Справа № 9101/114482/2012
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2013-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

"01" жовтня 2013 р. справа №
2а/0470/4034/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко
О.М. (доповідач),

суддів: Богданенка І.Ю.,
Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання
Федосєєвій Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк»

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
30.05.2012 р.

у справі № 2а/0470/4034/12

за позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - позивач)

до управління Пенсійного фонду України
в м. Охтирці та Охтирському районі
Сумської області (далі - відповідач)

про визнання незаконним та скасування
рішення, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із позовом, в
якому просив визнати незаконним та
скасувати Рішення № 39 ЄСВ від 26.12.2011
року відповідача про застосування до
позивача штрафних санкцій.

Суд першої інстанції посилаючись на
дотримання відповідачем норм Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» у задоволенні
позовних вимог відмовлено в повному
обсязі.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач оскаржив її в
апеляційному порядку, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
не відповідності висновків суду
обставинам справи.

Просить скасувати постанову суду та
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Відповідачем на адресу апеляційного
суду надіслані заперечення проти
апеляційної скарги з проханням
залишити постанову суду першої
інстанції без змін.

У судовому засідання представник
позивача - Партасюк О.В. підтримав
доводи апеляційної скарги та просив
скасувати постанову суду першої
інстанції.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про дату, час і
місце судового розгляду був
повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення представника
позивача та дослідивши докази, наявні в
матеріалах справи, перевіривши в межах
доводів апеляційної скарги дотримання
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
суд дійшов висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
матеріалами справи підтверджено, що на
підставі Акта від 22.12.2011 року про
встановлене порушення відповідачем
винесено рішення № 39 ЄСВ про
застосування штрафних санкцій за
порушення вимог, передбачених частиною
другою статті 24 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», яким
застосовано до позивача штрафні
санкції у розмірі 9 284,55 грн.

Підставою прийняття оскаржуваного
рішення стало здійснення виплат через
установу банку сум заробітної плати, на
які нараховується єдиний внесок, без
одночасного подання платником
розрахункових документів про
перерахування коштів для відповідних
сум єдиного внеску та документів, що
підтверджують фактичну сплату таких
сум.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що позивач не мав права приймати
від платника єдиного внеску платіжні
доручення на видачу (перерахування)
коштів для сплати заробітної плати, на
які відповідно до цього Закону
нараховується єдиний внесок без
одночасного подання платником
розрахункових документів про
перерахування коштів для сплати
відповідних сум єдиного внеску або
документів, які підтверджують фактичну
сплату таких сум.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Так, відповідно до положень ч. 2 ст. 24
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» банки
приймають від платників єдиного
внеску, зазначених у пункті 1 частини
першої статті 4 цього Закону, платіжні
доручення та інші розрахункові
документи на видачу (перерахування)
коштів для виплати заробітної плати, на
які відповідно до цього Закону
нараховується єдиний внесок, та
здійснюють видачу (перерахування)
зазначених коштів лише за умови
одночасного подання платником
розрахункових документів про
перерахування коштів для сплати
відповідних сум єдиного внеску або
документів, що підтверджують фактичну
сплату таких сум у порядку, визначеному
правлінням Пенсійного фонду за
погодженням з Національним банком
України та центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики. У разі
невиконання цієї вимоги банки за
рахунок власних коштів у порядку,
встановленому Національним банком
України, сплачують відповідному
територіальному органу Пенсійного
фонду суму, що дорівнює сумі
несплаченого єдиного внеску, з правом
зворотної вимоги до платників єдиного
внеску щодо відшкодування цієї суми.

Порядок прийняття банками на виконання
розрахункових документів для виплати
заробітної плати, затверджений
Постановою правління Пенсійного фонду
України 27.09.2010р. №21-3 та зареєстрований
в Міністерстві юстиції України 20.10.2010 р.
за №953/18248 та регулює механізм
прийняття банками грошових чеків,
платіжних доручень та інших
розрахункових документів на видачу
(перерахування) коштів для виплати
заробітної плати, на які відповідно до
Закону нараховується єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Згідно п. 2 Порядку банки приймають від
платників єдиного внеску грошові чеки,
платіжні доручення та інші
розрахункові документи на видачу
(перерахування) коштів для виплати
заробітної плати, на які відповідно до
Закону нараховується єдиний внесок, та
здійснюють видачу (перерахування)
зазначених коштів лише за умови
одночасного подання платником єдиного
внеску розрахункових документів
(документів на переказ готівки) про
перерахування коштів для сплати сум
єдиного внеску. Суми, які сплачені за
цими документами, повинні складати не
менше 1/3 суми коштів для виплати
заробітної плати, зазначеної у
грошових чеках, платіжних дорученнях
та інших розрахункових документах.

Відповідно до п. 4 Порядку у разі
подання до банку одночасно із грошовим
чеком, та/або платіжним дорученням,
та/або іншими розрахунковими
документами на виплату заробітної
плати за відповідний період
документального підтвердження раніше
сплаченого єдиного внеску або
оригіналу довідки-розрахунку,
погодженої з органом Пенсійного фонду,
банк має видати суму, зазначену у
грошовому чеку, та/або виконати
платіжне доручення або інший
розрахунковий документ.
Документальним підтвердженням раніше
сплаченого єдиного внеску є
розрахункові документи (документи на
переказ готівки) про перерахування
єдиного внеску (в тому числі з
поточного рахунку, який відкритий в
іншому банку), у яких у реквізиті
«Призначення платежу» платник
зазначив період, за який заробітна
плата нарахована, а банк платника
заповнив реквізит «Дата виконання».

Проте, додані позивачем платіжні
доручення № 198 від 13.05.2011 року, № 144 від
19.04.2011 року, № 145 19.04.2011 року (а.с. 13-15), не
відповідають поняттю розрахункового
документу, що підтверджує раніше
сплачений єдиний внесок.
Довідки-розрахунку, погодженої з
органом Пенсійного фонду позивачем не
надано.

Пунктом 2 ч. 12 ст. 25 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» встановлено, що
за порушення вимог, передбачених
частиною другою статті 24 цього Закону,
накладається штраф у розмірі суми
єдиного внеску, яка підлягає сплаті
платниками.

Щодо доводів позивача про неможливість
притягнення до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення, а саме що до
позивача за те ж саме правопорушення
вже застосовувались штрафні санкції
рішеннями від 25.10.2011 року № 67 ЄСВ,
винесено відповідачем, яке було
скасовано Головним Пенсійним фондом
України в Сумській області, колегія
суддів не приймає до уваги та зазначає,
що рішення № 67 ЄСВ від 25.10.2011 року про
застосування штрафних санкцій до
позивача було винесено на підставі
акту про встановлення порушення від
25.10.2011 року за платіжними дорученнями
від 25.05.2011 № 217 та від 24.06.2011 № 308.
Оскаржуване рішення прийнято
відповідачем за актом про встановлення
порушення від 22.12.2011 за платіжними
дорученнями №№ 196 та 198.

Отже доводи апеляційної скарги та
спростовують висновків суду першої
інстанції.

З огляду на викладене, суд доходить
висновку, що суд першої інстанції
об'єктивно, повно, всебічно дослідив
обставини, які мають суттєве значення
для вирішення справи, та ухвалив судове
рішення без порушення норм
матеріального та процесуального права,
тому апеляційну скаргу слід залишити
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС
України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
30.05.2012 р. у справі № 2а/0470/4034/12 залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України в
порядку і строки, визначені ст. 212 КАС
України.

Головуючий суддя:
О.М. Панченко

Суддя:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
А.О. Коршун