Справа № 826/12862/14
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2014-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Шрамко Ю.Т., розглянувши у письмовому
провадженні адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Київської міської
державної адміністрації третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача:
Управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної в місті Києві державної
адміністрації про визнання
протиправним та скасування рішення,
зобов'язання вчинити дії ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1, (надалі - позивач), звернулася до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з адміністративним позовом до
Київської міської державної
адміністрації, (надалі - відповідач),
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача: Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної в місті Києві
державної адміністрації, про визнання
протиправним та скасування рішення,
зобов'язання вчинити дії.
У позовних вимогах позивач просила:
- визнати протиправним та скасувати
рішення Комісії для розгляду питань,
пов'язаних із встановленням статусу
осіб, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, про відмову
у встановленні статусу постраждалої
внаслідок Чорнобильської катастрофи
та видачі посвідчення постраждалої
внаслідок Чорнобильської катастрофи
категорії 1 ОСОБА_1;

- зобов'язати Київську міську державну
адміністрацію прийняти рішення про
встановлення статусу постраждалого
внаслідок Чорнобильської катастрофи
та видати ОСОБА_1 посвідчення
постраждалої внаслідок Чорнобильської
катастрофи категорії 1 на підставі
експертного висновку Центральної
міжвідомчої експертної комісії МОЗ та
МНС України по встановленню причинного
зв'язку хвороб, що привели до
інвалідності та смерті з дією
іонізуючого випромінювання та інших
шкідливих чинників внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС від 19.05.2014 р. №5050.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідачем було протиправно
відмовлено позивачу у встановлені
статусу постраждалої внаслідок
Чорнобильської катастрофи категорії І,
оскільки повноліття особи не впливає
та не може впливати на обов'язок
відповідного органу владних
повноважень встановлювати певній
особі, що постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи,
відповідного статусу постраждалої
внаслідок Чорнобильської катастрофи
та видачі посвідчення встановленого
зразку постраждалої внаслідок
Чорнобильської катастрофи за
наявності передбаченого чинним
законодавством експертного висновку
Центральної міжвідомчої експертної
комісії МОЗ та МНС України по
встановленню причинного зв'язку
хвороб, що привели до інвалідності та
смерті з дією іонізуючого
випромінювання та інших шкідливих
чинників внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС.

Відповідач позовні вимоги не визнав,
просив у задоволенні позову відмовити
повністю, посилаючись на те, що після
досягнення повноліття позивач
втратила статус дитини, яка потерпіла
внаслідок Чорнобильської катастрофи в
дитячому віці, а відповідно їй не було
встановлено причинного зв'язку
інвалідності із наслідками
Чорнобильської катастрофи.

Третя особа, будучи належним чином
повідомлена про дату, час та місце
розгляду справи, на судові засідання не
з'являлась, у письмових запереченнях
просила у задоволенні позову відмовити
повністю, оскільки відповідачем та
третьою особою не було допущено
порушень законних прав та інтересів
позивача.

Необхідність у заслуховуванні свідка
чи експерта у справі відсутня, так
само, як і відсутні перешкоди для
розгляду справи у судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
але прибули не всі особи, які беруть
участь у справі, хоча і були належним
чином повідомлені про дату, час та
місце розгляду справи, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Приймаючи до уваги викладене, розгляд
справи здійснюється у письмовому
провадженні.

Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
та вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва
встановив наступне.

30 червня 1998 р. Київською міською
державною адміністрацією було видано
позивачу Посвідчення дитини, яка
потерпіла Чорнобильської катастрофи
серії Д № 844778 за критерієм опромінення
щитовидної залози.

З матеріалів справи вбачається, що не
заперечувалось сторонами, що в 2014 році
позивачу було поставлено діагноз
папілярна карцинома щитовидної залози
(рак щитовидної залози).

Відповідно до Експертного висновку
Центральної міжвідомчої експертної
комісії МОЗ та МНС України від 19.05.2014 р.
№5050 зазначене вище захворювання
пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС.

Згідно з Довідкою до акта огляду
медико-соціальною експертною комісією
серії АВ №0092170 ОСОБА_1 з 27.05.2014 р.
визначено другу групу інвалідності, у
зв'язку з захворюванням, пов'язаним з
впливом аварії на ЧАЕС.

Позивач стверджувала, а відповідач та
третя особа не заперечували, що ОСОБА_1
з метою отримання посвідчення особи,
яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи категорії 1,
звернулась із заявою до відповідача.

Як вбачається з витягу з протоколу
засідання Комісії для розгляду питань,
пов'язаних із встановленням статусу
осіб, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи №7 від 06
серпня 2014 року Комісія вирішила
відмовити ОСОБА_1 у визначенні статусу
постраждалої внаслідок Чорнобильської
катастрофи з числа потерпілих від
Чорнобильської катастрофи категорії 1,
оскільки, надані документи не
відповідають вимогам статті 11 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до Положення про
Комісію для розгляду питань, пов'язаних
із встановленням статусу осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, затвердженого Наказом
Головного управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого органу Київради (Київської
міської державної адміністрації) 20.05.2011
р. № 202, Комісія для розгляду питань,
пов'язаних із встановленням статусу
осіб, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи (далі -
Комісія), постійно діючий колегіальний
орган, що створюється як дорадчий орган
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) для розгляду питань
щодо встановлення (підтвердження)
статусу осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
та осіб, віднесених до відповідних
категорій осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, а
також розгляду питань встановлення
факту участі громадян у ліквідації
ядерних аварій, у ядерних
випробуваннях, у військових навчаннях
із застосуванням ядерної зброї.

Законом, який визначає основні
положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров'я та створює єдиний порядок
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення є Закон України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 28.02.1991 р. №796-XII, (далі -
Закон №796-XII).

Згідно статті 9 Закону №796-XII особами,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, є, зокрема,
потерпілі від Чорнобильської
катастрофи - громадяни, включаючи
дітей, які зазнали впливу
радіоактивного опромінення внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Положеннями п.6 ч.1 ст.11 Закону №796-XII
закріплено, що до потерпілих від
Чорнобильської катастрофи належать,
зокрема, особи, які досягли повноліття,
з числа зазначених у статті 27 цього
Закону, та яким у дитячому віці
встановлено причинний зв'язок
інвалідності з наслідками
Чорнобильської катастрофи, за умови
проходження переогляду у
спеціалізованій медико-соціальній
експертній комісії відповідно до
частини п'ятої статті 17 цього Закону.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 12
Закону №796-XII причинний зв'язок між
захворюванням, пов'язаним з
Чорнобильською катастрофою, частковою
або повною втратою працездатності
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, і
Чорнобильською катастрофою визнається
встановленим (незалежно від наявності
дозиметричних показників чи їх
відсутності), якщо його підтверджено
під час стаціонарного обстеження
постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи уповноваженою медичною
комісією не нижче обласного рівня або
спеціалізованими медичними установами
Міністерства оборони України,
Міністерства внутрішніх справ України,
Служби безпеки України, які мають
ліцензію центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері охорони здоров'я.

На встановлення причинного зв'язку між
погіршенням стану здоров'я і
встановленням інвалідності та
наслідками Чорнобильської катастрофи
мають право особи, яким після
досягнення повноліття не буде надано
відповідно до частини першої статті 11
цього Закону статусу потерпілих від
Чорнобильської катастрофи, з числа
хворих на рак щитовидної залози.

У відповідності до норми пункту 1
частини 1 статті 14 Закону №796-XII, для
встановлення пільг і компенсацій
визначаються такі категорії осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, зокрема, інваліди з числа
учасників ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС та потерпілі від
Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11
і частина третя статті 12), щодо яких
встановлено причинний зв'язок
інвалідності з Чорнобильською
катастрофою, хворі внаслідок
Чорнобильської катастрофи на
променеву хворобу, відносяться до
категорії 1.

Приймаючи до уваги викладене, суд
приходить до висновку, що ОСОБА_1
належить до першої категорії осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

Відповідно до ч.1, 3, 4 ст.65 Закону №796-XII,
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС та потерпілим
від Чорнобильської катастрофи
видаються посвідчення, виготовлені за
зразками, затвердженими Кабінетом
Міністрів України. Посвідчення
"Учасник ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий
від Чорнобильської катастрофи" є
документами, що підтверджують статус
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та надають
право користування пільгами,
встановленими цим Законом. Видача
посвідчень провадиться спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади, Радою міністрів
Автономної Республіки Крим, обласними,
Київською і Севастопольською міськими
державними адміністраціями за
поданням районних державних
адміністрацій. Порядок видачі
посвідчень встановлюється Кабінетом
Міністрів України.

Правила видачі посвідчень учасника
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС і потерпілого
внаслідок Чорнобильської катастрофи
визначенні Порядком видачі посвідчень
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи,
затверджені Постановою Кабінету
Міністрів України від 20 січня 1997 р. №51
(надалі - Порядок №51)

Положеннями пунктів 2 та 10 Порядку №51
закріплено, що посвідчення є
документом, що підтверджує статус
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та надає
право користуватися пільгами й
компенсаціями, встановленими Законом
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", іншими
актами законодавства.

Посвідчення видаються потерпілим від
Чорнобильської катастрофи, віднесеним
до категорії 1, щодо яких встановлено
причинний зв'язок інвалідності з
Чорнобильською катастрофою, - на
підставі довідки медико-соціальної
експертної комісії про встановлення
інвалідності відповідної групи,
пов'язаної з наслідками Чорнобильської
катастрофи (абз. 9 п. 10 вказаного
Порядку).

Видача посвідчень провадиться:

- народним депутатам України,
відповідальним працівникам
Секретаріату Верховної Ради України,
Адміністрації Президента України,
Конституційного Суду України,
Верховного Суду України, Вищого
арбітражного суду України, Прокуратури
України, Кабінету Міністрів України, а
також керівникам центральних органів
виконавчої влади, Фонду державного
майна України, Антимонопольного
комітету України, головам обласних,
Київської та Севастопольської міських
державних адміністрацій, працівникам
підприємств і організацій,
розташованих у зоні відчуження, -
Мінпраці;

- іншим потерпілим і учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, а також дружині
(чоловіку) або опікуну дітей померлого
громадянина, смерть якого пов'язана з
Чорнобильською катастрофою - Радою
міністрів Автономної Республіки Крим,
обласними, Київською та
Севастопольською міськими державними
адміністраціями за поданням місцевих
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування за місцем
проживання.

Посвідчення видаються потерпілим від
Чорнобильської катастрофи, віднесеним
до категорії 1, щодо яких встановлено
причинний зв'язок інвалідності з
Чорнобильською катастрофою, - на
підставі довідки медико-соціальної
експертної комісії про встановлення
інвалідності відповідної групи,
пов'язаної з наслідками Чорнобильської
катастрофи.

Враховуючи вищезазначене у сукупності,
суд приходить до висновку, що позивачу
було протиправно відмовлено у
визначенні статусу постраждалої
внаслідок Чорнобильської катастрофи з
числа потерпілих від Чорнобильської
катастрофи категорії 1.

Водночас, вирішуючи адміністративну
справу в частині вимог про зобов'язання
Київської міської державної
адміністрації прийняти рішення про
встановлення статусу постраждалого
внаслідок Чорнобильської катастрофи
та видати ОСОБА_1 посвідчення
постраждалої внаслідок Чорнобильської
катастрофи категорії 1 суд зазначає
наступне.

За своєю правовою природою, відповідно
до норм чинного законодавства,
повноваження відповідача щодо
визначення особи постраждалою
внаслідок Чорнобильської катастрофи
(категорія 1) є виключною компетенцією
уповноваженого органу.

Як випливає зі змісту Рекомендації
Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2
стосовно здійснення адміністративними
органами влади дискреційних
повноважень, прийнятої Комітетом
Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під
дискреційним повноваженням слід
розуміти повноваження, яке
адміністративний орган, приймаючи
рішення, може здійснювати з певною
свободою розсуду - тобто, коли такий
орган може обирати з кількох юридично
допустимих рішень те, яке він вважає
найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям, не втручається у дискрецію
(вільний розсуд) суб'єкта владних
повноважень поза межами перевірки за
названими критеріями. Завдання
адміністративного судочинства полягає
не у забезпеченні ефективності
державного управління, а в
гарантуванні дотримання прав та вимог
законодавства, інакше було б порушено
принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень - ключовим завданням якого
є здійснення правосуддя. Тому
завданням адміністративного суду є
контроль за легітимністю прийняття
рішення.

Таким чином, вищевказана позовна
вимога є формою втручання в
дискреційні повноваження відповідача
та виходить за межі завдань
адміністративного судочинства, а тому
задоволенню не підлягає.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не було доведено
правомірність та обґрунтованість
прийнятого спірного рішення про
відмову у встановленні статусу
постраждалої внаслідок Чорнобильської
катастрофи та видачі посвідчення
постраждалої внаслідок Чорнобильської
катастрофи категорії 1 ОСОБА_1, з
урахуванням вимог встановлених
частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а тому, виходячи з системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, адміністративний
позов підлягає частковому задоволенню.

Приймаючи до уваги викладене у
сукупності, керуючись вимогами ст.ст.
69-71, ч.3 ст.94, ст. 158-163, ст. ст. 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати
рішення Комісії для розгляду питань,
пов'язаних із встановленням статусу
осіб, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, про відмову
у встановленні статусу постраждалої
внаслідок Чорнобильської катастрофи
та видачі посвідчення постраждалої
внаслідок Чорнобильської катастрофи
категорії 1 ОСОБА_1, викладене в
Протоколі засідання Комісії для
розгляду питань, пов'язаних із
встановленням статусу осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи №7 від 06 серпня 2014 року.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Судові витрати в сумі 36,54 грн.
(тридцять шість гривень п'ятдесят
чотири копійки) присудити на користь
ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
за рахунок Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в апеляційному
порядку повністю або частково за
правилами, встановленими ст. ст. 185-187
КАС України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя
Ю.Т. Шрамко