Справа № 2а-4158/09/0870
Суддя: Нестеренко Людмила Олексіївна
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

2а-4158/09/0870

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2014 року /10:00/

Справа № 2а-4158/09/0870

м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Нестеренко Л.О., розглянувши в письмовому провадженні матеріали адміністративної справи

за заявою Державної інспекції України з контролю за цінами

до Міського комунального підприємства “Основаніє”

про стягнення економічних санкцій,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Державної інспекції з контролю за цінами в Запорізькій області до Комунального підприємства “Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об’єднання №13” про стягнення економічних санкцій у розмірі 3844495,14 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у відповідача існує борг по економічним санкціям у розмірі 3844495,14 грн. за порушення державної дисципліни цін. Свої позовні вимоги обґрунтовує ст. 13, 14 Закону України “Про ціни і ціноутворення”.

Ухвалою суду від 04.10.2012 провадження у справі зупинено до встановлення правонаступника Державної інспекції з контролю за цінами в Запорізькій області.

18.09.2014 провадження у справі поновлено.

На підставі ст.55 КАС України здійснено процесуальне правонаступництво та замінено позивача у справі - Державну інспекцію з контролю за цінами в Запорізькій області на Державну інспекцію України з контролю за цінами (далі – позивач).

Також на підставі ст.52 КАС України допущено заміну відповідача - Комунального підприємства “Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об’єднання №13” на його правонаступника - Міське комунальне підприємство “Основаніє” (далі – відповідач) на підставі ст.55 КАС України.

Позивач у судове засідання не з’явився, направив суду клопотання про розгляд справи без його участі, за наявними у справі матеріалами.

Свої позовні вимоги обґрунтовує ст. 13, 14 Закону України “Про ціни і ціноутворення”.

Відповідач у судове засідання не з’явився, заперечення на позов не надав та направив суду клопотання про розгляд справи без його участі, з позовними вимогами не згоден.

Відповідно до ч.4 ст.122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження.

Проаналізувавши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Державною інспекцією з контролю за цінами в Запорізькій області в період з 22.04.09 по 15.05.09 було здійснено перевірку комунального підприємства «Виробниче ремонтно-експлуатаційне об'єднання № 13» з питання дотримання встановленого порядку формування, встановлення та застосування плати за утримання будинків споруд та прибудинкової території, а також дотримання встановленого порядку при формуванні та застосуванні тарифів на послуги з теплопостачання. Так, за результатами перевірки було складено акт від 15.05.09 № 173.

Перевіркою встановлено, що відповідач в порушення вимог ч. 5 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» застосовував підвищений розмір плати за послуги з теплопостачання, не повідомивши за 30 днів мешканців житлового фонду про зміну вартості послуг, внаслідок чого в період з 01.09.08 по 30,12.08 отримав економічно необгрунтовану виручку у сумі 202159,04 грн. Також перевіркою встановлено, що відповідач в порушення ст. 30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 29 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.05 № 630, застосовував завищений розмір платні за послуги з гарячого водопостачання шляхом включення у вартість послуг фактично не виконаних або виконаних не в повному обсязі послуг, внаслідок чого в період з 01.08.08 по 28.02.09 отримав необгрунтовану виручку в сумі 251,54 грн. Також перевіркою встановлено, що відповідач в порушення вимог ч. 2 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.п. 1,2 та 3 рішення виконавчого комітету Запорізької міськоїради від 28.08.08 № 375 застосовував завищений розмір плати за послуги з утримання житла, внаслідок чого в період з 01.10.08 по 01.04.09 отримав економічно необгрунтовану виручку у сумі 1079087,80 грн.

Так, за результатами перевірки, облдержцінінспекцією, відповідно до ст.ст. 13, 14 Закону України «Про ціни і ціноутворення» та п. 1.4 Інструкції про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами державного контролю за цінами, затвердженої наказом Міністерства економіки України, Міністерства фінансів України від 03.12.2001 №298/519 (далі -Інструкція), до відповідача застосовано економічні санкції за порушення державної дисципліни цін, про що прийнято рішення від 22.05.09 № 90 на суму 3844495,14 грн., (сума порушення 1281498,38 грн. та штраф у розмірі 200% від суми порушення - 2562996,76 грн), та направлено претензію від 22.05.09 за № 01-15/1454. Відповідно до ч. 1 п. 1.6. Інструкції сума необгрунтовано одержаної виручки та штрафи підлягають вилученню до відповідного бюджету на підставі рішень, прийнятих органами державного контролю за цінами. Відповідно до ч.2 п. 1.6. Інструкції зазначені в рішенні суми перераховуються суб'єктами підприємницької діяльності за належністю самостійно.

Частиною 1 статті 190 Господарського кодексу України № 436 від 16.01.2003 визначено, що вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні ціни.

Частиною 2 статті 14 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” №1875 від 24.06.2004 передбачено, що ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом .

Згідно з вимогами ст.32 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” №1875 від 24.06.2004, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до ст.4 Закону України “Про ціни і ціноутворення” №507 від 03.12.1990 Кабінет Міністрів України забезпечує здійснення в республіці державної політики цін, визначає перелік продукції, товарів робіт і послуг, державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи, на які затверджуються відповідними органами державного управління, крім сфери телекомунікацій, визначає повноваження органів державного управління в галузі встановлення і застосування цін (тарифів), а також по контролю за цінами (тарифами).

Відповідно до ст.13 цього ж Закону державний контроль здійснюється при встановленні та застосуванні державних фіксованих та регульованих цін і тарифів. Контроль за додержанням державної дисципліни цін здійснюється органами, на які ці функції покладено Урядом України.

Згідно з п.4 Положення про Державну інспекцію з контролю за цінами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.12.2000 №1819, Державна інспекція з контролю за цінами у межах своєї компетенції здійснює перевірки додержання порядку формування, встановлення і застосування цін і тарифів, а також їх економічного обґрунтування та вживає відповідно до законодавства заходів за порушення підприємствами, установами та організаціями порядку формування, встановлення і застосування цін і тарифів.

Порядок проведення перевірок, а також порядок складення розпорядчих документів органами державного нагляду (контролю) встановлений ст.7 Закону України “Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності” № 877 від 05.04.2007.

Відповідно до ч.6 ст.7 цього Закону за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю), у разі виявлення порушень вимог законодавства, складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); вид заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім'я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід.

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб'єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

На підставі акта, який складено за результатами здійснення планового заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, протягом п'яти робочих днів з дня завершення заходу складається припис, розпорядження або інший розпорядчий документ про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Припис - обов'язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб'єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб'єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку. (ч.ч.7, 8 ст.7 Закону України “Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності” № 877 від 05.04.2007.)

Статтею 14 Закону України “Про ціни і ціноутворення” №507 від 03.12.1990 встановлена відповідальність за порушення державної дисципліни цін, відповідно до якої вся необґрунтовано одержана підприємством, організацією сума виручки в результаті порушення державної дисципліни цін та діючого порядку визначення вартості будівництва, що здійснюється із залученням коштів Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим, місцевих бюджетів, а також коштів державних підприємств, установ та організацій підлягає вилученню в доход відповідного бюджету залежно від підпорядкованості підприємства, організації. Крім того, в позабюджетні фонди місцевих Рад стягується штраф у двократному розмірі необґрунтовано одержаної суми виручки. Вказані суми списуються з рахунків підприємств і організацій в банківських установах за рішенням суду.

Відповідно до п.п 5 п.5 зазначеного вище Положення про Державну інспекцію з контролю за цінами (в редакції, що діяла на момент проведення перевірки) Державна інспекція з контролю за цінами має право приймати рішення про вилучення до відповідного бюджету сум всієї необґрунтовано одержаної підприємством, установою, організацією виручки у результаті порушення державної дисципліни цін та штрафу у двократному її розмірі, а також звертатись з позовами до судів про стягнення з підприємств, установ та організацій зазначених сум у разі невиконання ними рішень державних інспекцій з контролю за цінами.

Відповідно до п.1.4 Інструкції про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами державного контролю за цінами, затвердженої наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства фінансів України від 03.12.01 №298/519, підставою для застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін є одержання суб'єктами господарювання необґрунтованої виручки в результаті порушення ними чинного в періоді, що перевіряється, порядку встановлення та застосування цін і тарифів, які регулюються уповноваженими органами відповідно до вимог законодавства.

Пунктами 3.1, 3.2 вказаної Інструкції передбачено, що підставою для прийняття рішень про вилучення сум економічних та фінансових (штрафних) санкцій є акти перевірок, які складаються посадовими особами органів державного контролю за цінами.

В актах перевірок, зокрема: зазначаються нормативні акти, які порушено суб'єктами господарювання, з конкретним обґрунтуванням порушення; детально відображається механізм скоєння порушення; визначається сума необґрунтовано одержаної виручки, з доданням розрахунків, на яких ґрунтується обчислення зазначеної суми, з посиланням на документи первинного бухгалтерського обліку, згідно з якими вони здійснюються.

Тобто, акт є носієм доказової інформації, та має бути підтверджений первинними документами.

Як вбачається з рішення Державної інспекції з контролю за цінами в Запорізькій області №90 від 22.05.2009, факт необґрунтованого отримання виручки підтверджується матеріалами перевірки відповідача.

Розрахунок суми необґрунтовано отриманої виручки за послуги теплопостачання позивачем не складався.

Частина 5 статті 32 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” №1875 від 24.06.2004 не визначає порядку повідомлення споживачів про зміни вартості житлово-комунальних послуг.

Відповідно до вказаної норми у разі зміни вартості житлово-комунальних послуг виконавець/виробник не пізніше ніж за 30 днів повідомляє про це споживача з визначенням причин зміни вартості та наданням відповідних обґрунтувань з посиланням на погодження відповідних органів. Отже, зазначена норма є загальною та в даному випадку підлягає застосуванню з урахуванням ст.25 Закону України “Про теплопостачання” № 2633 від 02.06.2005, відповідно до якої теплопостачальні, теплотранспортні і теплогенеруючі організації зобов'язані при зміні тарифів на теплову енергію повідомляти споживача письмово або в засобах масової інформації в порядку, встановленому законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не є виробником та постачальником теплової енергії. Тарифи на послуги затверджуються рішенням виконкому Запорізької міської ради. У випадку зміни розміру тарифу, новий розмір є обов’язковим для обох сторін і застосовується сторонами з моменту введення його в дію.

Згідно пп. 2 п.“а”ст.28 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” № 280/97 від 21.05.1997 до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів щодо оплати побутових, комунальних, транспортних та інших послуг, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади; погодження в установленому законом порядку цих питань з підприємствами, установами та організаціями, які не належать до комунальної власності.

Згідно п.11 ст.59 цього Закону акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування доводяться до відома населення.

Відповідно до статті 57 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов’язки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є нечинними.

Згідно статті 22 Закону України “Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації” № 539/97 від 23.09.1997 рішення органів місцевого самоврядування публікуються в друкованих засобах масової інформації відповідних органів місцевого самоврядування.

Частинами 4 та 5 статті 12 Закону України “Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності” № 1160 від 11.09.2003 встановлено порядок офіційного оприлюднення нормативних актів. Так, акти, прийняті органами та посадовими особами місцевого самоврядування, офіційно оприлюднюються в друкованих засобах масової інформації відповідних рад, а у разі їх відсутності –у місцевих друкованих засобах масової інформації, визначених цими органами та посадовими особами, не пізніше як у десятиденний строк після їх прийняття та підписання.

З огляду на викладене, суд вважає, що відповідач правомірно після офіційного оприлюднення в друкованих засобах масової інформації рішень виконавчого комітету міської ради, застосовував нові тарифи, висновок відповідача в акті перевірки з цього приводу про порушення державної дисципліни цін є помилковим, тим більше, що сам по собі факт неповідомлення позивачем про зміну вартості послуг з централізованого опалення та підігріву води, як зазначено в акті перевірки, не є законодавчо встановленою підставою для притягнення підприємства до відповідальності на підставі ст.14 Закону України “Про ціни і ціноутворення” №507 від 03.12.1990.

Відносно порушення позивачем державної дисципліни цін шляхом завищення розміру плати за послуги теплопостачання у зв’язку з включенням у вартість послуг, ціни (тарифи) на які регулюються, фактично не виконаних (не наданих) послуг, суд також зазначає про недоведеність позивачем розміру необґрунтовано отриманої виручки на загальну суму 1281498,38 грн.

При визначенні суми зайво нарахованої плати за послуги з постачання гарячої води за період з 01.08.2008 по 28.01.2009 та необґрунтовано отриманої виручки відповідачем зафіксований та проаналізований лише розмір нарахувань без зазначення суми оплати населенням за вказаний період, що був предметом перевірки, суми заборгованості, яка виникла раніше та погашалася споживачами в цей період. Будь-яких посилань на первинні документи, на підставі яких було здійснено обчислення, матеріали перевірки не містять.

Відносно порушення щодо застосування завищеного розміру плати за послуги з утримання житла, в результаті чого отримано необґрунтованої виручки у сумі 1079087,80 грн.

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28.08.2008 №375 затверджено з 01.09.2008 тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по житловому фонду в розрізі кожного будинку окремо.

Згідно з додатком №2 рішення № 375 встановлені як тарифи по окремим будинкам, так і складові цих тарифів.

Відповідно до ч.2 ст.14 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” №1875 від 24.06.2004 ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 цього Закону, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Виходячи з приписів ч.1 ст.13 вказаного Закону одним із видів цих послуг є послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які за своїм змістом є комплексними. Тобто, передбачається надання споживачу в якості єдиного цілісного результату певної сукупності дій (послуг), примірний перелік яких визначено в додатку до Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 12.07.2005, і який діяв під час спірних правовідносин.

Означеним Порядком встановлені вимоги щодо структури тарифу, його складових елементів, які повинні враховуватися при формуванні тарифу/ціни послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по кожному будинку окремо, залежно від кількісних показників фактичного надання таких послуг.

Відповідно до п.2 вказаного Порядку розмір тарифів (нормативних витрат, пов'язаних з утриманням будинків і споруд та прибудинкових територій) визначається по кожному будинку окремо залежно від кількісних показників фактичного надання послуг з урахуванням забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій згідно з типовим переліком послуг (додаток).

Виходячи з наведених правових норм, затвердженню підлягає єдиний тариф на певний перелік послуг, у зв’язку з чим згідно з вимогами чинного законодавства контроль за додержанням державної дисципліни цін в даному випадку полягає, зокрема, у здійсненні перевірки додержання порядку застосування регульованого тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а не його складових (витрат, які враховуються при його формуванні).

Тому, незаконне отримання виручки може мати місце лише за умови, коли перевищення складових тарифу призвело до перевищення розміру встановленого тарифу, що з матеріалів справи не вбачається, позивачем в установленому порядку не доведено.

Відмовляючи у позовних вимогах, суд виходить з того, що документально у встановленому законодавством порядку не зафіксовано та не доведено факту вчинення правопорушення відповідачем. В порушення принципу повноти, об’єктивності та неупередженості державного контролю позивачем не встановлено факту порушення законодавства про ціноутворення, не визначено суму незаконно (необґрунтовано) одержаної виручки.

Вищезазначені обставини були досліджені судом раніше, в результаті чого постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 29.10.2009 року позов ПРЕЖО-13 до Державної інспекції з контролю за цінами в Запорізькій області про скасування рішення про застосування штрафних економічних санкцій задоволено, визнано протиправним та скасовано зазначене рішення Державної інспекції з контролю за цінами від 22.05.2009 року. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2011 року вказане рішення суду залишено без змін.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано (ч.1 ст. 254 КАС України).

Статтею 255 КАС України встановлено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін (ч.2 ст.255 КАС України).

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи вище викладене, заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін є необґрунтованими, а відтак, задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 69-71, 158, 160- 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В адміністративному позові Державній інспекції України з контролю за цінами до Міського комунального підприємства “Основаніє” про стягнення економічних санкцій – відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.О. Нестеренко