Справа № 21-280а14
Суддя: Кривенко В.В.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України у складі:

головуючого Кривенка
В.В.,суддів:Гриціва М.І., Гусака М.Б.,
Коротких О.А., Кривенди О.В.,
Маринченка В.Л., Прокопенка О.Б., Тітова
Ю.Г., - розглянувши в порядку письмового
провадження справу за позовом ОСОБА_9
до управління Пенсійного фонду України
в Славутському районі та м. Славута
Хмельницької області (далі - управління
ПФУ), третя особа - Славутська
центральна районна лікарня (далі - ЦРЛ),
про встановлення періоду роботи для
призначення пенсії на пільгових
умовах,

в с т а н о в и л а:

У липні 2010 року ОСОБА_9 звернувся до
суду з позовом до управління ПФУ, третя
особа - ЦРЛ, про встановлення періоду
роботи з 1 травня 2000 року до часу
звернення до суду на посадах
завідувача рентген-кабінету та
завідувача рентгенологічного кабінету
ЦРЛ таким, що підлягає зарахуванню до
пільгового стажу за списком № 1
виробництв, робіт, професій, посад і
показників на підземних роботах та на
роботах з особливо важкими умовами
праці, зайнятість на яких дає право на
пенсію за віком на пільгових умовах, а
також зобов'язання відповідача
призначити йому пенсію на підставі
статті 13 Закону України від 5 листопада
1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне
забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ).

На обґрунтування позову послався на те,
що він з 29 червня 1999 року до 1 травня 2000
року працював на посаді
лікаря-рентгенолога поліклініки, з
1 травня 2000 року по 2 червня 2008 року -
завідувачем рентген-кабінету, а з 2
червня 2008 року до часу звернення до
суду - завідувачем рентгенологічного
кабінету з виконанням обов'язків
лікаря-рентгенолога. 1 вересня 2009
року позивач звернувся до управління
ПФУ із заявою про призначення йому
пільгової пенсії за віком відповідно
до вимог статті 13 Закону № 1788-ХІІ,
однак у цьому йому було відмовлено
через відсутність необхідного стажу
для призначення пенсії.

Славутський міськрайонний суд
Хмельницької області рішенням від
9 вересня 2010 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Хмельницької області від 5 травня 2011
року, у задоволенні позову відмовив.

Вищий адміністративний суд України
ухвалою від 6 березня 2014 року касаційну
скаргу ОСОБА_9 залишив без задоволення,
а рішення Славутського міськрайонного
суду Хмельницької області від 9 вересня
2010 року та ухвалу апеляційного суду
Хмельницької області від 5 травня 2011
року - без змін.

У заяві про перегляд судових рішень
Верховним Судом України з підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 237 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС), ОСОБА_9
просить скасувати рішення суду
касаційної інстанції, посилаючись на
неоднакове застосування Вищим
адміністративним судом України одних і
тих самих норм права у подібних
правовідносинах, а саме статті 13 Закону
№ 1788-ХІІ. На обґрунтування заяви
додано копію ухвали Вищого
адміністративного суду України від 7
червня 2012 року № К-3895/10, яка, на думку
заявника, підтверджує неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм права
у подібних правовідносинах.

Перевіривши наведені у заяві доводи,
колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суд України дійшла висновку про
відсутність підстав для її
задоволення.

Вищий адміністративний суд України,
допускаючи справу до провадження
Верховного Суду України, виходив із
того, що в доданій до заяви копії ухвали
Вищого адміністративного суду України
від 7 червня 2012 року № К-3895/10
по-іншому, ніж у справі, що
розглядається, застосовано статтю 13
Закону № 1788-ХІІ.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 237 КАС Верховний Суд України
переглядає судові рішення в
адміністративних справах з підстави
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

У справі, що розглядається, висновки
суду касаційної інстанції ґрунтуються
на тому, що займані позивачем посади
завідувача рентген-кабінету та
завідувача рентгенологічного кабінету
не включені до списку № 1 та не
атестовані в установленому законом
порядку, а тому підстав для зарахування
до пільгового стажу позивача періоду
роботи на зазначених посадах немає.

Водночас у наданому для порівняння
рішенні касаційного суду висновки суду
ґрунтуються на тому, що у період
фактичного перебування на посаді
завідувача рентген-кабінету особа
виконувала функціональні обов'язки
лікаря-рентгенолога, що підтверджено
доказами, і тому має достатній стаж для
призначення пенсії на пільгових умовах
відповідно до пункту «а» статті 13
Закону № 1788-ХІІ.

Аналіз наведених рішень суду
касаційної інстанції дає підстав
вважати, що вони ухвалені за різних
фактичних обставин, що не дає
можливості дійти висновку про
неоднакове застосування одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах.

Згідно з частиною першою статті 244 КАС
Верховний Суд України відмовляє у
задоволенні заяви, якщо обставини, які
стали підставою для перегляду справи,
не підтвердилися.

Отже заява ОСОБА_9 задоволенню не
підлягає.

Ураховуючи наведене та керуючись
статтями 241, 242, 244 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Судової палати
в адміністративних справах Верховного
Суду України

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви ОСОБА_9 відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає, крім випадку, встановленого
пунктом 2 частини першої статті 237
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий
В.В. Кривенко

Судді: М.І. Гриців
М.Б. Гусак О.А.
Коротких
О.В. Кривенда В.Л.
Маринченко О.Б.
Прокопенко
Ю.Г. Тітов