Справа № 2а-10905/08/1570
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2014 року м. Київ
К/800/16832/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 04 жовтня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення Суворовської
районної адміністрації Одеської
міської ради та Департаменту праці та
соціальної захисту населення Одеської
міської ради про стягнення суми,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернулось до суду з
адміністративним позовом, у якому
просив стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення
Суворовської районної адміністрації
Одеської міської ради 4310грн.
недоплаченої у 2008 році грошової
допомоги до 5 травня.

Позовні вимоги мотивовано тим, що йому,
як інваліду війни І групи, відповідно
до статті 13 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" щорічно до 5
травня належить виплачувати разову
грошову допомогу у розмірі 10
мінімальних пенсій за віком.
Посилаючись на те, що такі виплати у 2008
році проводилися не в повному обсязі,
позивач просив визнати неправомірними
дії Управління праці та соціального
захисту населення Суворовської
районної адміністрації Одеської
міської ради у нездійсненні в повному
обсязі виплати одноразової допомоги до
5 травня та стягнути недоплачену
одноразову грошову допомогу за 2008 рік в
сумі 4310 грн.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 03 квітня 2009
року позов задоволено частково:
визнано протиправною бездіяльність
Управління праці та соціального
захисту населення Суворовської
районної адміністрації Одеської
міської ради та зобов'язано
Департамент праці та соціальної
захисту населення Одеської міської
ради виплатити на користь ОСОБА_2
заборгованість по одноразовій
допомозі до 9 травня за 2008 рік в сумі
4310грн.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 04 жовтня 2011
року скасовано постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 03
квітня 2009 року та ухвалено нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2 з
посиланням на порушення апеляційним
судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати зазначене вище судове
рішення апеляційного суду та залишити
в силі постанову суду першої інстанції,
яку вважає законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що ОСОБА_2 є інвалідом
війни, має 1 групу інвалідності,
відповідно до частини 5 статті 13 Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" має
право на щорічну грошову допомогу до 5
травня у розмірі 10 мінімальних пенсій
за віком.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що позовні
вимоги підлягають задоволенню,
оскільки рішеннями Конституційного
Суду України від 22 травня 2008 року №
10-рп/2008 визнані неконституційними
положення Закону України "Про
Державний бюджет на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України", яким встановлені
виплати щорічної разової допомоги
щорічної грошової допомоги до 5 травня
інвалідам війни у розмірі, який
визначається Кабінетом Міністрів
України в межах бюджетних призначень,
встановлених законом про Державний
бюджет України.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог, апеляційний суд мотивував своє
рішення тим, що на момент виникнення
спірних відносин, а саме на дату
нарахування і виплати позивачу
органами праці та соціального захисту
населення відповідних коштів,
положення Закону України "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" були
діючими, а тому здійснення виплати
допомоги до 5 травня в квітні 2008 року у
сумі 500грн., яку визначив Кабінет
Міністрів України, є обґрунтованим.

Колегія суддів, виходячи з меж
касаційного перегляду, визначених
статтею 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, погоджується з
вказаними висновками апеляційного
суду, з огляду на наступне.

Пунктом 20 розділу ІІ Закону України
"Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" частину 5
статті 13 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" викладено в такій
редакції: "Щорічно до 5 травня інвалідам
війни виплачується разова грошова
допомога у розмірах, які визначаються
Кабінетом Міністрів України в межах
бюджетних призначень, встановлених
законом про Державний бюджет України".

Постановою Кабінету Міністрів України
№ 183 від 12 березня 2008 року встановлено,
що у 2008 році виплата разової грошової
допомоги інвалідам війни І групи
здійснюється у розмірі 500 грн.

Судами правильно встановлено, що на
період виникнення правовідносин, які є
предметом спору в цій справі, були
наявні нормативно-правові акти Закон
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" та
Закон України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України",
які мають однакову юридичну силу, але
по-різному встановлювали розмір
щорічної допомоги до 5 травня, зокрема,
інвалідам війни 1 групи.

Отже, для вирішення цього спору
необхідно визначитись, який з цих
законів є пріоритетним та підлягав
застосуванню.

Згідно зі статтею 75 Конституції
України Верховна Рада України є єдиним
органом законодавчої влади в Україні.

Конституція України не встановлює
пріоритету застосування того чи іншого
закону, в тому числі залежно від
предмета правового регулювання. Немає
також закону України, який би регулював
питання подолання колізії норм
законів, що мають однакову юридичну
силу.

Водночас Конституційний Суд України у
пункті 3 мотивувальної частини рішення
від 3 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про
набуття чинності Конституцією України
зазначив: "Конкретна сфера суспільних
відносин не може бути водночас
врегульована однопредметними
нормативними правовими актами
однакової сили, які за змістом
суперечать один одному. Звичайною є
практика, коли наступний у часі акт
містить пряме застереження щодо
повного або часткового скасування
попереднього. Загальновизнаним є й те,
що з прийняттям нового акта, якщо інше
не передбачено самим цим актом,
автоматично скасовується
однопредметний акт, який діяв у часі
раніше".

За змістом частини третьої статті 150
Конституції України рішення
Конституційного Суду України є
обов'язковими до виконання на
території України.

Отже, за наявності декількох законів,
норми яких по-різному регулюють
конкретну сферу суспільних відносин,
під час вирішення спорів у цих
відносинах суди повинні застосовувати
положення закону з урахуванням дії
закону в часі за принципом пріоритету
тієї норми, яка прийнята пізніше.

Таким чином, дії відповідача по виплаті
щорічної грошової допомоги у розмірах,
встановлених Законом України "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" не можна
визнати неправомірними, оскільки норми
вказаного закону мають пріоритет над
нормами Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту".

Посилання суду першої інстанції на
рішення Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, яким
визнані неконституційними положення
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України",
правильно не прийняті до уваги судом
апеляційної інстанції, оскільки
відповідно до частини 2 статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Оскільки на момент виникнення спірних
відносин, а саме на дату нарахування і
виплати позивачу органами праці та
соціального захисту населення
відповідних коштів, положення Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" були
діючими, тому колегія суддів
погоджується з висновками
апеляційного суду про обґрунтованість
здійснення відповідачем виплат, у
розмірі 500грн.

Доводи касаційної скарги висновків
суду апеляційної інстанції не
спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин
справи апеляційним судом дана вірно,
порушень норм матеріального чи
процесуального права при ухваленні
оскаржуваного судового рішення
апеляційним судом не допущено.

Згідно з частиною першою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Відповідно до частини третьої статті
220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 04 жовтня 2011
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута в порядку
ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: