Справа № 2102/3927/2012
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2102/3927/2012

Категорія: 2.1 Головуючий в 1 інстанції:
Кусік Ірина В'ячеславівна

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка
В.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Одесі апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Білозерського районного суду
Херсонської області від 20 грудня 2012
року по справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Дніпровської
сільської ради Білозерського району
Херсонської області про визнання
протиправною бездіяльність та
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

05.09.2012 року ОСОБА_1 звернувся до
Білозерського районного суду
Херсонської області із позовом до
Дніпровської сільської ради
Білозерського району про визнання
протиправною бездіяльності, пов'язаної
з ненаданням йому у місячний строк
письмової відповіді на його звернення
(заяву) від 08.05.2012р. та зобов'язати
надати мотивовану відповідь по суті
порушених у цій заяві питань.

Свої позовні вимоги позивач
обгрунтовував тим, що 08.05.2012 року він
звернувся до сільської ради із заявою
про надання інформації про графік
проведення хімічних обробок садів та
виноградників пестицидами,
затвердженого сесією Дніпровської
сільської ради, встановлення в натурі
на місцевості санітарних охоронних зон
від населених пунктів, доріг, пасовищ,
водоохоронних зон та інших споруд
громадської забудови, заборони АФ
Радгоспу «Білозерський» використання
пестицидів та перегляд надання дозволу
на посадку садів і виноградників тощо.
Дану заяву було отримано відповідачем
10.05.2012 року, однак на його поштову
адресу, вказану у заяві, мотивована
відповідь так і не надійшла.

Постановою Білозерського районного
суду Херсонської області від 20.12.2012
року в задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 - відмовлено в повному
обсязі.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою суду 1-ї інстанції, ОСОБА_1
28.12.2012р. подав апеляційну скаргу, в якій
зазначив, що судом, при винесенні
оскаржуваної постанови порушено норми
матеріального і процесуального права
та просив скасувати постанову
Білозерського районного суду від 20.12.2012
року і прийняти нову постанову, якою
задовольнити його позовні вимоги.

04.02.2013 року вказана справа, разом з
апеляційною скаргою позивача, надійшла
до суду апеляційної інстанції.

Ухвалами від 05.02.2013р. та 15.02.2013р.
відповідно, було відкрито апеляційне
провадження та призначено дану справу
до розгляду в порядку письмового
провадження.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю
та /або неприбуття жодної з осіб, які
беруть участь у справі, сповіщених
належним чином про дату, час і місце
судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах позовних вимог і
доводів апеляційної скарги, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

08.05.2012 року ОСОБА_1, посилаючись на
приписи Закону України «Про звернення
громадян», звернувся до Дніпровської
сільської ради Білозерського району
Херсонської області із заявою, в якій
просив надати йому інформацію про
графік проведення хімічних обробок
садів та виноградників пестицидами,
затвердженого сесією Дніпровської
сільської ради, встановлення в натурі
на місцевості санітарних охоронних зон
від населених пунктів, доріг, пасовищ,
водоохоронних зон та інших споруд
громадської забудови, заборони АФ
Радгоспу «Білозерський» використання
пестицидів та перегляд надання дозволу
на посадку садів і виноградників тощо.

Дану заяву було отримано відповідачем
10.05.2012 року.

11.06.2012 року, т.б. у встановлений законом
термін, відповідач за підписом
сільського голови, направив по пошті
(простою кореспонденцією) ОСОБА_1 свою
письмову відповідь на його заяву, що
підтверджується журналом реєстрації
письмових звернень громадян та
вихідних документів Дніпровської
сільської ради.

Але, не отримавши цієї відповіді
позивач звернувся до суду із даним
позовом.

Вирішуючи справу по суті та
відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач діяв правомірно і у
відповідності до діючого
законодавства та, у встановлений
законом місячний строк надав заявнику
мотивовану відповідь.

Разом з тим, колегія суддів
апеляційного суду, уважно дослідивши
матеріали справи та наявні в них
докази, не може повністю погодитися з
такими висновками суду 1-ї інстанції,
виходячи з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та
ст.24 Закону України «Про місцеве
самоврядування» встановлено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до приписів ст.15 Закону
України «Про звернення громадян»
№393/96-ВР від 02.10.1996р. (із змін. та доп.),
органи державної влади, місцевого
самоврядування та їх посадові особи,
керівники та посадові особи
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, об'єднань
громадян, до повноважень яких належить
розгляд заяв (клопотань), зобов'язані:

- об'єктивно і вчасно розглядати
їх;

- перевіряти викладені в них факти;

- приймати рішення відповідно до
чинного законодавства і забезпечувати
їх виконання;

- повідомляти громадян про
наслідки розгляду заяв (клопотань).

При чому, відповідь за результатами
розгляду заяв (клопотань) в
обов'язковому порядку дається тим
органом, який отримав ці заяви і до
компетенції якого входить вирішення
порушених у заявах (клопотаннях)
питань, за підписом керівника або
особи, яка виконує його обов'язки.

Рішення про відмову в задоволенні
вимог, викладених у заяві (клопотанні),
доводиться до відома громадянина в
письмовій формі з посиланням на Закон і
викладенням мотивів відмови, а також із
роз'ясненням порядку оскарження
прийнятого рішення.

Також, згідно з вимогами ст.19 Закону
України «Про звернення громадян»,
органи державної влади і місцевого
самоврядування, підприємства,
установи, організації незалежно від
форм власності, об'єднання громадян,
засоби масової інформації, їх
керівники та інші посадові особи в
межах своїх повноважень зобов'язані:

- об'єктивно, всебічно і вчасно
перевіряти заяви чи скарги;

- письмово повідомляти
громадянина про результати перевірки
заяви чи скарги і суть прийнятого
рішення.

А у разі визнання заяви чи скарги
необґрунтованою, роз'яснити порядок
оскарження прийнятого за нею рішення.

Як слідує з приписів ст.20 Закону
України «Про звернення громадян»,
звернення розглядаються і вирішуються
у термін не більше 1 (одного) місяця від
дня їх надходження, а ті, які не
потребують додаткового вивчення, -
невідкладно, але не пізніше 15
(п'ятнадцяти) днів від дня їх отримання.
Якщо ж в місячний термін вирішити
порушені у зверненні питання
неможливо, керівник відповідного
органу, підприємства, установи,
організації або його заступник
встановлюють необхідний термін для
його розгляду, про що повідомляється
особі, яка подала звернення. При цьому,
загальний термін вирішення питань,
порушених у зверненні, не може
перевищувати 45 (сорока п'яти) днів. На
обгрунтовану письмову вимогу
громадянина термін розгляду може бути
скорочено від встановленого цією
статтею терміну.

Також, при цьому слід вказати, що у
відповідності до ст.24 вказаного Закону
№393/96-ВР, особи, винні у порушенні цього
Закону, несуть цивільну,
адміністративну або кримінальну
відповідальність, передбачену
законодавством України.

Згідно ж з положеннями ст.28 цього ж
Закону, контроль за дотриманням
законодавства про звернення громадян
відповідно до своїх повноважень
здійснюють Верховна Рада України,
народні депутати України, Президент
України, Кабінет Міністрів України,
Уповноважений з прав людини Верховної
Ради України, Верховна Рада АР Крим,
обласні, Київська та Севастопольська
міські, районні, районні в містах Києві
та Севастополі державні адміністрації,
сільські, селищні, міські ради та їх
виконавчі комітети, депутати місцевих
рад, а також міністерства, інші
центральні органи виконавчої влади
щодо підпорядкованих їм підприємств,
установ та організацій.

Окрім того, апеляційний суд звертає
увагу на те, що згідно із ст.18 Закону
України «Про звернення громадян»,
кожному гарантується право на
одержання письмової відповіді про
результати розгляду заяви чи скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та
самої апеляційної скарги, позивачем
фактично не було своєчасно отримано
остаточної мотивованої відповіді від
11.06.2012р. на його заяву (звернення) від
08.05.2012р. і з нею він ознайомився лише в
грудні 2012 року в одному з судових
засідань суду 1-ї інстанції.

Належних і беззаперечних доказів
зворотного відповідач, на думку суду 2-ї
інстанції, не представив. Не має таких
доказів і в матеріалах справи.

При цьому, судова колегія вважає за
необхідне зазначити, що згідно із
приписами ст.ст.11,71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, а суд, у відповідності до
ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які
є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Однак, відповідач, в даному конкретному
випадку, в порушення приписів ч.2 ст.71
КАС України, належним чином не довів
суду апеляційної інстанції не тільки
факту своєчасного направлення на
адресу позивача своєї письмової
відповіді на заяву останнього та не
представив належних і достатніх
доказів (т.б. чеків, квитанцій, поштових
повідомлень тощо) реального
направлення по пошті цієї відповіді на
адресу позивача (заявника) та отримання
її позивачем, надавши окружному суду
лише ксерокопію одного з аркушів
журналу вихідної кореспонденції, в
якій нібито зареєстровано направлення
спірної відповіді ОСОБА_1, що, в свою
чергу, не може бути беззаперечним
доказом саме факту реального
направлення цієї відповіді по пошті та
відповідно, є порушенням приписів
ст.ст.18,19,20 Закону України «Про
звернення громадян».

Відповідно до змісту ст.11 КАС України,
суд розглядає адміністративні справи
не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу і
не може виходити за межі позовних
вимог. Разом з тим, суд може вийти за
межі позовних вимог тільки в разі, якщо
це необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

Таким чином, у відповідності до
приписів ч.2 ст.11 та ч.2 ст.162 КАС України,
при вирішенні справи по суті суд може
також прийняти інше рішення у разі,
якщо це необхідно для повного захисту
прав, свобод і інтересів громадян
(сторін) від порушень з боку суб'єктів
владних повноважень.

Отже, на підставі вищевикладеного, з
урахуванням конкретних обставин
справи, оцінюючи наявні в матеріалах
справи докази в їх сукупності, та
враховуючи, що ще на момент розгляду
даної справи окружним судом,
відповідач надав всі необхідні
відповіді, а позивач, в свою чергу, вже
їх отримав в суді, ознайомився з ними і
до цього часу їх у будь-який спосіб не
оскаржив, судова колегія вважає за
можливе, для повного захисту прав,
свобод та інтересів позивача вийти за
межі позовних вимог та частково
задовольнити його позов шляхом
визнання протиправними дій
відповідача щодо несвоєчасного
направлення відповіді від 11.06.2012р.
(вих.№02-15/167) на заяву позивача від 08.05.2012
року.

Таким чином, на підставі вказаного,
судова колегія вважає, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України,
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції має право скасувати її та
прийняти нову постанову суду.

Отже, оскільки судом першої інстанції
при вирішенні справи порушено норми
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, судова
колегія, діючи в межах доводів і вимог
апеляційної скарги та з урахуванням
ст.11 КАС України, на підставі п.4 ч.1 ст.202
КАС України, вважає, що постановлене
рішення підлягає скасуванню з
винесенням нової постанови про
часткове задоволення вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС
України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Постанову Білозерського районного
суду Херсонської області від 20 грудня
2012 року - скасувати та прийняти нову
постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Визнати протиправними дії
Дніпровської сільської ради
Білозерського району Херсонської
області, пов'язані із несвоєчасним
направленням відповіді від 11.06.2012 року
(вих.№02-15/167) на заяву ОСОБА_1 від 08.05.2012
року.

У задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Адміністративного Суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:
Ю.В. Осіпов

Судді:
О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко