Справа № 820/6946/14
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 р.Справа № 820/6946/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

за участю секретаря судового засідання
Мороз Є.В.,

представників сторін: позивача -
Трембач А.П., відповідача - Піскун О.В.,
Коваленко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Фірми "ДіМєрус Інженерінг"
Товариства з обмеженою
відповідальністю на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 08.07.2014р. по
справі № 820/6946/14

за позовом Фірми "ДіМєрус
Інженерінг" Товариства з обмеженою
відповідальністю

до Державної податкової інспекції
у Московському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області

про скасування податкового
повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Фірма "ДіМєрус Інженерінг"
Товариство з обмеженою
відповідальністю (далі - ТОВ фірма
«ДіМєрус Інженерінг»), звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Московському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області (далі
по тексту - ДПІ у Московському районі м.
Харкова, відповідач), в якому просив суд
визнати незаконним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Московському районі м. Харкові
Головного управління Міндоходів у
Харківській області № 201 (форма
"Р") про визначення податкового
зобов'язання по податку на додану
вартість із вироблених в Україні
товарів (робіт, послуг) в розмірі 301667
грн. - за основним платежем та 150833,5 грн. -
за штрафними (фінансовими) санкціями.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 08.07.2014 року
по справі № 820/6946/14 в задоволенні
адміністративного позову Фірми
"ДіМєрус Інженерінг" Товариства з
обмеженою відповідальністю до
Державної податкової інспекції у
Московському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про скасування
податкового повідомлення-рішення -
відмовлено в повному обсязі.

Позивач, не погодившись із вказаною
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції при прийнятті оскаржуваної
постанови норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування обставин справи, просить суд
апеляційної інстанції постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 08.07.2014 року
по справі № 820/6946/14 скасувати, прийняти
нову постанову, якою позовні вимоги
задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги вказує на порушення процедури
проведення позапланової виїзної
перевірки, за результатами якої було
прийнято спірне податкове
повідомлення-рішення. Стверджує, що
фактично документальна перевіірка ТОВ
фірми «ДіМєрус Інженерінг» по
відносинах із ТОВ «ТД «Дінас» не
проводилась, однак, позивачеві було
видано акт перевірки, за висновками
якого було прийнято спірне податкове
повідомлення-рішення. Пояснив, що
позивач не зміг вчасно надати
документи на запит податкового органу
у зв'язку з тим, що на підприємстві
змінився головний бухгалтер, який здав
документи на зберігання в архів, а тому
новому головному бухгалтеру потрібен
був час на підготовку документів, тим
більше, що у запиті ДПІ у Московському
районі м. Харкова ГУ Міндоходів у
Харківській області був відсутній
повний перелік витребуваних
документів. Враховуючи викладене,
позивачем було надано проміжну
відповідь на вказаний запит, однак
відповідач, не дочекавшись
встановленого законом строку, склав та
надіслав на адресу позивача акт
позапланової виїзної перевірки ТОВ
фірми «ДіМєрус Інженерінг» по
відносинам із ТОВ «ТД «Дінас» за період
з 01.02.2012 року по 31.12.2013 року. Вказав, що
судом першої інстанції не було
перевірено правомірності надсилання
позивачеві запиту та проведення
перевірки, не досліджено обставин
господарської операції між позивачем
та ТОВ «ТД «Дінас». Зазначив, що
господарська операція з надання
вказаним контрагентом приміщень в
оренду позивачеві повністю
підтверджена первинними документами.
Крім того, відсутність порушень
податкового законодавства по
відносинам із ТОВ «ТД «Дінас»
підтверджена актом комплексної
перевірки ТОВ фірми «ДіМєрус
Інженерінг» за період 2010-2012 років. З
огляду на викладене, вважає, що у
відповідача відсутні підстави для
висновку про завищення позивачем
податкового кредиту по відносинам із
ТОВ «Дінас» та прийняття спірного
податкового повідомлення-рішення.

Відповідач в надісланих до суду
письмових поясненнях та його
представник у судовому засіданні
просили суд апеляційної інстанції
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а оскаржувану постанову
суду першої інстанції - без змін.
Вказує, що рішення про проведення
позапланової документальної виїзної
перевірки ТОВ фірми «ДіМєрус
Інженерінг» було прийнято
відповідачем у зв'язку з наявністю у
податкового органу інформації, яка
свідчить про можливі порушення
позивачем податкового законодавства
по взаємовідносинам з ТОВ «ТД «Дінас»
та ненаданням позивачем на запит
податкового органу документальних
підтверджень відносин із вказаним
контрагентом. Стверджує, що запит про
надання пояснень та їх документального
підтвердження було вручено під підпис
бухгалтеру підприємства, при цьому
жодних листів-повідомлень про
відстрочку надання документів
позивачем не надавалось; листом № 07/10
від 07.10.2013 року позивач повідомив про
неможливість надання документів, що не
призвело до усунення обґрунтованих
сумнівів податкового органу щодо
можливого порушення ТОВ фірмою
«ДіМєрус Інженерінг» податкового
законодавства. Пояснив, що 18.10.2013 року
на підставі наказу від 15.10.2013 р. 355 та
направлень на перевірку, фахівцями ДПІ
у Московському районі м. Харкова ГУ
Міндоходів у Харківській області було
здійснено вихід за податковою адресою
ТОВ фірми «ДіМєрус Інженерінг»,
посадові особи підприємства було
відсутні, про що складено відповідний
акт. При повторному виході на адресу
підприємства головний бухгалтер
Колесник Н.А., отримавши копію наказу та
направлення на перевірку та вчинивши у
них запис про ознайомлення,
відмовилась повернути їх перевіряючим,
про що складено акт від 21.10.2013 р. «Про
відмову в поверненні оригіналів
направлень». 24.10.2013 року податківцями
було здійснено вихід на податкову
адресу підприємства з метою проведення
перевірки та повернення оригіналів
направлень, однак, посадові особи
(директор та головний бухгалтер) були
відсутні на підприємстві, про що
складено відповідний акт від 24.10.2013
року.

Зазначив, що позивачем до перевірки не
надавались ані договір оренди, ані акти
виконаних робіт, тому встановити суму
орендної плати не виявилось можливим;
при цьому, у розумінні п.44.6 ст.44 ПК
України вказані документи вважаються
такими, що були відсутні у позивача на
час складання податкової звітності.
Відмічає, що надані позивачем до суду
першої інстанції копії запитів до
архіву про надання документів не мають
вхідного штампу організації-адресата,
лише підпис невстановленої особи, що,
на думку відповідача, ставить під
сумнів факт їх надіслання та передачі
документів до архіву. Вказав, що
контрагентом позивача ТОВ «ТД «Дінас»
на запит податкового органу було
надано відповідь про відсутність
взаємовідносин вказаного підприємства
із ТОВ фірмою «ДіМєрус Інженерінг» за
період з 01.02.2012 року по 31.12.2012 року.

Враховуючи викладене, вважає
обґрунтованими висновки акту
перевірки про завищення позивачем
витрат та податкового кредиту,
заниження належних до сплати в бюджет
податків, та не вбачає підстав для
скасування спірного податкового
повідомлення-рішення.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши в
межах апеляційної скарги рішення суду
першої інстанції, доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ДПІ у Московському районі м. Харкова ГУ
Міндоходів Харківській області на
адресу ТОВ "ТД "Дінас" надіслано запит
щодо надання пояснень та
документального підтвердження
взаємовідносин з Фірмою "ДіМєрус
Інженерінг" ТОВ за період з 01.02.2012 року
по 31.12.2012 року та отримано відповідь, що
згідно з даними бухгалтерського обліку
ТОВ "ТД "Дінас" у період з 01.02.2012 р. по
31.12.2012 р. не мало взаємовідносини з
фірмою "ДіМєрус Інженерінг" ТОВ (т. 1,
а.с.29).

Державою податковою інспекцією у
Московському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області 26.09.2013 року було
сформовано та направлено на адресу
позивача запит про надання інформації
та її документального підтвердження №
2210/80/20-34-22-01-16, однак у відповідь на
зазначений запит підприємством було
повідомлено контролюючий орган, що
податковим органом вже було проведено
перевірку за період з 01.04.2010 року по
31.12.2012 року та всі документи, які мали
відношення до перевіряємого періоду
були здані у архів, тому у підприємства
відсутня можливість надати пояснення
та їх документальне підтвердження з
приводу взаємовідносин із ТОВ "ТД
"Дінас" за період з 01.02.2012 року по 31.12.2012
року. Також, повідомлено, що у 2013 році
взаємовідносин із ТОВ ТД «Дінас» у
позивача не було (т.1, а.с.38-39).

У зв'язку із ненаданням позивачем
пояснень та їх документального
підтвердження фахівцями ДПІ у
Московському районі м Харкова на
підставі наказу від 15.10.2014 року та
направлень від 16.10.2013 року № 325 та № 326
було проведено документальну
позапланову виїзну перевірку Фірма
"ДіМерус Інженирінг" з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
взаємовідносин з ТОВ "ТД "Дінас", за
період з 01.02.2012 року по 31.12.2013 року та
подальшої участі отриманих
товарно-матеріальних цінностей (робіт,
послугу) у фінансово - господарських
операціях підприємства, за
результатами якої було складено акт
від 31.10.2013 року № 733/20-34-22-01-05/32337330.

Зазначеним актом перевірки
встановлено порушення, зокрема, п. 198.6
ст. 198 Податкового Кодексу України від
02.12.2010 № 2755-ІУ із змінами та
доповненнями - занижено та підлягає
сплаті до бюджету податок на додану
вартість по взаємовідносинам з ТОВ "ТД
"Дінас", податковий номер 30138061 за період
з 01.02.2012 року по 31.12.2012 року на загальну
суму 301667 грн., в тому числі: за лютий 2012
року - 31667 грн., за березень 2012 року - 20000,00
грн., за квітень 2012 року - 25000,00 грн., за
травень 2012 року - 25000,00 грн., за червень
2012 року - 20000,00 грн., за липень 2012 року
20000,00 грн., за серпень 2012 року - 25000,00 грн.,
за вересень 2012 року - 30000,00 грн., за
жовтень 2012 року - 35000,00 грн., за листопад
2012 року - 35000,00 грн., за грудень 2012 року -
35000,00 грн. (т.1, а.с.22-33).

На підставі наведеного висновку акту
перевірки відповідачем винесено
податкове повідомлення - рішення від
15.11.2013 року № 201 про визначення
податкового зобов'язання по податку на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг) в
розмірі 452500,50 грн., у т.ч. 301667 грн. за
основним платежем та 150833,5 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Позивач, не погодившись із вказаним
податковим повідомленням-рішенням,
звернувся до суду з даним позовом про
його скасування.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем не було надано ані
під час проведення перевірки ані до
заперечень на акт перевірки первинних
документів на підтвердження
правомірності віднесення до складу
податкового кредиту ПДВ по відносинам
із ТОВ «ТД «Дінас», або заяви про
надання необхідність додаткового часу
для отримання вказаних документів із
архіву, у зв'язку з чим господарські
операції між позивачем та вказаним
контрагентом залишились
непідтвердженими первинними
документами, а відповідачем як
суб'єктом владних повноважень доведено
правомірність прийнятого ним
податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції, з
огляду на таке.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що підставою для
визначення позивачу суми грошового
зобов'язання на підставі оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення
слугували висновки ДПІ у Московському
районі м. Харкова ГУ Міндоходів у
Харківській області про порушення ТОВ
фірмою «ДіМєрус» п.198.6 ст.198 ПК України.

Колегія суддів вважає такі висновки
відповідача обґрунтованими,
враховуючи наступне.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
податковий кредит визначено як суму, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Як встановлено пунктом 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України ) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 вказаного Кодексу
визначено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до абзацу першого пункту
201.10 статті 201 Податкового кодексу
України, податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс) (пункт 201.7
статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 201.8 статті 201
Податкового кодексу України право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

В пункті 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України зазначено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 Податкового
кодексу України передбачено, що для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Із системного аналізу вказаних вище
правових норм, можливо дійти до
висновку, що для отримання права на
формування податкового кредиту із сум
ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару
(робіт, послуг), платник повинен мати
податкові накладні, первинні
бухгалтерські документи, видані на
реально отриманий товар (роботи,
послуги), призначені для використання у
власній господарській діяльності.

Крім того, слід зазначити, що за змістом
частини другої статті 3 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" податкова
звітність ґрунтується на даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення
господарської операції у податковому
обліку повинно здійснюватись
відповідно до її реального
економічного змісту на підставі
первинних документів бухгалтерського
обліку.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів для цілей
ведення податкового обліку лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від
16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

За визначенням абзацу 11 вищезазначеної
статті Закону первинний документ -
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Відповідно до вимог п.1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.1995
р. за № 168/704, первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Згідно з положеннями абзацу другого
пункту 2.1 зазначеного Положення
господарські операції -це факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те,
що будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичне здійснення
господарської операції відсутнє,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

На підтвердження правомірності
формування податкового кредиту за
відносинами із ТОВ «Торговий дім
«Дінас» позивачем ТОВ фірмою «ДіМєрус
Інженерінг» надано до матеріалів
справи копії податкових накладних,
виписаних вказаним контрагентом (т.1,
а.с.82-250).

Як встановлено перевіркою, на підставі
вищезазначених податкових накладних,
позивачем було включено до складу
податкового кредиту за період з 01.02.2012
року по 31.12.2012 року суму в розмірі 301667
грн.

Крім того, до суду апеляційної
інстанції позивачем надано копію
договору оренди нежитлового
приміщення № 02/12 від 01.02.2012 року, за
умовами якого ТОВ «Торговий дім
«Дінас» (Орендодавець) надає ТОВ фірмі
«ДіМєрус Інженерінг» (Орендар)
нежитлове приміщення площею 1317 кв.м.,
розташоване за адресою: м. Харків, вул.
Академіка Павлова, 120 на період з 01.02.2012
року по 31.12.2012 року. Орендна плата
вноситься щомісячно не пізніше 20 числа
поточного місяця в сумі 164545,45 грн. (п.4.1
договору). Щомісячно сторони складають
двосторонній акт прийома-передачі в
двох примірниках для кожної сторони в
наступному порядку: Орендар протягом
3-х днів з дня отриманого підписаного
Орендодавцем акту прийому-передачі
зобов'язаний направити на адресу
Орендаря підписаний акт або мотивовану
відмову (п.4.3 договору) (т.2, а.с.71-72).

Також, до матеріалів справи у суді
апеляційної інстанції позивачем
надавались копії акту прийому-передачі
приміщення за договором б/н від 01.02.2012
року (т.2, а.с.73) та квитанцій до
прибуткових касових ордерів (т.2,
а.с.74-102).

Разом з тим, слід відмітити, що
позивачем не надано ані до перевірки,
ані до суду першої та апеляційної
інстанції копій актів прийому-передачі
наданих послуг оренди приміщення,
щомісячне складання яких є
обов'язковим у розумінні п.4.3 договору
№ 02/12 від 01.02.2012 року.

В апеляційній скарзі позивач
стверджував, що господарські операції
між ТОВ фірмою «ДіМєрус Інженерінг» та
ТОВ «ТД «Дінас» підтверджені, зокрема,
актами прийому-передачі наданих
послуг, однак, в судовому засіданні
представник позивача зазначив, що
вищевказані акти у спірних відносинах
не складались і до перевірки не
надавались.

Посилання позивача на передачу до
архіву первинних документів, що
стосуються відносин ТОВ фірми «ДіМєрус
Інженерінг» із ТОВ «ТД «Дінас»,
колегією суддів не беруться до уваги,
оскільки в обґрунтування такого
твердження позивачем надано до
матеріалів справи лише копії запитів
від 14.10.2013 року, 04.11.2013 року до ТОВ «Архів
№ 1» про надання у тимчасове
користування документи за період 2012
року : прибуткових накладних та актів
виконаних робіт сторонніх організацій,
реєстрів податкових накладних,
податкових накладних постачальників
(отримані).

Разом з тим, відповідь архівної
установи на вказані запити в
матеріалах справи відсутня, крім того,
наявні в матеріалах справи копії
запитів не містять даних про їх
фактичне отримання ТОВ «Архів № 1».

Крім того, слід відмітити, що у
відповідності до умов договору №02/12
від 01.02.2012 року сума орендної плати за
період з 01.02.2012 року по 31.12.2012 року
складає 164545,45 грн., однак, податкові
накладні, копії яких надані до
матеріалів справи, свідчать про те, що
загальна сума з ПДВ, сплачена за
господарськими операціями, за
результатами яких виписані податкові
накладні, є меншою, ніж обумовлено
договором.

Так, кожна з податкових накладних, яких
в матеріалах справи налічується 168,
виписана на суму 10000 грн. (всього - 1 680 000
грн.), в той час як відповідно до умов
договору за 11 місяців 2012 року сума
сплаченої орендної плати повинна
складати 1 809 999,95 грн.

Зазначені розбіжності свідчать про
неналежне оформлення первинних
документів по операціям ТОВ фірмою
«ДіМєрус» та ТОВ «ТД «Дінас», та
ставлять під сумнів реальність цих
господарських операцій.

Враховуючи викладене, колегія суддів
зазначає, що позивачем не надано ані до
суду першої, ані до суду апеляційної
інстанції належних доказів реальності
господарських операцій з надання
послуг ТОВ "ТД «Дінас».

Колегія суддів вважає необхідним
відмітити, що наявність у покупця
належно оформлених документів, які
відповідно до Податкового кодексу
України необхідні для віднесення
певних сум до податкового кредиту,
зокрема виданих продавцями
(виконавцями) податкових накладних, не
є безумовною підставою для нарахування
податкового кредиту у випадку
нездійснення самої господарської
операції.

З огляду на те, що позивачем не доведено
фактичного здійснення господарських
операцій з надання йому послуг ТОВ «ТД
«Дінас», колегія суддів вважає, що
надані до матеріалів справи податкові
накладні, видані ТОВ "ТД «Дінас», у
розумінні п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.10 ПК
України не є належною підставою для
формування податкового кредиту, що у
свою чергу свідчить про правильність
висновків податкового органу щодо
завищення позивачем податкового
кредиту за період з 01.02.2012 року по 31.12.2012
року на 301667 грн.

Щодо посилань позивача на те, що
податкові накладні, вписані ТОВ «ТД
«Дінас», пройшли реєстрацію у Єдиному
реєстрі податкових накладних, що, на
думку позивача, свідчить про
відсутність порушень вимог,
передбачених відповідно пунктом 201.1
статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192 ПК
України, колегія суддів зазначає, що
вказані податкові накладні, складені
протягом 2012 року, включають суму ПДВ у
розмірі 1666,67 грн., а тому, у
відповідності до п.11 Підрозділу 2
Розділу ХХ «Перехідні положення»
Податкового кодексу України, не
підлягають включенню до Єдиного
реєстру податкових накладних.

З приводу тверджень позивача про
порушення відповідачем передбаченої
законом процедури проведення
перевірки, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити наступне.

Виходячи зі змісту п.1.1. ст.1 Податкового
кодексу України відносини, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів, зокрема, визначення
вичерпного переліку податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства з 01.01.2011 року
врегульовано Положеннями Податкового
кодексу України.

Згідно зі ст. 61 Податкового кодексу
України податковий контроль - система
заходів, що вживаються контролюючими
органами з метою контролю правильності
нарахування, повноти і своєчасності
сплати податків і зборів, а також
дотримання законодавства з питань
регулювання обігу готівки, проведення
розрахункових та касових операцій,
патентування, ліцензування та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на контролюючі органи.

Податковий контроль здійснюється
органами, зазначеними у статті 41 цього
Кодексу, в межах їх повноважень,
встановлених цим Кодексом (п.61.2 ст.61 ПК
України).

Відповідно до п.п. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41
Податкового кодексу України,
контролюючими органами є органи
доходів і зборів - центральний орган
виконавчої влади, що забезпечує
формування єдиної державної
податкової, державної митної політики
в частині адміністрування податків і
зборів, митних платежів та реалізує
державну податкову, державну митну
політику, забезпечує формування та
реалізацію державної політики з
адміністрування єдиного внеску,
забезпечує формування та реалізацію
державної політики у сфері боротьби з
правопорушеннями при застосуванні
податкового та митного законодавства,
а також законодавства з питань сплати
єдиного внеску (далі - центральний
орган виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику), його
територіальні органи.

Статтею 62 Податкового кодексу України
встановлено, що податковий контроль
здійснюється шляхом: ведення обліку
платників податків;
інформаційно-аналітичного
забезпечення діяльності органів
державної податкової служби; перевірок
та звірок відповідно до вимог цього
Кодексу, а також перевірок щодо
дотримання законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, у порядку,
встановленому законами України, що
регулюють відповідну сферу
правовідносин.

Статтею 20 Податкового кодексу України
визначено права органів державної
податкової служби.

Так, відповідно до п.п. 20.1.4 п. 20.1 цієї
статті контролюючі органи проводити
відповідно до законодавства перевірки
і звірки платників податків (крім
Національного банку України), у тому
числі після проведення процедур
митного контролю та/або митного
оформлення.

У відповідності до п. 73.3 ст. 73
Податкового кодексу України
контролюючі органи мають право
звернутися до платників податків та
інших суб'єктів інформаційних відносин
із письмовим запитом про подання
інформації (вичерпний перелік та
підстави надання якої встановлено
законом), необхідної для виконання
покладених на контролюючі органи
функцій, завдань, та її документального
підтвердження. Такий запит
підписується керівником (заступником
керівника) контролюючого органу і
повинен містити перелік інформації,
яка запитується, та документів, що її
підтверджують, а також підстави для
надіслання запиту. Письмовий запит про
подання інформації надсилається
платнику податків або іншим суб'єктам
інформаційних відносин за наявності
хоча б однієї з таких підстав: 1) за
результатами аналізу податкової
інформації, отриманої в установленому
законом порядку, виявлено факти, які
свідчать про порушення платником
податків податкового, валютного
законодавства, законодавства у сфері
запобігання та протидії легалізації
(відмиванню) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванню
тероризму та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи; 2) для
визначення рівня звичайних цін на
товари (роботи, послуги) під час
проведення перевірок та в інших
випадках, передбачених статтею 39 цього
Кодексу; 3) виявлено недостовірність
даних, що містяться у податкових
деклараціях, поданих платником
податків; 4) щодо платника податків
подано скаргу про ненадання таким
платником податків податкової
накладної покупцю або про порушення
правил заповнення податкової
накладної; 5) у разі проведення
зустрічної звірки; 6) в інших випадках,
визначених цим Кодексом.

Запит вважається врученим, якщо його
надіслано поштою листом з
повідомленням про вручення за
податковою адресою або надано під
розписку платнику податків або іншому
суб'єкту інформаційних відносин або
його посадовій особі.

Платники податків та інші суб'єкти
інформаційних відносин зобов'язані
подавати інформацію, визначену у
запиті контролюючого органу, та її
документальне підтвердження протягом
одного місяця з дня, що настає за днем
надходження запиту (якщо інше не
передбачено цим Кодексом). У разі коли
запит складено з порушенням вимог,
викладених в абзацах першому та
другому цього пункту, платник податків
звільняється від обов'язку надавати
відповідь на такий запит.

Пунктом 10 Порядку періодичного подання
інформації органам державної
податкової служби та отримання
інформації зазначеними органами за
письмовим запитом, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 1245 від 27.12.2010р. (далі по тексту -
Порядок № 1245), передбачено, що запит
щодо отримання податкової інформації
від платників податків та інших
суб'єктів інформаційних відносин
оформляється на бланку органу
державної податкової служби та
підписується керівником (заступником
керівника) зазначеного органу. У запиті
зазначаються: посилання на норми
закону, відповідно до яких орган
державної податкової служби має право
на отримання такої інформації;
підстави для надіслання запиту; опис
інформації, що запитується, та в разі
потреби перелік документів, що її
підтверджують.

У разі коли за результатами перевірок
інших платників податків або за
результатами аналізу податкової
інформації виявлено факти, що свідчать
про можливі порушення платником
податків податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, платник
податків зобов'язаний надати пояснення
та їх документальне підтвердження на
обов'язковий письмовий запит органу
державної податкової служби протягом 10
робочих днів з дня надходження запиту
(п.14 Порядку).

Керуючись п.п. 20.1.6 п. 20.1 ст. 20
Податкового кодексу України, органи
державної податкової служби мають
право для здійснення функцій,
визначених податковим законодавством,
запитувати та вивчати під час
проведення перевірок первинні
документи, що використовуються в
бухгалтерському обліку, регістри,
фінансову, статистичну та іншу
звітність, пов'язану з обчисленням і
сплатою податків, зборів, платежів,
виконанням вимог законодавства,
контроль за додержанням якого
покладено на контролюючі органи.

Згідно з п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу
України, контролюючі органи мають
право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки.

Відповідно до пп.75.1.2 п.75.1 ст.75
Податкового кодексу України,
документальною перевіркою вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, а також отриманих в
установленому законодавством порядку
контролюючим органом документів та
податкової інформації, у тому числі за
результатами перевірок інших
платників податків.

Як встановлено статтею 83 Податкового
кодексу України, для посадових осіб
контролюючих органів під час
проведення перевірок підставами для
висновків є: документи, визначені цим
Кодексом; податкова інформація;
експертні висновки; судові рішення;
інші матеріали, отримані в порядку та у
спосіб, передбачені цим Кодексом або
іншими законами, контроль за
дотриманням яких покладений на
контролюючі органи.

За приписами п. 85.2 ст. 85 Податкового
кодексу України платник податків
зобов'язаний надати посадовим
(службовим) особам органів державної
податкової служби у повному обсязі всі
документи, що належать або пов'язані
з предметом перевірки. Такий обов'язок
виникає у платника податків після
початку перевірки.

Таким чином, як вбачається зі змісту
наведених норм, вчинення податковими
органами дій по проведенню перевірок
платників податків прямо передбачено у
повноваженнях органів державної
податкової служби. Тобто, дії по
проведенню перевірок є частиною
процесу реалізації податковим органом
повноважень, наданих йому чинним
законодавством, способом реалізації
наданої суб'єкту владних повноважень
компетенції.

У свою чергу, Фірма "ДіМєрус Інженерінг"
Товариство з обмеженою
відповідальністю, як платник податків
зобов'язана надавати копії
витребуваних документів щодо
фінансово-господарської діяльності.

Судом першої інстанції встановлено, та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що Державою податковою
інспекцією у Московському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області 26.09.2013
року було направлено на адресу
позивача запит № 2210/10-20-34-22-01-16 про
надання інформації та її
документального підтвердження по
взаємовідносинам із ТОВ "ТД "Дінас" за
період з 01.02.2012 року по 31.12.2013 року (т.1.
а.с.38, т.3, а.с.141), однак на вказаний запит,
ані до перевірки документи, які б
підтверджували господарські
взаємовідносини із вказаним
контрагентом, позивачем надані не були.

Листом № 07/10 від 07.10.2013 року позивач
лише повідомив контролюючий орган про
те, що за період з 01.04.2010 року по 31.12.2012
року ДПІ у Московському районі м.
Харкова ГУ Міндоходів у Харківській
області була проведена планова виїзна
перевірка ТОВ фірми «ДіМєрус» з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, за результатами
перевірки складено акт. Пояснив, що на
підставі акту перевірки документи, які
мали відношення до перевіреного
періоду, були здані до архіву, тому
позивач не може надати пояснення та їх
документальне підтвердження по
взаємовідносинах із ТОВ ТД «Дінас» за
період з 01.02.2012 року по 31.12.2012 року (т.1,
а.с.39).

При цьому, як вбачається зі змісту
даного листа, відповідь позивача на
запит податкового органу не містить
жодних клопотань про продовження
строку надання документів у зв'язку із
необхідністю отримання їх з архіву.

Відповідно до п.п. 16.1.12 п. 16.1 ст. 16
Податкового кодексу України платник
податків зобов'язаний забезпечувати
збереження документів, пов'язаних з
виконанням податкового обов'язку,
протягом строків, установлених цим
Кодексом.

За приписами п. 44.3 ст. 44 Податкового
кодексу України платники податків
зобов'язані забезпечити зберігання
документів, визначених у пункті 44.1 цієї
статті, а також документів, пов'язаних
із виконанням вимог законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи, не
менш як 1095 днів з дня подання
податкової звітності, для складення
якої використовуються зазначені
документи, а у разі її неподання - з
передбаченого цим Кодексом граничного
терміну подання такої звітності.

У разі ліквідації платника податків
документи, визначені у пункті 44.1 цієї
статті, за період діяльності платника
податків не менш як 1095 днів, що
передували даті ліквідації платника
податків, в установленому
законодавством порядку передаються до
архіву.

Згідно з п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу
України, у разі якщо до закінчення
перевірки або у терміни, визначені в
абзаці другому пункту 44.7 цієї статті
платник податків не надає посадовим
особам контролюючого органу, які
проводять перевірку, документи
(незалежно від причин такого ненадання,
крім випадків виїмки документів або
іншого вилучення правоохоронними
органами), що підтверджують показники,
відображені таким платником податків у
податковій звітності, вважається, що
такі документи були відсутні у такого
платника податків на час складення
такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення
перевірки та до прийняття рішення
контролюючим органом за результатами
такої перевірки надає документи, що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, не надані під час перевірки
(у випадках, передбачених абзацами
другим і четвертим пункту 44.7 цієї
статті), такі документи повинні бути
враховані контролюючим органом під час
розгляду ним питання про прийняття
рішення.

Враховуючи, що ТОВ фірмою "ДіМєрус
Інженерінг" ані на запит податкового
органу, ані під час проведення
перевірки, ані до прийняття
контролюючим органом відповідного
рішення не було надано первинних
документів, які підтверджують
реальність господарських операцій між
позивачем та ТОВ «ТД «Дінас», колегія
суддів зазначає, що наявними в
матеріалах справи податковими
накладними не підтверджується
правомірність віднесення до складу
податкового кредиту ПДВ по відносинам
із вказаним контрагентом.

Посилання позивача на те, що плановою
перевіркою Фірми "ДіМєрус Інженерінг"
Товариства з обмеженою
відповідальністю з питань дотримання
вимог податкового законодавства за
період з 01.04.2010 року по 31.12.2012 року,
проведеною в березні 2013 року, не
встановлено порушень вимог
податкового законодавства, у т.ч. по
відносинам із ТОВ «Дінас», колегія
суддів відхиляє, оскільки нормами
Податкового кодексу України
податковий орган не позбавлено права
при отриманні матеріалів, які не
підтверджують дані обліку суб'єкта
господарювання, який перевіряється,
вжити заходів щодо проведення
документальної невиїзної або
позапланової виїзної перевірки
відповідно до чинного законодавства
України.

Щодо тверджень позивача про те, що
фактично позапланова виїзна
документальна перевірка ТОВ фірми
«ДіМєрус» не проводилась, однак,
відповідачем було складено акт
перевірки та винесено на підставі
останньої спірне податкове
повідомлення-рішення, колегія суддів
зазначає, що такі доводи
спростовуються наявними в матеріалах
справи копіями акту від 18.10.2013 року «Про
відсутність посадових осіб Фірми
«ДіМєрус» Товариства з обмеженою
відповідальністю», від 21.10.2013 року «Про
відмову у поверненні оригіналів
направлень перевіряючим», від 23.10.2013
року «Про відмову у поверненні
оригіналів направлень перевіряючим та
відмову посадовими особами від
отримання запиту від 23.10.2013 року», від
24.10.2013 року «Про відсутність посадових
осіб Фірми «ДіМєрус Інженерінг»
Товариства з обмеженою
відповідальністю» (т.2, а.с.23-27).

Як вбачається зі змісту цих актів,
останні були складені за місцем
знаходження ТОВ фірми «ДіМєрус» - м.
Харків, вул. Магаданська, 7, свідчать про
вжиття відповідачем заходів до
проведення виїзної позапланової
перевірки та про ухилення позивача від
її проведення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцію та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5)добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З огляду на встановлені у справі
фактичні обставини та досліджені
докази, колегія суддів вважає, що
відповідач при прийнятті
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення від 15.11.2013 року №
201 діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Податковим кодексом України, з
дотриманням вимог ч.3 ст.2 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справа
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення фактичних обставин
справи і правильно застосував до
спірних правовідносин норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Фірми "ДіМєрус
Інженерінг" Товариства з обмеженою
відповідальністю залишити без
задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 08.07.2014р. по
справі № 820/6946/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Перцова
Т.С.Судді(підпис) (підпис) Дюкарєва С.В.
Жигилій С.П. Повний текст ухвали
виготовлений та підписаний 21.10.2014 р.