Справа № 816/3414/14
Суддя: А.Б. Головко
Дата ухвалення: 2014-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2014 року м. ПолтаваСправа №
816/3414/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Головка А.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання - Рогози
Х.С.,

представника позивача - Кабальського
Р.О.,

представника відповідача - Решетнік
М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Приватного підприємства
"Українська зерноторгова компанія" до
Державної податкової інспекції у
м.Полтаві Головного управління
Міндоходів у Полтавській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И В:

29 серпня 2014 року Приватне підприємство
"Українська зерноторгова компанія"
(далі - позивач, ПП "Українська
зерноторгова компанія") звернулось до
Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м.Полтаві
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області (далі - відповідач,
ДПІ у м. Полтаві) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень від
23.07.2014 р. №№ , , .

Позовні вимоги обґрунтовані
посиланням на безпідставність
висновків акту перевірки, належним
чином оформленими документами
первинного обліку та податкової
звітності повністю підтверджується
виконання сторонами зобов'язань за
договорами надання послуг, а
результатом вчинення правочинів є
настання реальних наслідків у вигляді
придбання послуг для використання у
власній господарській діяльності.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги,
просив їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував
проти позову, просив відмовити в його
задоволенні. В письмових запереченнях
наполягав на обґрунтованості
висновків, викладених у акті перевірки
від 10.07.2014 р. № 4224/16-01-22-01-09/36066312.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, вивчивши та
дослідивши матеріали справи, дійшов до
висновку про наявність підстав для
задоволення позовних вимог, з огляду на
наступні обставини.

Судом встановлено, що ПП "Українська
зерноторгова компанія"
(ідентифікаційний код 36066312)
зареєстровано як юридична особа 06.08.2008
р. виконавчим комітетом Полтавської
міської ради, з 06.03.2012 р. є платником
податку на додану вартість.

У період з 12.06.2014 р. по 03.07.2014 р.
інспектором ДПІ у м. Полтаві здійснено
планову виїзну перевірку ПП
"Українська зерноторгова компанія" з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р., за
результатами якої 10.07.2014 р. складено акт
№ 4224/16-01-22-01-09/36066312.

У висновках вказаного акту перевірки
відображено порушення позивачем вимог
пункту 44.1 статті 44, підпункту 138.1.1
пункту 138.1, пункту 138.2 статті 138,
підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
прибуток за 2013 рік на суму 108458 грн.;
пунктів 198.1, 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України внаслідок чого,
занижено податок на додану вартість за
грудень 2013 року на суму 11968 грн.;
завищено від'ємне значення по р. 19
Декларації за грудень 2013 року на суму
38032 грн.

На підставі акту перевірки від 10.07.2014 р.
№ 4224/16-01-22-01-09/36066312 ДПІ у м. Полтаві
винесено податкові
повідомлення-рішення від 23.07.2014 р. №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання по податку на
прибуток в загальному розмірі 135572,50
грн., з них за основним платежем - 108458
грн., штрафними санкціями - 27114,50 грн.;
№, яким збільшено суму грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість в загальному розмірі 14960 грн.,
з них за основним платежем - 11968 грн.,
штрафними санкціями - 2992 грн., № ,
яким зменшено розмір від'ємного
значення суми податку на додану
вартість у розмірі 38032 грн.

Позивач не погодився із вказаними
податковими повідомленнями-рішення та
оскаржив їх до суду.

Оцінюючи обґрунтованість позовних
вимог суд дійшов до наступних
висновків.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 статті 14
зазначеного Кодексу встановлено, що
витратами є сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до пункту 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу. При цьому, витрати, які
не враховуються платником податку при
визначенні оподатковуваного прибутку,
встановлені статтею 139 Кодексу.

На виконання пункту 44.1 статті 44
Податкового кодексу України, для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
податковий кредит визначено як суму, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Відповідно до підпункту а) пункту 198.1
статті 198 Податкового кодексу України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 вказаного Кодексу
визначено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з положеннями пункту 198.3 статті
198 Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

В пункті 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України зазначено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Податкова накладна, відповідно до
абзацу першого пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України, видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Із аналізу вказаних правових норм
можливо дійти до висновку, що для
отримання права на податковий кредит
із сум податку на додану вартість,
сплачених в ціні придбаного товару
(робіт, послуг), платник ПДВ повинен
мати податкові накладні, видані на
реально отриманий товар (роботи,
послуги), призначений для використання
у власній господарській діяльності.

Судом встановлено, що у перевіряємий
період позивач мав
фінансово-господарські
взаємовідносини із ТОВ "Альпек" за
договором надання маркетингових
(посередницьких) послуг від 02.04.2013 р. №
02/04-13, за умовами якого Посередник
зобов'язується виконати ряд фактичних
дій для продажу продукції Замовника.

На підтвердження реальності
здійснення зазначених господарських
операцій позивачем надано договір з
додатком, банківські виписки, акт
прийому-передачі виконаних робіт
(надання послуг) від 31.05.2013 р. № 1, копії
яких містяться у матеріалах справи.

Вартість придбаного товару віднесено
позивачем до складу валових витрат за
травень 2013 року.

Із матеріалів справи та пояснень
представника позивача в судовому
засіданні судом з'ясовано, що ПП
"Українська зерноторгова компанія"
придбало маркетингові послуги у ТОВ
"Альпек" з метою збільшення обсягів
продажу сільськогосподарської
продукції, в тому числі, постачання на
експорт, що підтверджується
контрактами № 15/05/13 від 15.05.2013 року, №
16/05/13 від 16.05.2013 року, вантажними митними
деклараціями, копії яких долучено до
матеріалів справи.

01.07.2013 р. між позивачем та ТОВ "Левиском"
укладено договір про надання
транспортно-експедиційних послуг №
01/07-13. За умовами договору ТОВ "Левиском"
зобов'язується за винагороду, за
дорученням та за рахунок Замовника
здійснити транспортно-експедиційні
послуги.

На підтвердження фактичного виконання
умов вищевказаного договору позивачем
надано суду податкові накладні, акт
здачі-приймання робіт (надання послуг)
з додатком, банківські виписки,
товарно-транспортні накладні, копії
яких долучено до матеріалів справи.

Вартість придбаних послуг віднесено
позивачем до складу валових витрат,
суму ПДВ до складу податкового кредиту
за грудень 2013 року.

Як свідчать матеріали справи, вказані
послуги замовлялися позивачем для
перевезення продукції, придбаної у
інших підприємств, що підтверджується
договорами поставки та купівлі-продажу
продукції, копії яких містяться в
матеріалах справи.

Таким чином, судом з'ясовано та
підтверджено матеріалами справи, що
позивач придбав у ТОВ "Альпек" та ТОВ
"Левиском" послуги для використання у
власній господарській діяльності.

Виходячи з викладеного, реальність
господарських операцій між позивачем
та ТОВ "Альпек", ТОВ "Левиском"
підтверджується первинними
документами бухгалтерського обліку та
податкової звітності, послуги
використані у господарській
діяльності позивача.

Крім того, суд враховує, що відповідно
до пункту 201.8 статті 201 Податкового
кодексу України право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Пунктом 184.1 статті 184 Податкового
кодексу України визначено, що
реєстрація діє до дати анулювання
реєстрації платника податку, яка
проводиться шляхом виключення з
реєстру платників податку.

Факту визнання недійсним або
анулювання свідоцтва про реєстрацію
платника податку на додану вартість
ТОВ "Левиском" на момент здійснення
господарських операцій та виписки
податкових накладних судом не
встановлено.

Позивачем до матеріалів справи в
повному обсязі надані документи
первинного бухгалтерського обліку, на
підставі яких сформований склад
податкового кредиту та валових витрат
ПП "Українська зерноторгова компанія"
по взаємовідносинах із ТОВ "Альпек", ТОВ
"Левиском" за травень, грудень 2013 року,
які повністю відповідають вимогам
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні".

ДПІ у м. Полтаві не надано доказів, які б
спростовували правильність
документального оформлення операцій,
за проведення яких ПП "Українська
зерноторгова компанія" сформовані
податковий кредит та валові витрати, не
доведено відсутність послуг чи
відсутність об'єктивних можливостей
надання послуг виконавцями на користь
позивача.

Суду не надано належних доказів
наявності між позивачем та його
контрагентами при укладенні та
виконанні договорів взаємоузгоджених
зловмисних дій, не спрямованих на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ними. Наявності таких
доказів, зокрема вироку суду,
постановленого у кримінальній справі
стосовно посадових осіб ТОВ "Альпек",
ТОВ "Левиском", судом не встановлено.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов
до висновку, що позивачем правомірно
віднесено до складу валових витрат
вартість придбаних послуг від ТОВ
"Альпек", ТОВ "Левиском" та сформовано
податковий кредит на підставі
податкових накладних, отриманих в ході
виконання господарських операцій,
підтверджених належними первинними
документами, що ґрунтується на вимогах
Податкового кодексу України, а отже
донарахування податку на прибуток та
податку на додану вартість є
необґрунтованим.

З огляду на частину 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, відповідно до якої в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову, суд
приходить до висновку, що відповідачем
не доведено факт наявності порушень
позивачем пункту 44.1 статті 44, підпункту
138.1.1 пункту 138.1, пункту 138.2 статті 138,
підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139,
пунктів 198.1, 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України.

Враховуючи викладене, суд дійшов до
висновку про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень Державної
податкової інспекції у м.Полтаві
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області від 23.07.2014 р. №№
, , .

Таким чином, позовні вимоги є
обґрунтованими, підтверджені
матеріалами справи, а тому підлягають
задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Частиною 3 статті 4 Закону України "Про
судовий збір" передбачено, що під час
подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

Згідно з пунктом 21 частини 1 статті 5
Закону України "Про судовий збір"
органи доходів і зборів звільняються
від сплати судового збору.

Отже, з Державного бюджету України на
користь ПП "Українська зерноторгова
компанія" підлягають стягненню
сплачені позивачем під час подання
адміністративного позову 10 відсотків
розміру ставки судового збору в сумі
377,13 грн.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 94, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Приватного
підприємства "Українська зерноторгова
компанія" до Державної податкової
інспекції у м.Полтаві Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області про визнання протиправним та
скасування податкових повідомлень -
рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
м.Полтаві Головного управління
Міндоходів у Полтавській області від
23.07.2014 р. №№ , , .

Стягнути з Державного бюджету України
в особі Державної податкової інспекції
у м.Полтаві Головного управління
Міндоходів у Полтавській області на
користь Приватного підприємства
"Українська зерноторгова компанія"
(ідентифікаційний код 36066312) судові
витрати зі сплати судового збору в
розмірі 377,13 грн.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 20
жовтня 2014 року.

Суддя
А.Б. Головко