Справа № 2а-4798/10/0770
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 р.
Справа № 28110/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Носа С. П.,

суддів -
Кухтея Р. В., Клюби В. В.;

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 на постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від 17
лютого 2011 року в справі за позовом
Ужгородської міжрайонної державної
податкової інспекції до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

23 грудня 2010 року Закарпатським
окружним адміністративним судом
зареєстровано позовну заяву
Ужгородської міжрайонної державної
податкової інспекції до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення
з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
заборгованості по єдиному податку у
розмірі 2598,14 грн. на користь держави.

В обґрунтування вимог позовної заяви
зазначено, що в порушення вимог ст. 2
Указу Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» відповідач сплатив
узгоджену суму податкового
зобов'язання по єдиному податку в
розмірі 1800,00 грн. із порушенням
встановлених граничних термінів.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 25 лютого 2011
року позов задоволено. Постановлено
стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 заборгованість по єдиному
податку у розмірі 2598,14 грн. (дві тисячі
п'ятсот дев'яносто вісім гривень 14
копійок).

Зазначену постанову мотивовано тим, що
відповідач не в повному обсязі
сплачував єдиний податок протягом 2010
року, податкові вимоги ним погашені не
були, станом на час розгляду справи за
відповідачем рахується заборгованість
по єдиному податку в розмірі 2598,14 грн.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, відповідачем - фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1, подано
апеляційну скаргу до Львівського
апеляційного адміністративного суду, в
якій висловлено прохання скасувати
оскаржувану постанову суду першої
інстанції та прийняти нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги вказано, що судом першої
інстанції при прийнятті рішення було
допущено порушення норм матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не прибули, про дату,
час і місце апеляційного розгляду були
повідомлені належним чином, а тому,
колегія суддів, відповідно до п. 2 ч. 1
ст. 197 КАС України, вважає можливим
проведення розгляду справи за їхньої
відсутності, в порядку письмового
провадження, за наявними у справі
матеріалами та на основі наявних у ній
доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
проаналізувавши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів не знаходить підстав для її
задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмету доказування. Докази, одержані
з порушенням закону, судом при
вирішенні справи не беруться до уваги.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно із ст. 86 КАС України суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Встановлено, що згідно Витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців станом на 02
грудня 2010 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 внесена до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців.

Згідно довідки № 55/29-00 від 16 лютого 2009
року про взяття на облік платника
податків фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 перебуває на обліку у
Ужгородській МДПІ з 12 грудня 2009 року за
№ 55/29-00.

На підставі поданої Відповідачем заяви
про застосування спрощеної системи
оподаткування, обліку і звітності вх. №
5990/6/Зф/10 від 16 грудня 2009 року
Ужгородською МДПІ було видано
Свідоцтво платника єдиного податку
серії НОМЕР_2 на право застосування
спрощеної системи оподаткування на 2010
рік.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Указу Президента
України "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва"
суб'єкти малого підприємництва -
фізичні особи мають право самостійно
обрати спосіб оподаткування доходів за
єдиним податком шляхом отримання
свідоцтва про сплату єдиного податку.

Указом Президента України "Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва" встановлено, що
спрощена система оподаткування, обліку
та звітності запроваджується для
суб'єктів малого підприємництва -
фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 тис. грн.

Згідно ст. 2 Указу Президента України
«Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва» суб'єкт
підприємницької діяльності-фізична
особа сплачує єдиний податок щомісяця
не пізніше 20 числа наступного місяця.
Ставка єдиного податку для суб'єктів
малого підприємництва - фізичних осіб
встановлюється місцевими радами за
місцем їх державної реєстрації залежно
від виду діяльності і не може становити
менше 20 гривень та більше 200 гривень на
місяць.

Рішенням XIX сесії V скликання
Ужгородської районної ради № 290 від 05
грудня 2008 року "Про затвердження ставок
єдиного податку та розміру
фіксованого" встановлено ставку
єдиного податку для фізичних осіб -
підприємців з розрахунку на місяць по
виду діяльності зазначеному у заяві
відповідача - 200,00 грн.

Встановлено, що за період з березня по
грудень 2010 року відповідачу було
нараховано 2000,00 грн. єдиного податку та
сплачено за цей же період відповідачем
101,86 грн., в результаті чого за ним
рахувалася заборгованість по єдиному
податку в сумі 1898,14 грн.

Крім того, 21 січня 2010 року працівниками
Ужгородської МДПІ було проведено
документальну невиїзну перевірку по
питанню дотримання відповідачем
встановлених законодавством граничних
термінів сплати узгодженого
податкового зобов'язання по єдиному
податку.

Перевіркою встановлено, що фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 подала до
Ужгородської МДПІ заяву про обрання
системи оподаткування доходів за
єдиним податком на 2009 рік. Відповідно
до вимог Указу Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» суб'єкт
підприємницької діяльності-фізична
особа сплачує єдиний податок щомісяця
не пізніше 20 числа наступного місяця на
окремий рахунок відділень Державного
казначейства України. Однак, в
порушення ст. 2 Указу, вказаний СПД
сплатив узгоджену суму податкового
зобов'язання по єдиному податку в
розмірі 1800,00 грн. із порушенням
встановлених граничних термінів.

За результатами перевірки був складено
акт № 2/1700 від 21 січня 2010 року на
підставі якого було прийнято податкові
повідомлення-рішення № /2/2791/щ/17-16
від 02 червня 2010 року, сума до сплати
відповідно до якого складає 600,00 грн.; №
/2/2789/щ/17-16 від 02 червня 2010 року,
сума до сплати відповідно до якого
складає - 20,00 грн.; № /2/2790/щ/17-16 від
020020 червня 2010 року, сума до сплати
відповідно до якого складає - 80,00 грн.

Дані податкові повідомлення-рішення
надсилались рекомендованим листом з
повідомленням про вручення на адресу
відповідача та згідно відмітки
поштового відділення були вручені - 18
червня 2010 року.

Ужгородською МДПІ на підставі пп. 6.2.1
п.6.2 ст. 6 Закону України "Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами" на адресу
відповідача було направлено податкову
вимогу № 1/125 від 17 травня 2010 року та
вручено - 19 серпня 2010 року і податкову
вимогу № 2/230 від 27 вересня 2010 року та
вручено - 20 жовтня 2010 року.

Вищевказані податкові вимоги
відповідачем так і не були погашені.

Абзацом 2 ст. 5 Указу Президента України
"Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва" встановлено, що
суб'єкти малого підприємництва несуть
відповідальність за правильність
обчислення, своєчасність подання
розрахунків та сплати сум єдиного
податку згідно із законодавством
України.

Відповідно до ст. 67 Конституції України
кожен зобов'язаний сплачувати податки
і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Приписами п. 3.1.1 ст. 3 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
передбачено, що активи платника
податків можуть бути примусово
стягнені в рахунок погашення його
податкового боргу виключно за рішенням
суду.

Відповідно до п. 11 ст. 10 Закону України
«Про державну податкову службу» органи
державної податкової служби подають
до судів позови до підприємств,
установ, організацій та громадян про
визнання угод недійсними і стягнення в
доход держави коштів, одержаних ними за
такими угодами, а в інших випадках -
коштів, одержаних без встановлених
законом підстав, а також про стягнення
заборгованості перед бюджетом і
державними цільовими фондами за
рахунок їх майна.

Узагальнюючи викладене, суд
апеляційної інстанції переконаний, що
судом першої інстанції надано належну
оцінку наявним у справі доказам, а їх
достатня кількість та взаємний зв'язок
у сукупності дали змогу суду першої
інстанції зробити вірний висновок про
наявність підстав для задоволення
позову.

Враховуючи вищенаведене, суд
апеляційної інстанції визнає, що судом
першої інстанції, при вирішенні даного
публічно-правового спору, правильно
встановлено обставини справи та
ухвалено законне рішення з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, постанова суду першої інстанції
ґрунтується на повно, об'єктивно і
всебічно з'ясованих обставинах, доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують, тому
підстав для скасування постанови суду
першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 158-160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 17 лютого 2011
року в справі № 2а- 4798/10/0770 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Ухвала може бути оскаржена у
касаційному порядку, шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України,
протягом двадцяти днів з дня набрання
ухвалою законної сили.

Головуючий суддя:
С. П.
Нос

Судді:
В. В.
Клюба

Р. В.
Кухтей