Справа № 2а-1822/11
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року
Справа №
103193/12/9104 Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді -
Старунського Д.М.,

суддів -
Багрія В.М., Рибачука А.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Коломийського міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 03
червня 2011 року в справі за позовом
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Коломийської міської ради
Івано-Франківської області про
визнання дій неправомірними та виплату
державної допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку, -

В С Т А Н О В И Л А:

28 січня 2011 року Коломийским
міськрайонним судом
Івано-Франківської області
зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до
управління праці та соціального
захисту населення Коломийської
міської ради Івано-Франківської
області про визнання дій
неправомірними та виплату державної
допомоги по догляду за дитиною в період
з 22 вересня 2008 року до ухвалення
рішення судом.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовано
тим, що згідно ст.15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»
матері малолітньої дитини, що здійснює
догляд за дитиною, повинна надаватися
допомога в розмірі встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років, однак виплату
такої відповідачем здійснено в меншому
обсязі.

Постановою Коломийського
міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 03
червня 2011 року в задоволенні позову
відмовлено відмовлено.

В обґрунтування зазначеної постанови
вказано, що допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку в 2008-2011 роках виплачувалася
відповідно до чинного законодавства, а
саме в розмірі, що дорівнює різниці між
100 відсотками прожиткового мінімуму,
встановленого для працездатних осіб,
та середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу, але не
менше 130 грн.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, позивачем - ОСОБА_1, подано
апеляційну скаргу до Львівського
апеляційного адміністративного суду, в
якій висловлено прохання скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначено, що в позовній заяві
як застрахована особа позивач
посилається на Закон України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням», а суд першої інстанції
відмовив у задоволенні позову
відповідно до норм Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми». Як
застрахована особа в
загальнообов'язковій державній
системі соціального страхування,
позивач має право на отримання
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку, які є
формою соціального забезпечення
громадян. Це право гарантоване їй ч.2
ст.46 Конституцією України, згідно якої
пенсії, інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень
життя, не нижчий від прожиткового
мінімуму, встановленого законом, та
встановлено, що ст.43 вказаного Закону
передбачає, що допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду, але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не з'явились, про дату,
час і місце апеляційного розгляду були
повідомлені належним чином, а тому,
колегія суддів, відповідно ст. 197 КАС
України, вважає можливим проведення
розгляду справи за їхньої відсутності
в порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами та на
основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
проаналізувавши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів не вбачає підстав для її
задоволення.

Встановлено, що ОСОБА_1 є матір'ю
малолітнього ОСОБА_2, дата народження
якого ІНФОРМАЦІЯ_1 (А.с. 7)

З матеріалів позовної заяви
(відповідач не заперечує) вбачається,
що ОСОБА_1 виплачувалась допомога по
догляду за дитиною до 3-х річного віку з
22 вересня 2008 року.

Згідно Конституції України та Закону
України «Про державні соціальні
стандарти та державні соціальні
гарантії» позивачів наділено державою
певним правовим статусом, який включає
в себе й право на додаткові елементи
соціального захисту, зокрема право на
отримання допомоги по догляду за
дитиною. Наділивши осіб зазначеною
соціальною гарантією, держава, таким
чином, взяла на себе публічне
зобов'язання забезпечити належний
матеріальний рівень осіб, які мають
дітей віком до трьох років. Тобто, між
позивачами і державою встановлено
певний правовий зв'язок у визначеній
сфері життєдіяльності, який
характеризується наявністю
зобов'язання держави забезпечити
соціальний захист громадян України, в
сім'ях яких виховуються та проживають
неповнолітні діти.

Частиною 3 статті 8 КАС України,
фізичним та юридичним особам для
захисту порушених прав гарантується
звернення до адміністративного суду
для захисту прав і свобод людини і
громадянина безпосередньо на підставі
Конституції України.

З 01.01.2007 року, згідно постанови Кабінету
Міністрів України від 16.01.2007 р. № 32
«Питання виплати застрахованим особам
допомоги при народженні дитини та по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку» та наказу
Міністерства праці та соціальної
політики від 06.12.2006 року № 453 «Про
передачу функцій призначення та
виплати допомоги при народженні дитини
та по догляду за дитиною до досягнення
нею трирічного віку застрахованим
особам від страхувальників та робочих
органів виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності та його
відділень органам праці та соціального
захисту населення» повноваження
робочих органів виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності та
його відділень з призначення та
виплати допомоги при народженні дитини
та по догляду за дитиною до досягнення
нею трирічного віку, які передбачені
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»
передані органам праці та соціального
захисту населення.

Статтею 44 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням» (в
редакції, яка діяла до 01.01.2008 року)
встановлено, що така допомога
надається щомісяця з дня надання
відпустки для догляду за дитиною по
день її закінчення, але не більше як по
день досягнення дитиною трирічного
віку включно.

Колегія суддів зазначає, що згідно з
вимогами ст. 43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду, але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Однак, Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» при визначенні розміру
допомоги не визначено відповідно до
якого прожиткового мінімуму
визначається розмір допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку. Зважаючи на
обумовлене, виходячи з положень ч. 7 ст. 9
КАС України, на думку колегії суддів,
слід застосовувати закон, що регулює
подібні правовідносини, а саме ч.1 ст. 15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» (в редакції, яка діяла
до 01.01.2008 року), відповідно до якої,
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі, встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до шести років. Допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається на кожну
дитину, незалежно від кількості
народжених (усиновлених, взятих під
опіку) дітей у сім'ї, по догляду за якими
надається допомога.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 визнано
неконституційними положення п. 7 ст. 71
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік», якими зупинено дію
ст. 43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» щодо встановлення розміру
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку.

Згідно ст. 152 Конституції України
закони, інші правові акти або їх окремі
положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Зважаючи на те, що зупинення дії
законів є способом тимчасового
припинення їх дії в часі та/або за колом
осіб, то втрата чинності
нормативно-правовим актом, яким
відбулося зупинення дії певного
закону, за правовими наслідками є
поновленням дії цього закону, а
відповідно і поновленням прав та
обов'язків осіб, які є учасниками
правовідносин, що є предметом
регулювання такого закону.

Згідно вимог ст. 62 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»,
розмір прожиткового мінімуму для дітей
віком до 6 років становить: з 01 січня 2007
року - 434 грн., з 01 квітня 2007 року - 463 грн.,
з 01 жовтня 2007 року - 470 грн.

Частиною 3 статті 8 КАС України,
фізичним та юридичним особам для
захисту порушених прав гарантується
звернення до адміністративного суду
для захисту прав і свобод людини і
громадянина безпосередньо на підставі
Конституції України.

Щодо позовних вимог про стягнення
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку за 2008,
2009 та 2010 роки, то колегія суддів вважає
за необхідне зазначити, що ст. 58 Закону
України «Про державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України»
затверджено на 2008 рік прожитковий
мінімум на дітей віком до 6 років в
наступних розмірах: з 01 січня - 526 грн., з
01 квітня - 538 грн., з 01 липня - 540 грн., а
згідно пункту 23 цього Закону, підпункт
8 пункту 8 з розділу VIII «Прикінцеві
положення» Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»
викладено у такій редакції: «Допомога
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається у розмірі, що
дорівнює різниці між: з 01 січня 2008 року -
50%, з 01 січня 2009 року - 75%, з 01 січня 2010
року - 100% прожиткового мінімуму,
встановленого для працездатних осіб та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців».

Саме тому, у 2008, 2009 та 2010 роках,
нарахування та виплата вказаної
допомоги здійснювались відповідно до
ст. 15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» та положень
Закону України «Про
загальнообов'язкове соціальне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання які спричинили втрату
працездатності», якими визначено, що
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі, що дорівнює
різниці між прожитковим мінімумом,
встановленим для працездатних осіб, та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 130
грн., і дане положення рішенням
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року № 10-рп/2008 року не було
визнано неконституційним.

Щодо позовних вимог за 2011 рік, то
вказаний період регламентувався
нормою статті 15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» (в
редакції за вказаний період), що
вказувала, що допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається у розмірі, що дорівнює
різниці між прожитковим мінімумом,
встановленим для працездатних осіб, та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 130
гривень.

А тому колегія суддів приходить до
висновку про безпідставність позовних
вимог та вірне вирішення
публічно-правового спору судом першої
інстанції.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів визнає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив обставини
справи та ухвалив законне рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, постанова суду
першої інстанції ґрунтується на повно,
об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах, доводи апеляційної скарги
її не спростовують, тому підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції немає.

Керуючись, ст. ст. 158-160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст.
198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Коломийської міської ради
Івано-Франківської області залишити
без задоволення, а постанову
Коломийського міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 03
червня 2011 року в справі № 2а-1822/11- без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Ухвала може бути оскаржена у
касаційному порядку, шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України,
протягом двадцяти днів з дня набрання
ухвалою законної сили.

Головуючий суддя:
Д.М. Старунський

Судді:
В.М. Багрій

А.І. Рибачук