Справа № 823/187/13-а
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/39959/13

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу

Товариства з обмеженою
відповідальністю «АгроАльянс»

на постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 15.04.2013 та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 16.07.2013

у справі №823/187/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «АгроАльянс»

до 1. Уманської об'єднаної державної
податкової інспекції Черкаської
області Державної податкової служби
України, 2. Начальника Уманської
об'єднаної державної податкової
інспекції Черкаської області
Державної податкової служби України
Сліпченка Володимира Віталійовича

про скасування податкового
повідомлення-рішення та визнання дій
неправомірними, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 15.04.2013,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 16.07.2013, у задоволенні позову
відмовлено.

У справі відкрито касаційне
провадження за касаційною скаргою
позивача, у якій ставиться питання про
скасування рішення суду першої та
апеляційної інстанції та прийняття
нового про задоволення позову в
повному обсязі, з підстав порушення
норм матеріального та процесуального
права.

Перевіривши повноту встановлення
обставин справи та правильність їх
юридичної оцінки в судових рішеннях,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем проведено документальну
позапланову виїзну перевірку позивача
з питань дотримання вимог податкового
законодавства при взаємовідносинах з
ПП ОСОБА_3 та ПП ОСОБА_4 за період з 01.01.2010
по 30.06.2010, за результатами якої складено
акт від 17.08.2012 №873/22/31561235.

За висновками акта перевірки позивачем
допущено: - заниження податку на
прибуток всього у сумі 162501 грн., у т.ч. за
1 квартал 2010 року в сумі 125998 грн., за 2
квартал 2010 року в сумі 36502 грн.
внаслідок порушення пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 та
пп.12.3.1 п.12.3 ст.12 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
завищення валових витрат всього у сумі
650002 грн., у т.ч. за 1 квартал 2010 року в
сумі 503990 грн., за 2 квартал 2010 року в сумі
146013 грн.; - заниження податку на додану
вартість в сумі 129998 грн., у т.ч. за січень
2010 року в сумі 100798 грн., за квітень 2010
року в сумі 29200 грн., внаслідок порушень
пп.7.2.6 п.7.2, пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість», що
призвело до завищення податкового
кредиту в сумі 129998 грн., у т.ч. за січень
2010 року в сумі 100798 грн., за квітень 2010
року у сумі 29200 грн.

Підставою для таких висновків стало те,
що придбання позивачем мінеральних
добрив у ПП ОСОБА_4 у період з 01.01.2010 по
30.06.2010 не підтверджено, що свідчить про
те, що правочини між ТОВ «АгроАльянс»
та ПП ОСОБА_4 укладені без мети настання
реальних наслідків, а тому правочини
відповідно до ч.1, 2 ст.215, ч.5 ст.203
Цивільного кодексу України є
недійсними і в силу ст.216 Цивільного
кодексу України не створюють юридичних
наслідків, крім тих, що пов?язані з їх
недійсністю.

На підставі акта перевірки прийняті
податкові повідомлення-рішення від
03.09.2012 №, яким визначено
податкове зобов'язання із ПДВ у розмірі
162498 грн., у т.ч. за основним платежем 129998
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями 32500 грн. та №, яким
визначено податкове зобов?язання з
податку на прибуток підприємств на
загальну суму 203126 грн., у т.ч. за
основним платежем 162500 грн. та штрафними
(фінансовими) санкціями 40626 грн.

Суд першої інстанції, з доводами якого
погодився суд апеляційної інстанції,
відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, обґрунтовував свої висновки тим,
що договір між позивачем та ПП ОСОБА_4
фактично не був укладений, оскільки
сторони не досягли погодженої волі
щодо всіх істотних умов договору і
викликає сумнів у реальності його
виконання. Надані позивачем первинні
документи по взаємовідносинах з
контрагентом ПП ОСОБА_4, в порушення
приписів податкового законодавства не
відображають відомостей про
здійснення господарських операцій, а
тому не можуть бути підставою для
бухгалтерського та податкового обліку
платника податку. Крім того, позивачем
не спростовано доводів відповідача про
відсутність факту здійснення
господарських операцій з вказаним
контрагентом, та, як наслідок,
висновків щодо їх безтоварності, з
огляду на відсутність доказів
наявності у позивача достатніх
потужностей для прийняття від ПП
ОСОБА_4 товарно-матеріальних цінностей
у такій кількості, оскільки виключно
наявність складського приміщення не
доводить наявності потужностей для
зважування товару на складі та
трудових ресурсів для перевірки
кількості прийнятого товару, а також
відсутність товарно-транспортних
накладних, які, виходячи із суті
операції, повинні були супроводжувати
перевезення товару.

Однак, судова колегія вважає, що
зазначені висновки судами зроблені
без всебічного і повного з'ясування
всіх фактичних обставин справи,
незастосування системного аналізу
норм чинного законодавства.

На час виникнення спірних
правовідносин правила обчислення і
сплати податку на додану вартість були
визначені ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість», а
віднесення витрат платника податку до
валових ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (у
відповідних редакціях).

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону.

Підпунктом 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 зазначеного
Закону встановлено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій,
установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Згідно з пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Відповідно до п. 2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Мінфіну України від 24.05.1995 №88,
первинними документами є письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення. Господарські операції це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів.

Судами встановлено, що на виконання
досягнутих домовленостей, у періоді, що
перевірявся, ПП ОСОБА_4 здійснено
реалізацію товарів (мінеральних
добрив) позивачу на загальну суму 780000
грн., у т.ч. ПДВ 129998 грн. Оплата товару
проведена позивачем у повному обсязі,
шляхом безготівкових розрахунків.

Вартість придбаного у ПП ОСОБА_4 товару
позивачем віднесено до складу
скоригованих валових витрат
декларації з податку на прибуток
підприємства, у т.ч. за 1 квартал 2010
року в сумі 503990 грн. та за 2 квартал 2010
року в сумі 146012 грн., а суми сплаченого в
ціні придбання податку на додану
вартість до складу податкового кредиту
у січні та квітні 2010 року в загальній
сумі 129998 грн.

Доводи відповідача, підтримані судами
попередніх інстанцій, про
протиправність формування позивачем
валових витрат та податкового кредиту
за вищезазначеними господарськими
операціями, будуються на відсутності у
позивача товарно-транспортних
накладних, а також, відповідачем
зазначено, що згідно даних
автоматизованого співставлення ПЗ та
ПК в розрізі контрагентів на рівні ДПА
України, встановлено розбіжність між
сумою податкових зобов?язань у січні та
квітні 2010 року ПП ОСОБА_4 та
задекларованим податковим кредитом
ТОВ «АгроАльянс» в сумі 129998 грн.

Однак, за наявності документів, які
підтверджують фактичне отримання
позивачем товарів та використання їх у
власній господарській діяльності,
ненадання такого документу як
товарно-транспортна накладна, не може
бути єдиною підставою для висновків
про відсутність підтвердження
реальності здійснення господарських
операцій з придбання товару, оскільки
відповідною транспортною
документацією обов'язково мають бути
підтверджені витрати з послуг по
перевезенню вантажів, а не послуги з
придбання товару.

Сторонами правочину було визначено
умови поставки мінеральних добрив на
умовах поставки СІР (Інкотермс) склад
ТОВ «АгроАльянс» за адресою: Черкаська
область, Уманський район, автошлях
Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам?янка
(с.Розсішки). Наявність у позивача
договірних відносин з надання послуг
перевезення вантажу судом не
встановлено.

Нереальність господарських операцій з
придбання платником податку товару,
укладення покупцем товару договору з
метою безпідставного формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість та валових витрат з
понесених витрат за придбання товару
має підтверджуватися належними та
допустимими доказами і не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Самого по собі факту відсутності
транспортних документів про
перевезення товару при факті
оприбуткування покупцем товару та
наявності інших первинних
бухгалтерських документів щодо
господарської операції недостатньо
для висновку про безтоварність такої
операцій з придбання товару.

Щодо доводів відповідача про не
декларування контрагентом позивача
свої зобов?язань за оспорюваним
правочином, то будь-які порушення
постачальниками товару правил ведення
господарської діяльності не можуть
бути підставою для позбавлення покупця
права на валові витрати чи податковий
кредит, за умови реального здійснення
господарської операції, яка призвела
до об'єктивної зміни складу активів
платника податків - покупця. Чинним
законодавством не передбачено
обов'язок платника податку
контролювати дотримання закону його
контрагентами та виконання ними своїх
обов'язків, у тому числі сплату
податкових зобов'язань, а також
відповідати за будь-які інші порушення
ними приписів чинного законодавства.

Таким чином, предметом доказування у
справі є обставини щодо здійснення
реальних поставок товару на адресу
позивача та порядок документального
оформлення результатів виконання цих
операцій як підстави для формування
даних податкового обліку позивача,
оскільки видані у відсутність
встановлених законодавством юридичних
фактів первинні документи є такими, що
не відповідають вимогам законодавства
та не можуть бути підставою формування
валових витрат та податкового кредиту.

Разом з тим, судами попередніх
інстанцій зміст оспорюваних операцій,
їх обсяг, форми викладення, тобто
ознаки, які свідчать про їх реальний
характер, а також зв'язок з
господарською діяльністю позивача не
з'ясовувались, незважаючи на те, що, за
доводами позивача товар, який був
зазначений у видаткових накладних,
доставлявся ПП ОСОБА_4 до складу ТОВ
«АгроАльянс» за адресою: Черкаська
область, Уманський район, автошлях
Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам??янка
(с.Розсішки). Після перевірки товару на
відповідність кількості, визначеній у
видаткових накладних, позивачем
здійснювалось його приймання та
проводилась оплата шляхом
безготівкових розрахунків, на момент
перевірки товар не був реалізований та
знаходився на складі, що
підтверджується картками складського
обліку матеріалів.

Зазначені обставини залишились поза
увагою судів попередніх інстанцій,
фактична наявність отриманого
позивачем від ПП ОСОБА_4 товару на
складі судами не перевірялась. Не
наведено судами попередніх інстанцій і
мотивів не врахування наданих
позивачем доказів на підтвердження
реальності господарських операцій,
зокрема щодо наявності трудових та
технічних можливостей прийняття
товару у такій кількості, а також його
фактичної наявності на складі
позивача.

Згідно з частиною другою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Виходячи зі змісту наведеної норми,
саме на податкові органи покладається
обов'язок надати достатні докази на
обґрунтування висновків про порушення
платником податків норм податкового
законодавства, на підставі яких такому
платникові визначено відповідні
грошові зобов'язання.

Доводи відповідача про відсутність
реальних господарських операцій між
ТОВ «АгроАльянс» та ПП ОСОБА_4
засновані виключно на висновку про
недійсність правочину. Зазначені
доводи підтримані судами попередніх
інстанцій, якими зроблено висновок, що
господарські операції вчинені
позивачем та ПП ОСОБА_4 не є
правочинами, оскільки відсутні належні
докази досягнення двосторонньої
домовленості між позивачем та його
контрагентом щодо істотних умов
договору поставки. Однак, установлення
факту недійсності, в тому числі
нікчемності цивільно-правового
правочину, який опосередковує
відповідну господарську операцію, не є
необхідною умовою для визначення
контролюючим органом грошових
зобов'язань платнику податків у разі,
якщо буде встановлено відсутність
реального вчинення цієї господарської
операції або відсутність зв'язку між
такою операцією та господарською
діяльністю платника податків.

Крім того, недійсність правочину не
може бути предметом розгляду у порядку
адміністративного судочинства.

Не встановлення та ненадання правової
оцінки обставинам, які мають суттєве
значення у справі, виключає можливість
для висновку суду касаційної інстанції
щодо правильності застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні спору.

Оскільки передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають їй права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
судове рішення підлягає скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи
необхідно врахувати викладене,
всебічно і повно з'ясувати і перевірити
всі фактичні обставини справи,
об'єктивно оцінити докази, що мають
юридичне значення для її розгляду та
вирішення спору по суті і, в залежності
від встановленого, правильно визначити
норми матеріального права, що
підлягають застосуванню до спірних
правовідносин та прийняти
обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 222, 223, 227, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«АгроАльянс» задовольнити частково.

Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 15.04.2013 та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 16.07.2013
скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Л.В.Ланченко

Судді
Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун