарів ( у
тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до ст. 3 Господарського
кодексу України під господарською
діяльністю розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва спрямовану на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність. Господарська діяльність,
що здійснюється для досягнення
економічних і соціальних результатів
та з метою одержання прибутку, є
підприємництвом, а суб'єкти
підприємництва - підприємцями.

Статтею 42 Господарського кодексу
України визначено, що підприємництво -
це безпосередня, самостійна,
систематична, на власний ризик
діяльність по виробництву продукції,
виконанню робіт, наданню послуг з метою
отримання прибутку, яка здійснюється
фізичними та юридичними особами
зареєстрованими як суб'єкти
підприємницької діяльності у порядку,
встановленому законодавством.

З наведеного вбачається, що
зарахування податкового кредиту
можливо лише у межах господарської
діяльності платника податку.
Діяльність платника податків
спрямована на отримання збитків не є
господарською, тому у відповідача
відсутні правові підстави для
зарахування податкового кредиту сум по
операціях, які призводять до отримання
збиткового фінансового результату.

Позивач не надав доказів в
обґрунтування необхідності продажу
товару за цінами, нижчими за
собівартість.

Продаж позивачем товару за цінами,
які є нижчими собівартості не були
зумовлені характером виробничої або
іншої діяльності позивача, оскільки не
мали на меті отримання доходу від цих
операцій. Намір одержати дохід шляхом
відшкодування податку на додану
вартість з бюджету не можна розглядати
як самостійну ділову мету.

Згідно ст. 1 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
мораторій на задоволення вимог
кредиторів - це зупинення виконання
боржником грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), термін
виконання яких настав до дня введення
мораторію, і припинення заходів,
спрямованих на забезпечення виконання
цих зобов'язань та зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), застосованих до прийняття
рішення про введення мораторію.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
мораторій на задоволення вимог
кредиторів вводиться одночасно з
порушенням провадження у справі про
банкрутство, про що зазначається в
ухвалі господарського суду.

Протягом дії мораторію на задоволення
вимог кредиторів не нараховуються
неустойка (штраф, пеня), не
застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів).

Згідно до п. 3 ч. 1 ст. 23 вказаного Закону
України з дня прийняття господарським
судом постанови про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури: припиняється нарахування
неустойки (штрафу, пені), процентів та
інших економічних санкцій по всіх
видах заборгованості банкрута.

Позиція Верховного суду України по
цьому спірному питанню викладена у
постанові від 25.06.2011 р. по справі №
21-113а11, і полягає в наступному:

"З порушенням провадження у справі про
банкрутство не пов'язується завершення
підприємницької діяльності боржника,
він має право укладати угоди, у нього
можуть виникати нові зобов'язання. З
огляду на наведене можна зробити
висновок про те, що дія мораторію
поширюється лише на задоволення вимог
конкурсних кредиторів.

Що стосується зобов'язань поточних
кредиторів, то за цими зобов'язаннями,
згідно із загальними правилами,
нараховуються неустойка (штраф, пеня),
застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань та зобов'язань
щодо сплати податків і зборів
(обов'язкових платежів).

За своєю правовою природою фінансові
та економічні санкції є додатковими
зобов'язаннями, які забезпечують
належне виконання основного
зобов'язання і є похідними від нього,
мораторій не зупиняє виконання
боржником грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), які
виникли після введення мораторію, то,
відповідно, і не припиняє заходів,
спрямованих на їх забезпечення.

Невиконання таких зобов'язань є
правопорушенням. Отже, нарахування
санкцій, застосування заходів
забезпечення за невиконання згаданих
зобов'язань та примусове стягнення на
підставі виконавчих документів коштів
на виконання таких грошових
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), а також
штрафних санкцій ґрунтується на
законі."

Штрафні санкції позивачу нараховані
податковим органом за порушення норм
податкового законодавства у
вересні-листопаді 2010 року та січні 2011
року, при цьому оскаржуване податкове
повідомлення-рішення винесене після
введення мораторію на задоволення
вимог кредиторів, тому дія мораторію на
виконання цих зобов'язань не
розповсюджується.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про правомірність
оскарженого податкового
повідомлення-рішення.

За таких обставин, колегія суддів
доходить висновку, що суд першої
інстанції об'єктивно, повно, всебічно
дослідив обставини, які мають суттєве
значення для вирішення справи, та
ухвалив судове рішення без порушення
норм матеріального і процесуального
права; доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а тому постанову слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства "Дніпрошина"
залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
25.03.2013 р. у справі № 804/169/13-а залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України в
порядку та строки, визначені ст. 212
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
О.М. Панченко

Суддя:
О.В. Юхименко

Суддя:
А.О. Коршун