Справа № 2а-12950/11/2670
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції:Санін Б.В.
Суддя-доповідач: Шурко О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

09 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Шурка О.І.,

суддів
Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі
Дешко В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі м. Києва на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
20 листопада 2013 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Фіма
Інтернешнл Київ» до Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі м. Києва, за участю третіх осіб:
Публічного акціонерного товариства
«Українська біржа», Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Український центральний контрагент»
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
20 листопада 2013 року адміністративний
позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить апеляційну
інстанцію скасувати незаконну, на його
думку, постанову суду першої інстанції
та постановити нову про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Апелянт посилається на незаконність,
необ'єктивність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення,
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, що є на його
переконання підставою для скасування
судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, проведено перевірку ТОВ
«Фіма Інтернешнл Київ» за результатами
якої 21.03.2011 р. складений акт №47/1-22-10-35138019
про результати документальної
планової виїзної перевірки з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 07.06.2007 р. по
30.09.2010 р., валютного та іншого
законодавства за період з 07.06.2007 р. по
30.09.2010 р. (далі по тексту - Акт перевірки).

Перевіркою встановлені порушення: п.п.
4.1.3, 4.1.6. п. 4.1 статті 4; п.п. 5.2.1., 5.2.5. п. 5.2.
п.п. 5.4.7 п. 5.4 статті 5; п.п. 7.6.1, 7.6.3, 7.6.4 п. 7.6.
статті 7 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств», в
результаті чого занижено податкове
зобов'язання з податку на прибуток на
загальну суму 13 648 454,0грн.; статті 7
Декрету Кабінету Міністрів України від
19.02.1993р. №15-93 «Про систему валютного
регулювання і валютного контролю» із
змінами та доповненнями, а саме
здійснення ТОВ «Фіма Інтернешнл Київ»
в межах торговельного обороту у валюті
України розрахунків з нерезидентами «TD
INVESTMENTS LIMITED»(Кіпр), «AL&S Bureau Limited» (Кіпр),
«Foyil Services Limited» (Кіпр), «KBS Securities Investment
Company Cypres Limited» (Кіпр), «Renaissance Securities (Cyprus)
Limited» (Кіпр), «ROINCO ENTERPRISES LIMITED» (Кіпр),
«FELIMORE VENTURES LTD» (Кіпр) та «Карменіда
Інвестментс ЛТД» (Кіпр) без одержання
індивідуальної ліцензії Національного
банку України.

На підставі встановлених порушень
відповідачем 05.04.2011р. винесені
податкові повідомлення - рішення
№, яким позивачу збільшено
грошове зобов'язання на загальну суму 17
132 916,00грн., та №, яким позивачу
нараховано суму грошового зобов'язання
за платежем: пеня за порушення термінів
розрахунку у сфері ЗЕД, невиконання
зобов'язань та штрафних санкцій за
порушення вимог валютного
законодавства на суму 6 619 397,59грн.

Позивачем в адміністративному порядку
оскаржені податкові повідомлення
-рішення, проте скарги залишені без
задоволення, а податкові повідомлення -
рішення -без змін.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями
податкового органу, позивач звернувся
із адміністративним позовом до суду, в
якому просив визнати нечинними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що податкові
повідомлення-рішення податкового
органу прийняті з порушенням вимог
чинного законодавства, та крім того,
податковим органом не доведено
протиправність дій позивача при його
взаємовідносинах з іноземними
інвесторами-нерезидентами.

Колегія суддів погоджується із такими
висновками суду першої інстанції, з
огляду на таке.

Щодо спірних правовідносин, які
виникли у сфері валютного контролю та
стосуються правомірності податкового
повідомлення-рішення № від
05.04.2011 р., колегія суддів зазначає
наступне.

Так, режим здійснення валютних
операцій на території України,
загальні принципи валютного
регулювання, повноваження державних
органів і функції банків та інших
фінансових установ України в
регулюванні валютних операцій, права й
обов'язки суб'єктів валютних відносин,
порядок здійснення валютного контролю,
відповідальність за порушення
валютного законодавства, встановлює
Декрет Кабінету Мініcтрів України «Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю», від 19.02.1993, № 15-93
(далі по тексту Декрет №15-93).

Частиною 3 ст. 7 Декрету №15-93 (в редакції,
чинній на час проведення позивачем
спірних розрахунків за придбання
цінних паперів) визначалося, що
здійснення розрахунків між
резидентами і нерезидентами в межах
торговельного обороту у валюті України
допускається за умови одержання
індивідуальної ліцензії Національного
банку України.

Абзацом 6 п. 2 ст. 16 Декрету №15-93
встановлено, що за порушення
резидентами порядку розрахунків,
установленого ст. 7 цього Декрету,
застосовується штраф у розмірі,
еквівалентному сумі валютних
цінностей, що використовувалися при
розрахунках, перерахованій у валюту
України за обмінним курсом
Національного банку України на день
здійснення таких розрахунків.

Однак, такий на думку колегії суддів
помилковим є висновок відповідача про
порушення позивачем вимог ст. 7 Декрету
№15-93 та здійснення розрахунків з
нерезидентами у валюті України без
індивідуальної ліцензії Національного
банку України, виходячи з наступного.

Як визначено в абз. 7 п. 1.3 Положення про
порядок видачі Національним банком
України індивідуальних ліцензій на
розрахунки між резидентами і
нерезидентами в межах торговельного
обороту у валюті України,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 14.10.2004
№484, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 09.11.2004 за №1430/10029 (далі -
Положення №484), розрахунки в межах
торговельного обороту - рух коштів між
резидентами і нерезидентами за
операціями продажу (купівлі) товарів на
підставі зовнішньоекономічних
договорів, які передбачають експорт
або імпорт товарів.

Згідно із ст. 188 МК (2002р., чинного на час
здійснення спірних розрахунків) імпорт
- митний режим, відповідно до якого
товари ввозяться на митну територію
України для вільного обігу без
обмеження строку їх перебування на цій
території та можуть викорис-товуватися
без будь-яких митних обмежень.

З викладеного випливає, що товар
імпортований в Україну, повинен пройти
всі митні процедури. Придбання ж акцій
українських емітентів, проходження
таких процедур не передбачає. В даному
випадку перевіркою достовірно не
встановлено факт імпорту позивачем
товарів (цінних паперів емітентів
України, випущених в бездокументарній
формі), а в ході розгляду справи
відповідач не посилався на такий факт.
При цьому в акті перевірки зазначено
про відсутність в даних митниці
інформації про перетинання акціями
митного кордону.

Абзацом 4 п. 1.4 Положення №484 визначено,
що у межах торговельного обороту без
ліцензії здійснюються розрахунки
(платежі) у валюті України між
резидентами і нерезидентами -
інвесторами за операціями,
передбаченими порядком використання
поточного рахунку в національній
валюті нерезидента-інвестора,
установленим у главі 16 Інструкції про
порядок відкриття, використання і
закриття рахунків у національній та
іноземних валютах, затвердженої
постановою Правління Національного
банку України від 12.11.2003 №492 і
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 17.12.2003 за №1172/8493.

Згідно п. 16.3 вказаної Інструкції, на
інвестиційний рахунок у національній
валюті зараховуються такі кошти:
доходи, прибутки та інші кошти,
одержані нерезидентом-інвестором від
здійснення інвестицій в Україну, у т.ч.
від спільної діяльності без створення
юридичної особи; повернуті внаслідок
часткового або повного припинення
нерезидентом інвестицій в Україну
відповідно до нормативно-правових
актів Національного банку, що
регулюють здійснення іноземних
інвестицій в Україну.

У свою чергу п. 3.1 Положення про порядок
іноземного інвестування в Україну, яке
затверджене постановою Правління
Національного банку України від 10.08.2005
№280 і зареєстроване в Міністерстві
юстиції України 29.08.2005 за №947/11227,
визначено, що повернення іноземної
інвестиції, а також прибутків, доходів,
інших коштів, одержаних іноземним
інвестором від інвестиційної
діяльності в Україні, здійснюється
резидентом з поточного рахунку в
національній валюті на інвестиційний
рахунок в національній валюті
іноземного інвестора.

Отже, суд першої інстанції прийшов до
логічного висновку, що кошти, одержані
нерезидентом-інвестором за цінні
папери, є кошти одержані
нерезидентом-інвестором від
здійснення інвестицій в Україну, а тому
перерахування таких коштів не потребує
ліцензії.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції про відсутність зазначених в
акті порушень ст. 7 Декрету №15-93,
оскільки такі доводи позивача
відповідають вищенаведеним
нормативним приписам і не були
спростовані відповідачем.

Обґрунтованими є і доводи позивача про
порушення відповідачем визначеного ст.
250 ГК строку для застосування штрафних
санкцій, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 238 ГК за порушення
встановлених законодавчими актами
правил здійснення господарської
діяльності до суб'єктів господарювання
можуть бути застосовані
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків (ч. 1). Види
адміністративно-господарських
санкцій, умови та порядок їх
застосування визначаються цим
Кодексом, іншими законодавчими актами.
Адміністративно-господарські санкції
можуть бути встановлені виключно
законами (ч. 2).

Статтею 250 ГК встановлено, що
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців
з дня виявлення порушення, але не
пізніш як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом.

Передбачені Декретом №15-93 штрафні
(фінансові) санкції за порушення
валютного контролю є
адміністративно-господарським
штрафом. Спеціальних строків
застосування передбачених Декретом
№15-93 штрафних (фінансових) санкцій
національне законодавство не
встановлювало, тому застосуванню
підлягали положення зазначеної вище
ст. 250 ГК, порушення якої є підставою для
скасування нарахованого штрафу.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, в
акті про порушення 2007-2010рр., водночас
штрафні (фінансові) санкції відповідач
застосував 05.04.2011р., тобто у порушення
вимог ст. 250 ГК пізніше як через рік з
дня вчинення порушення позивачем, тому
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення слід визнати
протиправним та скасувати.

Посилання апелянта на 1095-денний строк
давності для нарахування податкових
зобов'язань, визначений ст. 15 Закону
України від 21.12.2000 №2181-ІІІ «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами», є помилковими і
відхиляються судом, оскільки спірний
штраф не стосується справляння
податків і зборів та не є податковим
зобов'язанням.

Також помилковими є посилання апелянта
на 1095-денний строк давності для
нарахування грошових зобов'язань,
визначений ст. 102 ПК, оскільки дане
положення слід застосовувати до
правовідносин, що виникли після 01.01.2011р.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про відсутність, з боку
позивача, порушень валютного
законодавства, що є підставою для
визнання протиправним і скасування
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення № від
05.04.2011р.

Крім того, з Акту перевірки вбачається,
що в порушення п.п. 5.2.1 п. 5.2. п.п. 5.4.7 п. 5.4
статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
позивачем завищені валові витрати на
суму перерахованих членських внесків
асоціації «Українські фондові
торгівці», Асоціації «Перша фондова
торговельна система» та Професійної
асоціації реєстраторів і депозитаріїв
у сумі 30 243,00грн.

Позивач в своїх поясненнях зазначає, що
членські внески включені останнім до
складу валових витрат на підставі п.п.
5.2.2 п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

Згідно з п. 5.1 статті 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Відповідно до п.п. 5.2.1. п. 5.2 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Згідно з п.п. 5.4.7 п. 5.4 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат
платника податку сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з придбанням ліцензій
та інших спеціальних дозволів, виданих
державними органами для ведення
господарської діяльності, включаючи
плату за реєстрацію підприємства в
органах державної реєстрації, зокрема
в органах місцевого самоврядування, їх
виконавчих органах.

Відповідно до п.п. 5.2.2 п. 5.2 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» до складу валових витрат
платника податку на прибуток
підприємств включаються суми коштів
або вартість товарів (робіт, послуг),
добровільно перераховані (передані)
протягом звітного року до Державного
бюджету України або бюджетів місцевого
самоврядування, до неприбуткових
організацій, визначених у п. 7.11 ст. 7
Закону, суми коштів, що перераховані
юридичним особам, у тому числі
неприбутковим організаціям -
засновникам постійно діючого
третейського суду у розмірі, що
перевищує два відсотки, але не більше
п'яти відсотків оподатковуваного
прибутку попереднього звітного року,
за винятком внесків, передбачених п.п.
5.6.2 п. 5.6 ст. 5, та внесків, передбачених
п.п. 5.2.17 п. 5.2 статті 5 Закону.

Водночас п. 7.11 ст. 7 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
визначено перелік організацій та
установ, які з метою оподаткування
можуть бути віднесені до
неприбуткових, та обумовлено ряд
положень, за умови дотримання яких такі
установи та організації включаються до
Реєстру неприбуткових установ і
організацій.

Виходячи з наведеного, платники
податку на прибуток можуть
скористатися передбаченою п.п. 5.2.2 п. 5.2
ст. 5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» пільгою у разі,
якщо перераховані ними кошти отримує
установа чи організація, що перебуває в
Реєстрі.

Підтвердженням статусу
неприбутковості є копія рішення органу
державної податкової служби про
внесення організацій (установ) до
Реєстру (додаток 2 до Положення про
Реєстр неприбуткових організацій та
установ, затвердженого наказом ДПА
України від 11.07.97 N 232, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 06.08.97 N
291/2095).

Внесення даних асоціацій до Реєстру
неприбуткових організацій та установ,
підтверджується рішенням Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі міста Києва від
01.06.2006 року №117/15-11 та рішенням
Державної податкової інспекції у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська №31 від 11.02.2005р.

У відповідності до ч. 4 ст. 16 Закону
України «Про цінні папери та фондовий
ринок» професійна діяльність
учасників фондового ринку, крім
депозитаріїв та фондових бірж,
здійснюється за умови членства
щонайменше в одній саморегулівній
організації.

Саморегулівна організація професійних
учасників фондового ринку -
неприбуткове об'єднання учасників
фондового ринку, що провадять
професійну діяльність на фондовому
ринку з торгівлі цінними паперами,
управління активами інституційних
інвесторів, депозитарну діяльність
(діяльність реєстраторів та
зберігачів), утворене відповідно до
критеріїв та вимог, установлених
Державною комісією з цінних паперів та
фондового ринку (абз. 4 ч. 2 ст. 2 цього
Закону).

Рішенням Державної комісії з цінних
паперів та фондового ринку, від 26.05.2006,
№ 346 «Про затвердження Ліцензійних
умов провадження професійної
діяльності на фондовому ринку -
діяльності з торгівлі цінними
паперами», встановлено вимоги,
обов'язкові для виконання при
провадженні професійної діяльності на
фондовому ринку - діяльності з торгівлі
цінними паперами, як одного з видів
господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 п.2 Рішення №346,
ліцензіат може провадити професійну
діяльність на фондовому ринку -
діяльність з торгівлі цінними паперами
відповідно до отриманої ліцензії
тільки за умови членства в
саморегулівній організації
професійних учасників фондового ринку
за цим видом діяльності, яка набула
цього статусу в порядку, установленому
Комісією (далі - СРО) та включення
ліцензіата (крім банку) до державного
реєстру фінансових установ, які
надають фінансові послуги на ринку
цінних паперів.

Викладене свідчить про неможливості
здійснення професійної діяльності
товариства без членства в таких
асоціаціях та як наслідок пов'язаність
витрат на членські внески з виробничою
діяльністю товариства, отже, в даному
випадку, такі витрати потрібно
кваліфікувати як суми валових витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку із
здійсненням господарської діяльності
позивача, тому зазначені витрати
належать до складу валових витрат на
підставі п.5.2.1 п.5.2 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств».

Судом встановлено, що ТОВ «Фіма
Інтернешнл Київ» проводило операції з
купівлі та продажу цінних паперів на
ВАТ «Українська біржа» та ПАТ «Фондова
біржа ПФТС» без укладання будь-яких
договорів та розрахунки по яких
здійснювались поза розрахунковими
рахунками товариства (згідно виписок
по розрахунковому рахунку надходження
або списання грошових коштів від
купівлі-продажу цінних паперів по
даних операціях не встановлено) із
відповідним відображенням результатів
таких операцій у податковій звітності,
а саме Додаток К3 до Декларації з
податку на прибуток підприємства.

Перехід прав власності на цінні папери
(акції) підтверджується виписками по
Депо рахунку, вартість та кількість
куплених та проданих акцій визначена в
виписках ВАТ «Українська біржа» та ПАТ
«Фондова біржа ПФТС», які наявні в
матеріалах даної справи.

Таким чином, податковою інспекцією
зроблено висновок, що позивачем
документально не підтвердженні
операції з цінними паперами, що
призвело до порушення п.п. 7.6.1., 7.6.2, 7.6.3.,
7.6.4. п. 7.6. статті 7 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств», а
саме: завищені витрати окремого обліку
фінансових результатів від операцій з
акціями на загальну суму 43 294 285,00грн.;
завищено доходи окремого обліку
фінансових результатів від операцій з
акціями на загальну суму 53 363 923,00грн.,
що призвело до завищення від'ємного
фінансового результату від операцій з
акціями за 3 квартали 2009 року на суму 122
510,00грн., заниження від'ємного
фінансового результату від операцій з
акціями за 3 квартали 2010 року на суму 396
293,00грн.

Згідно ч. 1 ст. 650 Цивільного кодексу
України, особливості укладення
договорів на біржах, аукціонах,
конкурсах тощо встановлюються
відповідними актами цивільного
законодавства. Згідно ч. 1 ст. 185
Господарського кодексу України, до
укладення господарських договорів на
біржах, оптових ярмарках, публічних
торгах застосовуються загальні
правила укладення договорів на основі
вільного волевиявлення, з урахуванням
нормативно-правових актів, якими
регулюється діяльність відповідних
бірж, ярмарків та публічних торгів.

Діяльність фондових бірж регулюється
Законом України Законом України «Про
цінні папери та фондовий ринок». Згідно
ч. 2 ст. 24 цього Закону, торгівля на
фондовій біржі здійснюється за
правилами фондової біржі, які
затверджуються біржовою радою та
реєструються Державною комісією з
цінних паперів та фондового ринку.

Правила ПАТ «Українська біржа» існують
і затверджені рішенням Державної
комісії з цінних паперів та фондового
ринку (ДКЦПФР) від 18.11.2008р. № 1338 (далі -
Правила).

Відповідно до пункту 20.19 Правил,
наслідком укладання біржової угоди в ETC
є формування біржового контракту.
Біржовий контракт (договір) є
електронним документом, що укладається
при посередництві ETC. Учасник торгів,
підписавши Договір на проведення
операцій на ринку цінних паперів,
Договір про інформаційно-технічне
забезпечення та Угоду про використання
аналога власноручного підпису в ETC,
погоджується з тим, що усі договори
укладаються на біржі виключно на
умовах, викладених у цих Правилах.
Відсутність положень цих Правил у
копії електронного договору, у вигляді
документа на папері, посилання на ці
Правила чи окремі положення цих Правил
не свідчить про те, що договір
укладений не у відповідності з цими
Правилами.

Відповідно до пункту 20.17 Правил, на
вимогу учасника біржових торгів Біржа
може надати йому Виписку з реєстру
угод, яка містить інформацію про угоди,
укладені цим учасником на біржових
торгах. Виписка з реєстру угод
оформлюється в паперовому вигляді і
затверджується печаткою Біржі та
підписом уповноваженої особи Біржі.

Відповідно до пункту 20.16 Правил,
Виписка з реєстру угод містить
наступні відомості: ідентифікаційний
номер угоди; - код цінного паперу; -
міжнародний ідентифікаційний номер
цінного папера (ISIN); - дата та час
реєстрації угоди в Реєстрі угод; -
сукупність прав та обов'язків по угоді
купівлі-продажу цінних паперів
(купівля цінних паперів або продаж
цінних паперів); - ціна одного цінного
паперу; - сума угоди; - кількість цінних
паперів; - дата проведення розрахунків
по угоді.

Таким чином, в такому реєстрі містяться
всі суттєві умови біржових угод.

Згідно ст. 8 Закону України «Про
електронні документи та електронний
документообіг», юридична сила
електронного документа не може бути
заперечена виключно через те, що він
має електронну форму. Допустимість
електронного документа як доказу не
може заперечуватися виключно на
підставі того, що він має електронну
форму.

Згідно ст. 5 Закону України «Про
електронні документи та електронний
документообіг», візуальною формою
подання електронного документа є
відображення даних, які він містить,
електронними засобами або на папері у
формі, придатній для приймання його
змісту людиною.

Відповідно до п. 2.3 (абзац 1) Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995 р. №88,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 05.06.1995 р. за № 168/704 (далі - Наказ
№ 88), первинні документи, створені в
електронному вигляді, застосовуються у
бухгалтерському обліку за умови
дотримання вимог законодавства про
електронні документи та електронний
документообіг. Отже, тлумачення вимог
щодо первинних документів є
припустимим на підставі Закону України
«Про електронні документи та
електронний документообіг».

Оскільки за наслідками торгів в ETC на
біржі складається виписка з реєстру
угод, кожний окремо взятий рядок
виписки з реєстру угод, укладених на
ПАТ «Українська біржа», є
візуалізацією кожної окремо взятої
угоди в розумінні ст. 5 Закону України
«Про електронні документи та
електронний документообіг», так як
містить всі суттєві умови вказаних
угод (назва цінного папера, його
емітент, кількість цінних паперів, ціна
одного цінного папера, сума угоди, дата
виконання, контрагент - сторона
договору).

Крім того, вказана виписка свідчить про
факт укладання таких угод, оскільки в
преамбулі до реєстру угод прямо
зазначається: «ПАТ «Українська біржа»
підтверджує, що біржові контракти
укладені за результатами торгів,
проведених з використанням
електронної торговельної системи
біржі відповідно до Правил ПАТ
«Українська біржа» та підписані
аналогами власноручних підписів
контрагентів за цими біржовими
контрактами».

Одночасно, суд прийшов до висновку про
те, що наявність угод доводиться також
тим, що вони спричинюють реальний рух
коштів і цінних паперів, що
віддзеркалюється у виписці про
операції з цінними паперами на рахунку
у цінних паперах.

Зазначений підхід повністю
відповідає вимогам Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні». Згідно ч.1 ст. 9
цього Закону, для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
По суті таким зведеним обліковим
документом є Виписка з реєстру угод.

Враховуючи вищевикладене суд прийшов
до висновку про те, що біржові договори,
укладені в електронній формі, є
первинними документами, їх доказову
силу не можна заперечувати виключно на
підставі того, що він має електронну
форму, як це зазначено в ст. 8 Закону
України «Про електронні документи та
електронний документообіг». Доказом
існування кожної окремо взятої угоди є
рядок з виписки з реєстру угод, який
(рядок) відповідає відповідним рядкам з
виписки про операції з цінними
паперами на рахунку у цінних паперах
щодо руху коштів та цінних паперів.

Згідно ст. 8 Закону України «Про
Національну депозитарну систему та
особливості електронного обігу цінних
паперів в Україні», кліринг та
розрахунки за угодами щодо цінних
паперів здійснюються виключно
депозитаріями, які забезпечують
поставку цінних паперів на рахунки
зберігачів у депозитарії з одночасною
оплатою грошових коштів на рахунках
зберігачів.

Тобто, з цього визначення, наданого
законом, при клірингу гроші ходять по
рахунках у депозитарію, а не по
рахунках у банку.

Згідно п. 1.43 ст. 1 Закону України «Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні», учасник платіжної системи -
юридична або фізична особа - суб'єкт
відносин, що виникають при проведенні
переказу коштів, ініційованого за
допомогою платіжного інструмента цієї
платіжної системи.

Отже, учасниками платіжної системи
можуть бути не тільки банки.

Так, відповідно до постанови від 16.02.2010
р. №68 «Про надання Приватному
акціонерному товариству
«Всеукраїнський депозитарій цінних
паперів» (м. Київ) статусу учасника
системи електронних платежів
Національного банку України», ПрАТ
«Всеукраїнський депозитарій цінних
паперів» (лише для обслуговування
розрахунків за цінними паперами
учасників фондового ринку) надано
статус учасника системи електронних
платежів Національного банку України
(далі - СЕП) відповідно до Інструкції
про міжбанківський переказ коштів в
Україні в національній валюті,
затвердженої постановою Правління
Національного банку України від
16.08.2006р. № 320 зі змінами (далі -
Інструкція № 320)».

Отже, в сенсі розрахунків депозитарій є
такою ж розрахунковою установою, як і
банк, а рух коштів по депозитарію є
розрахунком за цінні папери.

Механізм реалізації клірингових
розрахунків прописаний в Положенні про
розрахунково-клірингову діяльність за
договорами щодо цінних паперів,
затвердженому Рішенням ДКЦПФР від
17.10.2006 р. №1001, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 13
листопада 2006 р. за №1198/13072 і тому є
обов'язковим для виконання (далі -
Положення № 1001). Зазначимо також, що
Положення № 1001 погоджене СБУ та
Національним банком України.

Згідно з п. 3.4 Розділу VI Положення № 1001,
у разі придбання цінних паперів
клієнтом депозитарію його технічний
субрахунок для обліку грошових
зобов'язань за договорами щодо цінних
паперів зменшується, а його
контрагента збільшується на загальну
вартість укладеного договору щодо
цінних паперів. Одночасно в разі
придбання цінних паперів клієнтом
депозитарію його технічний субрахунок
для обліку зобов'язань щодо цінних
паперів за відповідним випуском
(міжнародним ідентифікаційним номером
цінних паперів) збільшується, а його
контрагента зменшується на загальну
кількість цінних паперів відповідно до
договору щодо цінних паперів.

Таким чином, по такій схемі
відбувається абсолютно очевидний рух
коштів в оплату за отримані (придбані)
цінні папери: рахунок цінних паперів
збільшується, а рахунок грошових
коштів зменшується. Зазначене видно на
виписці про операції з цінними
паперами на рахунку в цінних паперах,
яку надано та засвідчено Зберігачем
(приклад наведений в додатку 9 до
позовної заяви).

Отже, в силу ст. 8 Закону України «Про
Національну депозитарну систему та
особливості електронного обігу цінних
паперів в Україні»", а також виданого на
його виконання Положення № 1001, а)
клірингові операції з цінними паперами
неможливі без їх оплати;б) оплата
здійснюється шляхом перерахування
коштів по технічних субрахунках для
обліку грошових зобов'язань, відкритих
у депозитарію, а не у банку.

З іншого боку, згідно пп. 7.6.3 п. 7.6 ст. 7
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» (який був чинним
в період здійснення спірних операцій),
під терміном «итрати» для цілей цього
пункту слід розуміти суму коштів або
вартість майна, сплачену (нараховану)
платником податку продавцю цінних
паперів та деривативів як компенсація
їх вартості. До складу витрат
включається також сума будь-якої
заборгованості покупця, яка виникає у
зв'язку з таким придбанням.

Отже, в ході укладання клірингових угод
за будь-яких умов у покупця виникає
зобов'язання платити за придбаними
цінними паперами, і це зобов'язання
саме по собі створює витрати, оскільки
для виникнення витрат, в силу
цитованого пп. 7.6.3 достатньо нарахувати
зобов'язання.

Таким чином, за наслідками розгляду
справи судом встановлено, що біржові
операції на ПАТ «Українська бірж» є
реальними, належним чином
задокументовані, реальність та
наявність біржових угод
підтверджується випискою з Реєстру
угод, рух коштів та цінних паперів
підтверджується випискою про операції
з цінними паперами на рахунку у цінних
паперах, безоплатна передача цінних
паперів при клірингу неможлива, але рух
коштів здійснюється не в банку а у
депозитарію, згідно ст. 8 Закону України
«Про Національну депозитарну систему
та особливості електронного обігу
цінних паперів в Україні».

Щодо заниження валового доходу в р. 01.6
Декларації з податку на прибуток
підприємства у зв'язку з заповненням
Декларації не наростаючим підсумком.

Так, з Акту перевірки вбачається, що в
порушення п.1.5 р.1 наказу ДПА України від
29.03.2003 № 143 «Про затвердження форми
декларації з податку на прибуток
підприємства та Порядку її складання»,
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 08.04.2003 за № 271/7592, позивачем
занижено задекларовані показники у
рядку 01.6 «інші доходи крім визначених у
01.1-01.5» декларації з податку на прибуток
підприємства у зв'язку із заповненням
Декларації з податку на прибуток
підприємства не наростаючим підсумком,
а саме: за III квартали 2009 року у рядок 01.6
„інші доходи крім визначених у 01.1-01.5"
декларації з податку на прибуток
підприємства - 434 000,0грн., а за 2009 рік - 204
479,0грн.

Згідно письмових пояснень платника
(наведеного в додатку до № 7 до акту),
даний факт зумовлено тим, що до валових
доходів помилково була включена сума
позики, отриманої в звітному періоді
від фізичної особи-неплатника податку
на прибуток в розмірі 229 521,0грн., а в
четвертому кварталі 2009 року сума
позики згідно умов договору була
повернута позичальнику та відображена
в декларації з податку на прибуток
підприємства за 2009 рік, в рядку 01.6 у
складі валових доходів зі позначкою
мінус 229 521,0грн.

На підтвердження вказаних обставин,
позивачем до матеріалів справи, надано
договір безпроцентної позики між гр.
ОСОБА_4 та ТОВ «Фіма Інрернешнл Київ» на
суму 230 000,00грн., прибутковий касовий
ордер №14 від 28.09.2009р. на суму 229 521,00грн.,
видатковий касовий ордер від 30.12.2009р. на
суму 229 521,00грн та обороти по рахунку 301
за 2009р., що є достатнім доказом
реальності підтвердження отримання
та повернення позики.

Згідно з п.1.5 р.1 наказу ДПА України від
29.03.2003 № 143 «Про затвердження форми
декларації з податку на прибуток
підприємства та Порядку її складання»,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 08.04.2003 за №271/7592
«податок на прибуток за квартал,
півріччя, три квартали та рік
розраховується за правилами,
установленими п.11.1 статті 11 і п. 16.4 ст.16
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», наростаючим
підсумком з початку звітного
календарного року».

Відповідно до п.16.4 ст.16 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» податок за звітний період
сплачується його платником до
відповідного бюджету у строк,
визначений законом для квартального
податкового періоду. Платники податку
у строки, визначені законом, подають до
податкового органу податкову
декларацію про прибуток за звітний
період, розраховану наростаючим
підсумком з урахуванням від'ємного
значення об'єкта оподаткування минулих
податкових періодів у разі його
наявності відповідно до пункту 6.1
статті 6 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств».
При цьому за звітні квартал, півріччя
та три квартали платники податку
подають спрощену декларацію, а за
результатами звітного року - повну.
Форми декларацій з цього податку
встановлюються центральним податковим
органом за узгодженням з комітетом
Верховної Ради України, що відповідає
за проведення податкової політики.

Враховуючи все вище викладене, колегія
суддів погоджується із висновком суду
першої інстанції, що податкові
повідомлення-рішення податкового
органу прийняті з порушенням вимог
чинного законодавства, та крім того,
податковим органом не доведено
протиправність дій позивача при його
взаємовідносинах з іноземними
інвесторами-нерезидентами.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що суд першої інстанції
дав належну оцінку всім обставинам
справи та вірно застосував
законодавство, що регулює ці
правовідносини. Доводи апеляційних
скарг спростовуються встановленими
судом першої інстанції обставинами,
наявними в матеріалах справи доказами
та нормами права, зазначеними в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення суду.

Отже, колегія суддів вирішила згідно
ст. 200 КАС України залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, з урахуванням того, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі м. Києва - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
20 листопада 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядок і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Головуючий суддя
Шурко О.І.

Судді:
Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.