Справа № 826/12649/14
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 11/297
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 жовтня 2014 року 16:36
№ 826/12649/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Клочкової Н.В., при
секретарі судового засідання Тур Ю.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом Державного геофізичного
підприємства "Укргеофізика" до
Державної податкової інспекції в
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, за
участі представників сторін:

представників позивача Лукашова С.М.,
Туман Є.О.,

представника відповідача Максименко
С.П.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
в судовому засіданні 02.10.2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

Державне геофізичне підприємство
"Укргеофізика" (далі - позивач)
звернулося до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до державної податкової
інспекції в Оболонському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві (далі - відповідач) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення рішення від
03.07.2014 № .

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 02.09.2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі № 826/12649/14.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 02.09.2014 року
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового
розгляду.

В судовому засіданні 02.10.2014 року
представники позивача позовні вимоги
підтримали у повному обсязі та просили
суд задовольнити позов.

Представник відповідача заперечував
проти задоволення адміністративного
позову та просив відмовити у його
задоволенні.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва, встановив.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме, згідно акту перевірки від 21.02.2014 №
165/56-54-22-01-10/01432782 про результати
документальної позапланової виїзної
перевірки Київської Геофізичної
Розвідувальної Експедиції () з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2010 по
17.02.2014 (т. 1, а.с. 18-55), податковим органом
були встановлені наступні порушення:

- п. 135.1, 135.2 ст. 135, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п.
139.1 ст. 139 Податкового кодексу України
(далі - ПК України), п. 3.1 ст. 3, п. 5.9 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» від 22.05.1997 №
283/97-ВР (далі - Закон № 283/97-ВР), вимог
наказу ДПА України від 29.03.2003 № 143 «Про
затвердження форми декларації з
податку на прибуток підприємства та
Порядку її складання», в результаті
чого занижено податок на прибуток в
розмірі 1 113 217,00 грн.

Проте, позивач не погодився з такою
позицією податкового органу та
оскаржив її в адміністративному
порядку.

Рішенням Головного управління
Міндоходів у м. Києві від 11.06.2014 скаргу
ДП "Київська Геофізична Розвідувальна
Експедиція" частково задоволена, а
податкове повідомлення - рішення від
03.04.2014 № скасовано в частині
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на прибуток в частині
основного платежу в розмірі 327836 грн., в
іншій частині залишено без змін (т. 1,
а.с. 86-92).

Крім цього, на підставі наказу
відповідача № 1027 від 27.05.2014, згідно пп.
78.1.5 п. 78.1 ст. 78, п. 82.2 ст. 82 Податкового
кодексу України (далі - ПК України) було
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку Київської
Геофізичної Розвідувальної Експедиції
() щодо розгляду скарги
від 16.04.2014 № 01/26 (вх. від 17.04.2014 № 9306/10 до
акту документальної позапланової
виїзної перевірки від 21.02.2014 №
165/56-54-22-01-10/01432782) з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2010 по
17.02.2014 (т. 1, а.с. 18-55), за результатами якої
було складено акт перевірки від 05.06.2014
№ 581/22-01-10/01432782.

Відповідачем за результатами
перевірки результатів акту перевірки
від 21.02.2014 № 165/56-54-22-01-10/01432782 Київської
Геофізичної Розвідувальної Експедиції
по скарзі підприємства встановлені
наступні порушення податкового
законодавства:

- п. 4.1 ст. 4 Закону № 283/97-ВР, в результаті
чого занижено податок на прибуток
підприємства, що підлягає нарахуванню
до сплати в бюджет за 1 кв. 2011 на суму 418,00
грн.;

- п. 5.9 ст. 5 Закону № 283/97-ВР, в результаті
чого занижено податок на прибуток
підприємства, що підлягає нарахуванню
до сплати в бюджет за 1 кв. 2011 на суму
5745,00 грн.

На підставі складеного акту перевірки
від 05.06.2014 № 581/22-01-10/01432782 податковим
органом винесене податкове
повідомлення-рішення від 03.07.2014:

- № , яким збільшено суму
грошового зобов'язання в розмірі 825 867,00
грн., з якої: за основним платежем - 718
644,00 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 107 223,00 грн. за платежем:
податок на прибуток приватних
підприємств, код платежу: 11021000 (т. 1, а.с.
101).

Як вбачається з акту перевірки від
05.06.2014, підставою для прийняття
відповідачем оскаржуваного
податкового повідомлення - рішення від
03.07.2014 № стало встановлення, що
Київською Геофізичною Розвідувальною
Експедицією в декларації з податку на
прибуток за 1 кв. 2011 року задекларовано
дохід від продажу товарів (робіт,
послуг) в розмірі 6 359 116,00 грн., в т.ч. як,
згідно даних перевірки визначено
валовий дохід в розмірі 7 613 310,75 грн.
Отже, різниця між даними перевірки та
задекларованими підприємством
показниками доходів від продажу
товарів (робіт, послуг) становить 1 254
195,00 грн.

Таким чином, проведеною перевіркою
відображених у рядку 01.1 декларацій
«доходи від продажу товарів (робіт,
послуг)» показників за період з 01.10.2010
по 31.03.2011 задекларованих Київською
Геофізичною Розвідувальною
Експедицією встановлено їх заниження
на суму 1673 грн.

Крім цього, проведеною перевіркою
відображеного показника за період з
01.10.2010 по 31.03.2011 на суму 221 459,00 грн. (за 4
кв. 2010 - (-52708,00 грн.), за 1 кв. 2011 р. - 274167
грн.) на підставі документів (накладних,
карток бухгалтерських рахунків 20
«Виробничі запаси», 23 «Виробництво»,
оборотно-сальдових балансів)
встановлено завищення задекларованих
Київською Геофізичною Розвідувальною
Експедицією показників у рядку 04.2
декларація «убуток балансової
вартості запасів» на суму 81 800,00 грн.

У зв'язку з чим, перевіркою встановлено,
що в результаті порушень п. 5.9 ст. 5
Закону № 283/97-ВР Київською Геофізичною
Розвідувальною Експедицією
встановлено заниження податку на
прибуток підприємства, що підлягає
нарахуванню до сплати в бюджет за 1 кв.
2011 року на суму 5745 грн.

Однак, державне геофізичне
підприємство "Укргеофізика" не
погоджується з податковим
повідомленням - рішенням від 03.07.2014 №
, а тому звернулося з відповідним
позовом до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді всіх обставин
справи в їх сукупності, та враховуючи,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
суд прийшов до переконання про відмову
у задоволенні позовних вимог виходячи
з наступних міркувань.

Засади регулювання, організації,
ведення бухгалтерського обліку та
складання фінансової звітності в
Україні врегульовані Законом України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV
(далі - Закон № 996-XIV). Відповідно до
статті 9 розділу 3 Закону № 996-XIV
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Господарські операції, як
зазначено в пункті 5 статті 9 цього
Закону, повинні бути відображені в
облікових регістрах у тому звітному
періоді, в якому вони були здійснені.
Відповідно до статті 11 Закону, на
основі даних бухгалтерського обліку
підприємства зобов'язані складати
фінансову звітність.

Як зазначено в листі Вищого
адміністративного суду України від
02.06.2011 № 742/11/13-11, з метою встановлення
факту здійснення господарської
операції, формування витрат для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток підприємства або
податкового кредиту з податку на
додану вартість належить з'ясувати,
зокрема, такі обставини: рух активів у
процесі здійснення господарської
операції; установлення спеціальної
податкової правосуб'єктності
учасників господарської операції та
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг), спорудження
основних фондів, імпортом товарів
(послуг), понесенням інших витрат і
господарською діяльністю платника
податку

Згідно частини 1 статті 3 Закону № 996-ХІV
метою ведення бухгалтерського обліку і
складання фінансової звітності є
надання користувачам для прийняття
рішень повної, правдивої та
неупередженої інформації про
фінансове становище, результати
діяльності та рух грошових коштів
підприємства.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
№ 996-ХІV підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Визначення терміну "первинний
документ" наведено у статті 1 Закону №
996-ХІV: первинний документ - документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Частиною 2 статті 9 даного Закону
встановлено, що первинні та зведені
облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно пп. 2.1.3 п. 2.1 Закону № 283/97-ВР,
платниками податку з числа резидентів
є суб'єкти підприємницької діяльності,
бюджетні, громадські та інші
підприємства, установи та організації,
які здійснюють діяльність, спрямовану
на отримання прибутку як на території
України, так і за її межами.

Відповідно до п. 4.1 ст. 4 Закону № 283/97-ВР,
валовий дохід - загальна сума доходу
платника податку від усіх видів
діяльності, отриманого (нарахованого)
протягом звітного періоду в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах як на території України, її
континентальному шельфі, виключній
(морській) економічній зоні, так і за її
межами.

Згідно п. 5.1 ст. 5 Закону № 283/97-ВР, валові
витрати виробництва та обігу (далі -
валові витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Відповідно до п. 5.9 ст. 5 Закону № 283/97-ВР,
платник податку веде облік приросту
(убутку) балансової вартості покупних
матеріалів, сировини, комплектуючих
виробів та напівфабрикатів на складах,
у незавершеному виробництві та
залишках готової продукції. У разі коли
балансова вартість таких запасів на
кінець звітного кварталу перевищує їх
балансову вартість на початок того ж
звітного кварталу, різниця
вираховується з суми валових витрат
платника податку у такому звітному
кварталі.

У разі коли вартість таких запасів на
початок звітного кварталу перевищує їх
вартість на кінець того ж звітного
кварталу, різниця додається до складу
валових витрат платника податку у
такому звітному періоді.

Відповідно до Порядку визначення та
відшкодування збитків власникам землі
та землекористувачам, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 19 квітня 1993 р. № 284, власникам землі
та землекористувачам відшкодовуються
збитки, заподіяні вилученням (викупом)
та тимчасовим зайняттям земельних
ділянок, встановленням обмежень щодо
їх використання, погіршенням якості
ґрунтового покриву та інших корисних
властивостей земельних ділянок або
приведенням їх у непридатний для
використання стан та неодержанням
доходів у зв'язку з тимчасовим
невикористанням земельних ділянок.

Розміри збитків визначаються
комісіями, створеними Київською та
Севастопольською міськими, районними
державними адміністраціями,
виконавчими комітетами міських (міст
обласного значення) рад.

До складу комісій включаються
представники Київської,
Севастопольської міських, районних
державних адміністрацій, виконавчих
комітетів міських (міст обласного
значення) рад (голови комісій), власники
землі або землекористувачі (орендарі),
яким заподіяні збитки, представники
підприємств, установ, організацій та
громадяни, які будуть їх
відшкодовувати, представники
державних органів земельних ресурсів і
фінансових органів, органів у справах
містобудування і архітектури та
виконавчих комітетів сільських,
селищних, міських (міст районного
значення) рад, на території яких
знаходяться земельні ділянки.

У разі, коли збитки заподіяні
погіршенням якості земель або
приведенням їх у непридатність для
використання за цільовим призначенням,
до складу комісій включаються також
представники територіальних органів
Держсільгоспінспекції,
санітарно-епідеміологічних і
природоохоронних органів.

Результати роботи комісій
оформляються відповідними актами, що
затверджуються органами, які створили
ці комісії.

Відповідно до п. 135.1 ст. 135 ПК України,
доходи, що враховуються при обчисленні
об'єкта оподаткування, включаються до
доходів звітного періоду за датою,
визначеною відповідно до статті 137, на
підставі документів, зазначених у
пункті 135.2 цієї статті, та складаються
з:

доходу від операційної діяльності,
який визначається відповідно до пункту
135.4 цієї статті;

інших доходів, які визначаються
відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за
винятком доходів, визначених у пункті
135.3 цієї статті та у статті 136 цього
Кодексу.

Згідно п. 135.2 ст. 135 ПК України, доходи
визначаються на підставі первинних
документів, що підтверджують отримання
платником податку доходів,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України,
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Крім того, в інформаційному листі
Вищого адміністративного суду України
№ 742/11/13-11 від 02.06.2011 зазначено, що судам
належить звертати особливу увагу на
дослідження обставин реальності
здійснення господарських операцій
платника податку, на підставі яких
таким платником були сформовані дані
податкового обліку. При цьому приймати
на підтвердження даних податкового
обліку можна лише достовірні первинні
документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

З метою встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість судам належить
з'ясовувати рух активів у процесі
здійснення господарської операції.

При цьому, дослідженню підлягають усі
первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції: договори, акти
виконаних робіт, документи про
перевезення, зберігання товарів тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме акту перевірки від 05.06.2014, в ході
перевірки податковим органом
віднесення доходів у сумі 1 249 999,99 грн.
до складу валових доходів підприємства
у 4 кв. 2010 року було досліджено як
передплати договір № 25/2010-1 від 08.11.2010 та
передплати за буріння свердловин у
сумі 1295,57 грн. (ОСОБА_4) в 2 кв. 2009 року та у
сумі 1226,26 грн. (ОСОБА_5) в 4 кв. 2010 року (т. 1,
а.с. 80).

Проте, суд звертає увагу, що позивач до
суду надав ряд договорів за період 2010
року по 2013 року разом з супутньою
документацією (т. 1, а.с. 114-148, т. 2, а.с. 1-250,
т. 3, а.с. 1-112), крім договору № 25/2010-1 від
08.11.2010, який є спірним у даному випадку.

Як вбачається із наданих позивачем
договорів, пунктом 1 яких визначено, що
землекористувач за договором надає
право на виконання земельних та інших
робіт (в тому числі геофізичних) на
належних йому землях замовнику, а
замовник зобов'язаний відшкодувати
землекористувачу збитки і витрати
понесені ним під час проведення робіт
пов'язаних з потравами
сільськогосподарських культур.

Крім цього, пунктом 3.2 договорів
визначено, що сума збитків
визначається на підставі фактичних
потрав сільськогосподарських культур
та оформляється актом на потрави
сільськогосподарських культур, що
підписується повноважними
представниками замовника та
землекористувача по закінченню
сейсморозвідувальних робіт.

Проте, суд зазначає, що договорами не
конкретизовано на якій земельній
ділянці проводились роботи, оскільки,
не зазначено ані місцезнаходження
земельної ділянки, ані її кадастровий
номер, хоча роботи на даних земельних
ділянках стали підставою для
відшкодування землекористувачу
збитків і витрат понесених ним під час
проведення робіт.

Крім того, позивач надав суду ряд актів,
що під час проведення
геологорозвідувальних робіт на землях
господарства було завдано збитків
сільськогосподарським культурам.

Крім іншого, суд звертає увагу, що акти
не конкретизовані і не прив'язані до
договорів, що унеможливлює їх
ідентифікацію та пов'язаність із
конкретним договором, оскільки, в актах
зазначається лише розташування
земельної ділянки та відсутні
відомості про договір (дату, №), в той
час як у договорах не міститься жодного
положення, яке б визначало місце
розташування земельної ділянки.

Крім того, згідно Порядку визначення та
відшкодування збитків власникам землі
та землекористувачам, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 19 квітня 1993 р. № 284, розміри збитків
визначаються комісіями, створеними
Київською та Севастопольською
міськими, районними державними
адміністраціями, виконавчими
комітетами міських (міст обласного
значення) рад, до складу яких
включаються представники рад (голови
комісій), власники землі або
землекористувачі (орендарі), яким
заподіяні збитки, представники
підприємств, установ, організацій та
громадяни, які будуть їх
відшкодовувати, представники
державних органів земельних ресурсів і
фінансових органів, органів у справах
містобудування і архітектури та
виконавчих комітетів сільських,
селищних, міських (міст районного
значення) рад, на території яких
знаходяться земельні ділянки.

Проте, позивачем не надано суду жодного
доказу, що зазначені в актах розміри
збитків, понесені власниками земель,
були розраховані комісією, як це
передбачено Порядком визначення та
відшкодування збитків власникам землі
та землекористувачам, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 19 квітня 1993 р. № 284.

Таким чином, позивачем не було надано
до суду доказів щодо підтвердження
понесених витрат у власній
господарській діяльності, що є
обов'язковою умовою ст. 5 Закону №
283/97-ВР.

У зв'язку з чим суд погоджується з
позицією відповідача, що позивачем
завищені валові витрати, оскільки,
відповідно до наданих договорів та
актів, неможливо встановити їх
взаємопов'язаність, що в свою чергу не
дає можливості встановити факт
понесення витрат (збитків) по
конкретному договору у власній
господарській діяльності
підприємтсва.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку про необґрунтованість
позовних вимог та відсутності підстав
для їх задоволення.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч.1 ст.11 КАС
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Частиною 1 ст. 71 КАС України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 72 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яке
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Беручи до уваги вищенаведене в
сукупності, проаналізувавши матеріали
справи та надані сторонами докази, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги є
необґрунтованими, а, відтак, такими, що
не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 69-71, 94, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні позову
державного геофізичного підприємства
"Укргеофізика" повністю.

Постанова набирає законної сили згідно
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, після закінчення
строку на апеляційне оскарження,
встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо постанова не оскаржена в
апеляційному порядку. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст.ст.
185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Суддя
Н.В. Клочкова

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 07 жовтня 2014 року.