Справа № 802/1564/14-а
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/1564/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Вергелес А.В.
Суддя-доповідач: Кузьмишин В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Боровицького О. А. Сушка О.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційні скарги ОСОБА_2
та Управління праці і соціального
захисту населення Піщанської районної
державної адміністрації на постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 01 серпня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління праці і
соціального захисту населення
Піщанської районної державної
адміністрації про стягнення
заробітної плати , -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач)
звернувся Вінницького окружного
адміністративного суду звернувся з
адміністративним позовом до
управління праці та соціального
захисту населення Піщанської районної
державної адміністрації Вінницької
області (далі - УПСЗН Піщанської РДА,
відповідач) про стягнення заробітної
плати за час вимушеного прогулу.

Вінницький окружний адміністративний
суд постановою від 01 серпня 2014 року
позов задовольнив частково.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням, позивач та відповідач подали
апеляційні скарги, у якіх просили
скасувати постанову суду першої
інстанції та задовольнити їх скарги у
повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних скарг
апелянти послались на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права, порушення
норм процесуального права, що, на їх
думку, призвело до неправильного
вирішення спору.

Позивач у судове засідання не з'явився,
надав заяву про розгляд справи у
порядку письмового провадження.

Представником відповідача подана
заява про відкладення розгляду справи
у зв'язку із участю у іншому судовому
засіданні.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 196, п. 2 ч. 1 ст.
197 КАС України, колегія суддів визнала
за можливе здійснювати апеляційний
розгляд за відсутності представників
сторін у порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги
наявними у матеріалах справи
письмовими доказами, надавши їм оцінку,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення а постанову суду першої
інстанції- без змін виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено під час апеляційного
розгляду справи, що постановою
Піщанського районного суду Вінницької
області від 12.06.2007р. по справі № 2а-4-05,
яка набрала законної сили, зобов`язано
управління праці та соціального
захисту населення Піщанської районної
державної адміністрації в особі його
начальника зарахувати ОСОБА_2 на посаду
заступника начальника управління -
начальника відділу оплати праці та
соціально-трудових відносин
управління праці та соціального
захисту населення Піщанської районної
державної адміністрації з 25 травня 2005
року.

На виконання даної постанови,
начальником управління праці та
соціального захисту населення
Піщанської районної державної
адміністрації видано наказ від 24.10.2007 р.
№ 115 про зарахування ОСОБА_2 на посаду
заступника начальника управління -
начальника відділу оплати праці та
соціально-трудових відносин
управління праці та соціального
захисту населення Піщанської районної
державної адміністрації з 25 травня 2005
року.

В подальшому додатковою постановою
Піщанського районного суду Вінницької
області від 15.09.2010 р. у справі № 2а-4-05 на
користь позивача було стягнуто
зарплату за час вимушеного прогулу за
період з 25.05.2005 р. по 12.06.2007 р.

Однак ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 02.12.2010 р.
вказана додаткова постанова було
скасована, а в ухваленні додаткового
рішення позивачу було відмовлено.
Підставою для скасування судового
рішення стало те, що при ухваленні
додаткової постанови не було
враховано, що згідно постанови
Піщанського районного суду Вінницької
області від 12.06.2007р., якою зобов`язано
управління праці та соціального
захисту населення Піщанської районної
державної адміністрації в особі його
начальника зарахувати ОСОБА_2 на посаду
заступника начальника управління -
начальника відділу оплати праці та
соціально-трудових відносин
управління праці та соціального
захисту населення Піщанської районної
державної адміністрації з 25 травня 2005
року, вимога про стягнення заробітної
плати не була вирішення та докази на її
обґрунтування не досліджувалися.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 17.11.2011 р. ухвала Київського
апеляційного адміністративного суду
від 02.12.2010 р. була залишена без змін.

Також начальником управління праці та
соціального захисту населення
Піщанської районної державної
адміністрації видано наказ від 24.10.2007 р.
№ 116, яким наказ № 115 від 24.10.2007 р. було
скасовано як такий, що видано
помилково.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 27.09.2013 р. у
справі № 802/3233/13-а, залишеною без змін
ухвалою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 06.11.2013 р.,
незаконним та скасувати наказ
управління праці та соціального
захисту населення Піщанської районної
державної адміністрації Вінницької
області №116 від 24.10.2007 р., було визнано
незаконним та скасовано наказ
управління праці та соціального
захисту населення Піщанської районної
державної адміністрації Вінницької
області №116 від 24.10.2007 р.; стягнуто з
управління праці та соціального
захисту населення Піщанської районної
державної адміністрації Вінницької
області на користь ОСОБА_2 заробітну
плату за час вимушеного прогулу за
період з 25.10.2007 р. по 23.03.2008 р. у розмірі
5498,40 грн.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив із його часткової
обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції
зважаючи на наступне.

Відповідно до вимог ст.235 КЗпП України,
у разі звільнення без законної
підстави працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення
на роботі, орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижче оплачуваної роботи,
але не більш як за один рік. Якщо заява
про поновлення на роботі розглядається
більше одного року, не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 236 КЗпП України, у разі
затримки власником або уповноваженим
ним органом виконання рішення органу,
який розглядав трудовий спір про
поновлення на роботі незаконно
звільненого або переведеного на іншу
роботу працівника, цей орган виносить
ухвалу про виплату йому середнього
заробітку або різниці в заробітку за
час затримки.

Таким чином, підставою для виплати
незаконно звільненому працівнику
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу є затримка власником або
уповноваженим ним органом виконання
рішення про поновлення на роботі.

Враховуючи, що позивач був поновлений
на роботі лише 24.10.2007 року, колегія
суддів погоджується із висновком суду
першої інстанції, що позивачем
правильно визначено період його
вимушеного прогулу.

Позивач у своїй апеляційній скарзі
посилається на те, що судом першої
інстанції неправомірно зобов'язано
відповідача нарахувати і виплатити на
його користь середній заробіток
оскільки, Позивач вважає, що з в період
з 25 травня 2005 року по 24.10.2007р. мав місце
вимушений прогул, що стався в зв`язку з
бездіяльністю відповідача щодо його
зарахування на посаду, а тому суд мав би
стягнути з УПСЗН Піщанської РДА на його
користь заробітну плату за час
вимушеного прогулу за період з 25.05.2005р.
по 24.10.2007р. у розмірі 31361,13 грн.

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що в даному спорі відсутні
підстави для задоволення позовної
заяви шляхом стягнення заборгованості
за час вимушеного прогулу у розмірі
зазначеному позивачем, з огляду на
таке.

Згідно ч. 1 ст. 27 Закону України "Про
оплату праці" порядок обчислення
середньої заробітної плати
працівника у випадках, передбачених
законодавством, встановлюється
Кабінетом Міністрів України. Для
обчислення пенсій середня заробітна
плата визначається відповідно до
Закону України "Про пенсійне
забезпечення".

Обчислення середньої заробітної плати
працівникам, зокрема, за час вимушеного
прогулу здійснюється згідно з Порядком
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 р.
(далі - Порядок № 100).

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку № 100, у
всіх інших випадках збереження
середньої заробітної плати
середньомісячна заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
останні 2 календарні місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата. Працівникам, які
пропрацювали на підприємстві, в
установі, організації менше двох
календарних місяців, середня заробітна
плата обчислюється виходячи з виплат
за фактично відпрацьований час.

Згідно з абз. 4 п. 2 Порядку № 100, якщо
протягом останніх двох календарних
місяців працівник не працював, середня
заробітна праця обчислюється виходячи
з виплат за попередні два місяці
роботи. Якщо і протягом цих місяців
працівник не відпрацював жодного
робочого дня, середня заробітна плата
обчислюється відповідно до останнього
абзацу пункту четвертого цього
Порядку.

Норма абзацу 3 п. 4 Порядку передбачає,
що в інших випадках, коли нарахування
проводяться виходячи із середньої
заробітної плати, працівник не мав
заробітку не з вини працівника,
розрахунки проводяться виходячи з
установлених йому в трудовому договорі
тарифної ставки, посадового (місячного)
окладу.

В той же час, при обрахунку суми
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, слід враховувати, що згідно
пункту 10 Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 100 від 8 лютого 1995 р., у випадках
підвищення тарифних ставок і посадових
окладів на підприємстві, в установі,
організації відповідно до актів
законодавства, а також за рішеннями,
передбаченими в колективних договорах
(угодах), як у розрахунковому періоді,
так і в періоді, протягом якого за
працівником зберігається середній
заробіток, заробітна плата, включаючи
премії та інші виплати, що враховуються
при обчисленні середньої заробітної
плати, за проміжок часу до підвищення
коригуються на коефіцієнт їх
підвищення.

Судом першої інстанції вчинялись дії
щодо витребовування відповідно
розрахунку середнього заробітку. Поряд
з тим, представниками відповідача було
надано довідку на підтвердження окладу
заступника начальника - начальника
відділу праці № 37-919 від 31.07.2014 р. за
період з червня по липень 2005 р.

Колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції, що
зазначений в довідці розрахунок,
складений без урахування а. 3, 4 п. 2, п. 10
Порядку № 100.

В той же, час обґрунтовуючи розмір
заробітної плати, яка підлягає до
стягнення, апелянт виходив з розміру
встановленої на 2014 рік мінімальної
заробітної плати, а саме 1218 грн., з
відрахуванням отриманої під час
вимушеного прогулу грошової допомоги
як безробітнім, однак ним не враховано,
що заробітна плата, включаючи премії та
інші виплати, що враховуються при
обчисленні середньої заробітної плати,
за проміжок часу до підвищення
коригуються саме на коефіцієнт їх
підвищення.

Таким чином, враховуючи, що достовірні
дані, на підставі яких можливо
розрахувати суму середньої заробітної
плати на вимогу суду надані не були та
наявні лише в установі, до штату якої
відповідача було зобов'язано
зарахувати ОСОБА_2, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції, що здійснення нарахування
та виплати на користь позивача
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу входить до
виключної компетенції установи у
трудових відносинах з якою перебував
позивач.

В даному випадку, розраховуючи розмір
суми заробітної плати за час
вимушеного прогулу, необхідно
керуватись положеннями Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 р.

Щодо доводів апеляційної скарги
відповідача колегія суддів зазначає
наступне.

Апелянт послався на те, що судом першої
інстанції не у повній мірі досліджені
обставин у справі, а саме щодо
наявності підстав нарахування
позивачу середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

Щодо даного твердження відповідача
колегія суддів зазначає, що факт
вимушеного прогулу підтверджується
наявними у матеріалах справи судовими
рішенням.

Вказані докази є належними і
допустимими та спростовують доводи
відповідача щодо неповного з'ясування
судом першої інстанції обставин у
справі.

Відповідно до статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною першої статті 2 КАС України
визначено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до частини першої статті 71
КАС України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Також, суд відмічає, що відповідно до
частини другої статті 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що доводи
апеляційних скарг не знайшли свого
підтвердження під час їх розгляду, а
відтак, відсутні підстави для
задоволення апеляційних скарг.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Управління
праці і соціального захисту населення
Піщанської районної державної
адміністрації залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 01
серпня 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

.

Головуючий
Кузьмишин Віталій Миколайович

Судді
Боровицький Олександр Андрійович

Сушко Олег Олександрович