Справа № 212/6744/14-а
Суддя: Борис О. Н.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 212/6744/14-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2014 року
м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Борис О.Н., з участю
секретаря Хазієвій Т.В., без участі
сторін, розглянувши у письмовому
провадженні у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Кривому Розі
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Державної інспекції
сільського господарства у
Дніпропетровській області про
зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом, в якому
просила скасувати постанову про
притягнення до адміністративної
відповідальності за ст. 53 КУпАП.
Позовні вимоги позивач обґрунтовував
тим, що під час винесення постанови не
дотримано вимог закону, не з`ясовані і
не доведені обставини, які
підтверджують наявність ознак
проступку в діях позивача, у постанові
не наведені докази, які підтверджують
наявність складу вчиненого
правопорушення. Тому постанову про
притягнення до адміністративної
відповідальності складено
неправомірно, відповідно підстав для
визнання його винним у скоєнні
адміністративного правопорушення за
ст. 53 КУпАП у відповідача не було.

Позивач направила до суду заяву, у якій
позов підтримала, просила
задовольнити.

Відповідач у судове засідання не
прибув, причини неявки не повідомив, у
зв'язку з чим справа вирішується на
підставі наявних у ній доказів, що не
суперечить ч. 4 ст. 128 КАС України.

Проаналізувавши письмові матеріали
справи, суд вважає, що позовні вимоги є
обґрунтованими, позовна заява підлягає
задоволенню. До даного висновку суд
приходить з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 18 КАС України
місцевим загальним судам як
адміністративним судам підсудні
адміністративні справи з приводу
рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів
владних повноважень у справах про
притягнення до адміністративної
відповідальності. Рішення відповідача
- постанова про притягнення до
адміністративної відповідальності є
правовим актом індивідуальної дії (п. 3
постанови Пленуму Вищого
адміністративного Суду України від
06.03.2008 № 2).

Як вбачається з матеріалів справи, 11
квітня 2014 року головним спеціалістом
відділу оперативного контролю за
дотриманням вимог законодавства
Управління контролю за використанням
та охороною земель Державної інспекції
сільського господарства в
Дніпропетровській області Палій І.С.
складено протокол, відповідно до якого
ОСОБА_1 використовує земельну ділянку
площею 0,1 га, що належить їй на праві
власності, за цільовим призначенням -
для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд, фактично використовує під
розміщення жерстяної майстерні за
відсутності відповідного рішення
органу виконавчої влади чи органу
місцевого самоврядування на зміну
цільового призначення земельної
ділянки, чим порушено п «а» ч. 1 ст. 96
Земельного кодексу України. Особою, яка
склала протокол зазначено, що
правопорушенням заподіяно матеріальну
шкоду.

17 квітня 2014 року заступником
начальника Державної інспекції
сільського господарства в
Дніпропетровській області Фененко В.І.
(відповідача замінено на Державну
інспекцію сільського господарства у
Дніпропетровській області, у зв'язку зі
звільненням останнього) була винесена
оскаржувана постанова про притягнення
позивача до адміністративної
відповідальності за ст. 53 КУпАП та
накладено стягнення у виді штрафу у
сумі 425 грн. При розгляді справи позивач
не був присутній.

При розгляді даної адміністративної
справи судом зазначена постанова
перевірялась судом на предмет
дотримання суб`єктом владних
повноважень принципів правової
адміністративної поведінки, а саме, чи
прийнято рішення обґрунтовано, тобто з
урахуванням всіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення,
безсторонньо (неупереджено),
добросовісно, розсудливо.

Перед прийняттям рішення про
притягнення позивача до
адміністративної відповідальності,
суб`єкт владних повноважень повинен,
використовуючи свої повноваження,
зібрати докази, які підтверджували
наявність складу правопорушення та
спростувати свідчення позивача.

З`ясувавши обставини справи, суд
приходить до висновку, що таких доказів
постанова не містить. До даного
висновку суд прийшов з наступного.

На підставі ст. 251 КУпАП доказами є
будь-які фактичні дані, на основі яких у
визначеному законом порядку орган
(посадова особа) встановлює наявність
чи відсутність адміністративного
правопорушення, винність даної особи в
його вчиненні та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються протоколом про
адміністративне правопорушення,
поясненнями особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності,
потерпілих, свідків, висновком
експерта, речовими доказами та іншими
документами. В порушення вказаних
вимог при накладенні стягнення на
позивача не було повно, всебічно та
об'єктивно з'ясовано обставини, що мали
значення для правильного вирішення
справи належним чином та не було
доведено причетність позивача до
вчиненого правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі та інші
обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, показань
свідків, письмових і речових доказів,
висновків експертів.

Об'єктивна сторона правопорушення за
ст. 53 КУпАП включає в себе дії або
бездіяльність, які виражені у формі
використання земель не за цільовим
призначенням.

Виходячи із норм КУпАП та КАС України
докази на підтвердження вини особи
повинні бути належними та допустимими.

При розгляді справи відповідачем на
підтвердження вини ОСОБА_1 у
використанні земель не за цільовим
призначенням в основу покладено акт
перевірки від 07.04.2014 року, протокол про
адміністративне правопорушення від
11.04.2014 року, припис від 10.04.2014 року. Із
вказаних документів убачається, що
ОСОБА_1 використовує не за призначенням
0,1 га земельної ділянки за адресою: вул.
Ударна, 103 м. Кривий Ріг. Проте такі
доводи протирічать матеріалам справи.

Так, відповідно до державного акту (а.с.
9) на право власності на земельну
ділянку, ОСОБА_1 є власником земельної
ділянки площею 0,1 га, яка розташована по
вул. Ударна, 103 у м. Кривому Розі і
цільове призначення якої - для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд. Із цього акту (на звороті)
убачається, що за експлікацією угідь
0,0123 площі призначено для ріллі, 0,0242 -
для саду, 0,0635 - для будівель та інших
угідь. На цій же земельній ділянці
розміщений житловий будинок з
надвірними спорудами, за цією адресою
позивач зареєстрована та проживає, що
знаходить підтвердження в матеріалах
справи.

Статтею 20 ЗК України встановлено, що
види використання земельної ділянки в
межах певної категорії земель (крім
земель сільськогосподарського
призначення та земель оборони)
визначаються її власником або
користувачем самостійно в межах вимог,
встановлених законом до використання
земель цієї категорії. Законодавством
чітко визначено категорію земель, які
поділяються за цільовим призначенням,
крім того, встановлено можливість
власника земельної ділянки
використовувати земельну ділянку
певної категорії земель в межах вимог,
встановлених законом для використання
земель цієї категорії.

Перевіркою встановлено, що на
земельній ділянці за адресою Ударна 103
в м. Кривому Розі, розміщена жерстяна
майстерня, що не може бути
підтвердженням нецільового
використання земельної ділянки
розміром 0,1 га, оскільки не встановлено,
яка частка земельної ділянки
використовується під майстерню.

Згідно Класифікації видів цільового
призначення земель, затвердженого
Наказом Державного комітету України із
земельних ресурсів за 548 від 23.07.2010 року,
код класифікації виду цільового
призначення землі - 03.13, а саме для
будівництва та обслуговування
будівель закладів побутового
обслуговування, а це відноситься до
категорії земель житлової та
громадської забудови.

Крім цього, відповідач посилаючись на
учинення ОСОБА_1 адміністративного
проступку, у протоколі про
адміністративне правопорушення від 11
квітня 2014 року вказує на наявність
заподіяної матеріальної шкоди, при
цьому не зазначає її розмір, назву та
реквізити документу, який це
підтверджує.

Таким чином, підтвердження вчинення
адміністративного правопорушення є
докази. Докази мають бути належними та
допустимими. Допустимими є ті докази,
які зібрані у відповідності до
процесуального закону, компетентними
органами та в установленому порядку. А
належними - якщо вони підтверджують
факт даного адміністративного
проступку.

Стаття 7 Кодексу України про
адміністративне правопорушення
передбачає: «Ніхто не може бути
підданий заходу впливу у зв'язку з
адміністративним правопорушенням
інакше як на підставах і в порядку,
встановлених законом. Провадження в
справах про адміністративні
правопорушення здійснюється на основі
суворого додержання законів».

Суд приходить до висновку, що при
винесенні судом постанови про
адміністративне правопорушення
порушено норми чинних нормативно -
правових актів, вина ОСОБА_1 у вчиненні
правопорушення належним чином не
доведена, твердження позивача не
спростовані, інших доказів не надано,
тому постанова підлягає скасуванню.

Згідно до статті 71 ч. 1 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Відповідач у
судове засідання не прибув, свої доводи
щодо правомірності дій не обґрунтував
та не довів.

Відповідно до вимог частини 2 статті 11
КАС України, суд може вийти за межі
позовних вимог тільки в разі, якщо це
необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи наведене, суд вважає за
необхідне конкретніше сформулювати
резолютивну частину постанови з метою
можливості її виконання у подальшому.

На підставі викладеного, та керуючись
ст. ст. 6-12, 41, 69-71, 87, 99, 100-106, 128, 159 КАС
України, ст. ст. 59, 247, 252, 268, 289 КУпАП суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної
інспекції сільського господарства у
Дніпропетровській області про
зобов`язання вчинити певні дії
задовольнити в повному обсязі.

Постанову про накладення
адміністративного стягнення №36 від 17
квітня 2014 року винесену суб`єктом
владних повноважень ОСОБА_3, якою
притягнуто до адміністративної
відповідальності за ст. 53 КУпАП та
накладено штраф у сумі 425 грн на ОСОБА_1
скасувати.

Постанова є остаточною, набирає
законної сили негайно, оскарженню не
підлягає.

Суддя:
О. Н. Борис