Справа № 697/1854/14-а
Суддя: Гром Л.М.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 697/1854/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Хорошун О.В.
Суддя-доповідач: Гром Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

15 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді - Гром Л.М.;

суддів - Бєлової
Л.В.,

Міщука М.С.,

розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
апеляційною скаргою Управління
Пенсійного фонду у м. Каневі та
Канівському районі Черкаської області
на постанову Канівського
міськрайонного суду Черкаської
області від 29 липня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Управління Пенсійного фонду у м. Каневі
та Канівському районі Черкаської
області про зобов'язання провести
перерахунок пенсії,

в с т а н о в и в:

Постановою Канівського міськрайонного
суду Черкаської області від 29 липня 2014
року позов задоволено частково,
визнано неправомірними дії УПФУ в м.
Каневі та Канівському районі з приводу
відмови в проведенні перерахунку
раніше призначеної пенсії ОСОБА_3 у
відповідності зі ст.ст.37, 37-1 Закону
України «Про державну службу»;
зобов'язано УПФУ в м. Каневі та
Канівському районі на підставі довідки
про складові заробітної плати, що
подається для призначення пенсії
відповідно до Закону України «Про
державну службу», затвердженої
Постановою правління Пенсійного фонду
України від 14.02.2011р. №5-1, провести
ОСОБА_3 станом на день первинного
звернення, а саме з 31 травня 2011 року
перерахунок та виплату призначеної їй
пенсії у відповідності до ст.ст. 37,37-1
Закону України «Про державну службу»
та врахувати при проведенні такого
перерахунку 6702,92 грн. матеріальної
допомоги на оздоровлення та
одноразових премій, отриманих нею за
місцем роботи за період з 01.08.2009р. по
31.07.2011р.

Не погоджуючись із судовим рішенням,
відповідач звернувся до Київського
апеляційного адміністративного суду з
апеляційною скаргою в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та постановити нову, якою
відмовити в задоволенні позову
повністю, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 197 КАС України суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, колегія суддів
вважає, що розгляд справи має бути
проведено в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши за матеріалами справи
наведені у апеляційній скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_3 перебуває на обліку в УПФУ в м.
Каневі та Канівському районі
Черкаської області і з 31.05.2011 року
отримує пенсію за віком на підставі ст.
37 Закону України «Про державну службу».

09 грудня 2013 року позивач звернулася до
УПФУ із заявою про перерахунок пенсії з
урахуванням у складі заробітної плати
середньомісячної суми матеріальної
допомоги на оздоровлення.

Листом від 19.12.2013 року за № 11040/08
відповідач відмовив позивачці в такому
перерахунку.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог суд першої
інстанції виходів з наступних мотивів,
з чим погоджується колегія суддів.

Спірні питання врегульовані
положеннями статті 19 Конституції
України, статей 33, 37 Закону України «Про
державну службу» від 16 грудня 1993 року №
3723-XII (далі Закон № 3723-ХІІ), статті 66
Закону України від 5 листопада 1991 року
№ 1788-XII «Про пенсійне забезпечення»
(далі - Закон № 1788- XII), статті 41 Закону
України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі - Закон № 1058-IV),
статті 2 Закону України від 24 березня 1995
року № 108/95-ВР «Про оплату праці» (далі -
Закон № 108/95-ВР), пункту 1 постанови
Кабінету Міністрів України від 31
травня 2008 року № 865 «Про деякі питання
вдосконалення розміру заробітку для
обчислення пенсії».

За змістом статті 37 Закону № 3723-XII (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин) пенсія державним
службовцям призначається в розмірі 80 %
від сум їх заробітної плати, на які
нараховується збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування.

У частині першій статті 1 Закону №
108/95ВР встановлено, що заробітна плата -
це винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку за трудовим
договором власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено
структуру заробітної плати, до якої
входить: основна та додаткова
заробітна плата, а також заохочувальні
та компенсаційні виплати.

Частиною другою статті 33 Закону № 3723-XII
передбачено, що заробітна плата
державних службовців складається з
посадових окладів, премій, доплати за
ранги, надбавки за вислугу років на
державній службі та інших надбавок.

Аналіз наведених положень дає підстави
для висновку, що матеріальна допомога
на оздоровлення та допомога для
вирішення соціально-побутових питань
входила до системи оплати праці
державного службовця.

Крім того, статтею 66 Закону № 1788-XII
врегульовано види оплати праці, що
враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до частини першої
зазначеної статті до заробітку для
обчислення пенсії включаються всі види
оплати праці (виплат, доходу), на які
відповідно до Закону України від 26
червня 1997 року № 400/97 ВР «Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування» нараховується збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, в межах максимальної
величини фактичних витрат на оплату
праці найманих працівників,
оподатковуваного доходу (прибутку),
сукупного оподатковуваного доходу
(граничної суми заробітної плати
(доходу), з яких справляються страхові
внески (збори) до соціальних фондів, що
діяла на день одержання зазначеного
заробітку (виплат, доходу)).

Згідно зі статтею 41 Закону № 1058-IV до
виплат (доходів), що враховуються в
заробітну плату (дохід) застрахованої
особи для обчислення пенсії, належать,
зокрема: суми виплат, отримуваних
застрахованою особою після набрання
чинності цим Законом, з яких згідно з
цим самим Законом були фактично
нараховані (обчислені) та сплачені
страхові внески; суми виплат,
отримуваних застрахованою особою до
набрання чинності цим Законом, у межах
сум, на які відповідно до
законодавства, що діяло раніше,
нараховувалися внески на державне
соціальне страхування або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування.

За змістом наведених норм отримувані
застрахованою особою суми виплат, з
яких були фактично нараховані та
сплачені страхові внески або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, враховуються в заробіток
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії незалежно від того,
чи входять вони до структури
заробітної плати.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про обґрунтованість
позовних вимог.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції невірно визначив
період, за який необхідно проводити
такий перерахунок.

Так, вирішуючи питання про те, з якого
часу позивачу слід здійснити
перерахунок пенсії, колегія суддів
виходить з того, що позивач звернувся
до суду з позовом лише 22.07.2014 року.

Так, відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 99 КАС
України адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

В силу ч. 1 ст. 100 КАС України,
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

З матеріалів справи вбачається, що про
порушення свого права позивач
дізналася в грудні 2013 року, та з
врахуванням того, що позивач
звернулася до суду 22.07.2014 року, позовні
вимоги за період з 31.05.2011 р. по 21.01.2013 р.
року необхідно залишити без розгляду у
відповідності до вимог ст. 99 та ст. 100
КАС України.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга - підлягає частковому
задоволенню, а постанова суду першої
інстанції залишенню без розгляду в
частині позовних вимог за період з
31.05.2011 р. по 21.01.2013 року.

Керуючись статтями 99, 100, 183-2, 195, 197, 200, 203,
205, 206 КАС України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Каневі та
Канівському районі Черкаської області
- задовольнити частково.

Постанову Канівського міськрайонного
суду Черкаської області від 29 липня 2014
року в частині задоволення позовних
вимог за період з 31.05.2011 р. по 21.01.2013 року
- скасувати, позовні вимоги в цій
частині залишити без розгляду.

В решті постанову Канівського
міськрайонного суду Черкаської
області від 29 липня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, є
остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Гром Л.М.

Судді:
Бєлова Л.В.

Міщук М.С.