Справа № 817/2863/14
Суддя: Зозуля Д.П.
Дата ухвалення: 2014-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/2863/14

08 жовтня 2014 року 12год. 59хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді Зозулі
Д.П. за участю секретаря судового
засідання Климчук В.В. та сторін і інших
осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник Матвійчук
Ірина Олександрівна,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

ОСОБА_1 до Відділу державної
виконавчої служби Рівненського
міського управління юстиції
Рівненської області про скасування
постанови, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до
Рівненського окружного
адміністративного суду з позовом до
Рівненського міського управління
юстиції Рівненської області про
скасування постанови.

У ході судового засідання позивачем
проголошено усне клопотання про заміну
неналежного відповідача - Рівненське
міське управління юстиції Рівненської
області, належним - відділ державної
виконавчої служби Рівненського
міського управління юстиції
Рівненської області.

Враховуючи згоду позивача, у
відповідності до ч. 1 ст. 52 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), усною хвалою суду
від 08.10. 2014 року допущено заміну
первинного відповідача - Рівненське
міського управління юстиції
Рівненської області, належним
відповідачем - відділом державної
виконавчої служби Рівненського
міського управління юстиції
Рівненської області (далі - відповідач).

До початку розгляду справи по суті
позивачем було уточнено позовні
вимоги, відповідно до яких просила
скасувати постанову державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Рівненського
міського управління юстиції
Рівненської області Матвійчук І.О. ВП №
44213038 від 11.08. 2014 року в частині
стягнення із ОСОБА_1 виконавчого збору
на суму 16335 грн. 78 коп.

Також, позивачем було проголошено
клопотання про визнання причин
пропуску строку звернення до суду
поважними. Вказане клопотання
мотивоване позивачем тим, що в період
вересень-жовтень 2014 року позивач
періодично хворіла та не мала
можливості звернутися до суду.

Представник відповідача не заперечила
щодо вказаного клопотання.

Так, судом встановлено, що відповідно
до копії журналу вихідної
кореспонденції ОСОБА_1 дізналася про
наявність оскаржуваної постанови від
11.08. 2014 року про стягнення з боржника
виконавчого збору 15.08. 2014 року (а.с.31).
Разом з тим, позивач тривалий час
хворіла, що позбавило її можливості
звернутися до адміністративного суду у
визначений законом строк. За таких
обставин судом визнані причини
пропуску позивачем строку звернення до
адміністративного суду поважними, а
тому продовжено розгляд справи по суті.

Позивач у судовому засіданні позовні
вимоги підтримала повністю. В
обґрунтування позову зазначила, що
державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Рівненського міського управління
юстиції винесено постанову № 44213038 від
11.08. 2014 року про стягнення із ОСОБА_1
виконавчого збору в сумі 17 464,28грн., у
зв'язку з невиконанням рішення у строк
для добровільного виконання згідно
постанови № 44213038 від 01.08. 2014 року про
відкриття виконавчого провадження по
примусовому виконанню ухвали суду про
стягнення з позивача на користь
стягувача боргу 174642,82грн. Однак на
момент прийняття постанови про
відкриття виконавчого провадження
вказаний борг був частково погашений
та становив 11285,31грн., проте державний
виконавець не взяв до уваги фактичну
суму заборгованості, тому сума
виконавчого збору не відповідає сумі
заборгованості боржника на момент
відкриття виконавчого провадження. З
вищенаведених підстав ОСОБА_1 (далі -
ОСОБА_1.) просила позов задовольнити
повністю.

Представник відповідача надав суду
письмові заперечення на позовну заяву,
позов не визнав, вважав його
необґрунтованим та безпідставним. В
обґрунтування заперечень пояснив суду,
що при відкритті виконавчого
провадження, на підставі заяви
стягувача, сума боргу зазначалася 17
464,28грн. Жодних підтверджуючих
документів про часткову сплату
заборгованості надано не було. Копія
постанови про відкриття виконавчого
провадження була надіслана боржнику в
порядку передбаченому законодавством.
З огляду на це відповідач вважає, що
порушень з боку державного виконавця
норм Закону України «Про виконавче
провадження» немає, а тому підстав для
скасування постанови № 44213038 від 11.08. 2014
року про стягнення виконавчого збору
немає. У зв'язку з наведеним, просив суд
в задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Заслухавши пояснення представників
сторін, повно і всебічно з'ясувавши всі
обставини справи в їх сукупності на
підставі чинного законодавства,
перевіривши їх дослідженими у судовому
засіданні доказами, суд вважає, що
позовні вимоги слід задовольнити
повністю з огляду на наступне.

Наявними матеріалами справи
підтверджується, що 31.12. 2013 року між
стягувачем - ОСОБА_3 та боржником -
ОСОБА_1, була укладено мирова угода.
Даною угодою сторони узгодили порядок
погашення суми боргу: ОСОБА_1
зобов'язувалася у строк до 01.01. 2014 року
передати частину коштів у розмірі 1000
дол. США, для підтвердження напише
розписку, також боржник
зобов'язувалася відповідно до
укладеного графіку, щомісяця
сплачувати залишок суми боргу на
розрахунковий рахунок стягувача (а.с.7).

Згодом, Рівненським міським судом було
винесено ухвалу від 19.02.2014 року у справі
№ 569/14606/13-ц про визнання мирової угоди,
укладеної 31.12. 2013 року між ОСОБА_3 (далі -
ОСОБА_3.) та ОСОБА_1, з метою врегулювання
спору, шляхом взаємних поступів (а.с. 8-9).

Судом встановлено, що на підставі заяви
ОСОБА_3 від 28.07. 2014 року (а.с.22), державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Рівненського
міського управління юстиції Матвійчик
І.О 01.08. 2014 року, було винесено постанову
про відкриття виконавчого провадження
№ 44213038, якою відкрито виконавче
провадження з виконання ухвали від 19.02.
2014 року (з урахуванням ухвали від 21.07. 2014
року) № 569/14606/13-ц, та надано боржнику
термін для добровільного виконання в
строк до 08.08. 2014 року (а.с. 6). Відповідно
до цього виконавчого провадження на
примусовому виконанні перебувало
стягнення боргу в сумі 174642,82 грн.

Постанова про відкриття виконавчого
провадження державним виконавцем була
надіслана позивачу, що підтверджується
копією супровідного листа від 01.08. 2014
року про надіслання повідомлення про
вручення відправлення, копією
квитанції про надіслання
рекомендованого відправлення та
копією журналу вихідної
кореспонденції (а.с. 24, 27).

11.08. 2014 року державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Рівненського міського управління
юстиції Матвійчик І.О. прийнято
постанову № 44213038 про стягнення з
боржника виконавчого збору (далі -
постанова про стягнення з боржника
виконавчого збору 11.08. 2014 року), яка була
надіслана супровідним листом від 11.08.
2014 року № 19696п (а.с.30). Факт одержання
постанови боржником також
підтверджується копією журналу
вихідної кореспонденції (а.с. 31).

З матеріалів справи вбачається, що 19.09.
2014 року на адресу відповідача надійшла
заява стягувача, в якій останній
зазначив, що станом на 19.09. 2014 року кошти
по графіку ним отриманні повністю, та в
подальшому просить проводити
стягнення згідно із графіку,
зазначеного в ухвалі Рівненського
міського суду від 21.07. 2014 року (а.с.25).

На підставі цього, державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Рівненського
міського управління юстиції Якимець
О.В., 23.09. 2014 року було винесено
постанову про повернення виконавчого
документа стягувачу по ВП № 44213038,
оскільки останній перешкоджає
проведенню виконавчих дій (а.с. 26).

Оскільки, постанова про стягнення з
боржника виконавчого збору від 11.08. 2014
року на момент повернення виконавчого
документу стягувачу була не виконана,
то державним виконавцем її було
виділено в окреме виконавче
провадження № 44841854.

Так, 23.09. 2014 року було відкрито
виконавче провадження № 44841854 з
виконання постанови № 44213038 від 11.08. 2014
року про стягнення з боржника
виконавчого збору в сумі 17464,28грн.,
виданої відділом державної виконавчої
служби Рівненського міського
управління юстиції. Постанова від 23.09.
2014 року надіслана позивачу супровідним
листом від 24.09. 2014 року № 22264п (а.с. 28).

При прийнятті рішення суд виходи в з
наступного.

Статтею 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» № 606 від 21.04. 1999
року (далі - Закон України № 606 від 21.04.
1999 року), виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

На підставі ч. 1 ст. 25 цього Закону,
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Так, у ч. 2 цієї статті зазначається, що
державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 28 Закон України № 606
від 21.04. 1999 року, у разі невиконання
боржником рішення майнового характеру
у строк, встановлений частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
його виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У зазначених розмірах
виконавчий збір стягується з боржника
також у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувача та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання, зокрема шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
рахунок стягувача. Постанова про
стягнення виконавчого збору може бути
оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

Постанова про стягнення виконавчого
збору виноситься при першому
надходженні виконавчого документа
державному виконавцю. При наступних
пред'явленнях до виконання виконавчого
документа державному виконавцеві
виконавчий збір стягується в частині,
що не була стягнута при попередньому
виконанні.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 47 Закон України № 606
від 21.04. 1999 року, виконавчий документ, на
підставі якого відкрито виконавче
провадження, за яким виконання не
здійснювалося або здійснено частково,
повертається стягувачу у разі, якщо
стягувач перешкоджає провадженню
виконавчих дій або не здійснив
авансування витрат на організацію та
проведення виконавчих дій, авансування
яких передбачено цим Законом,
незважаючи на попередження державного
виконавця про повернення йому
виконавчого документа.

В розділі 3 пункту 3.7 підпункту 3.7.2
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, затвердженої Наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2012
року №512/5 (далі - Інструкція)
зазначається, якщо рішення про
стягнення коштів було виконано
боржником частково до початку його
примусового виконання, виконавчий збір
стягується з суми, яка не була сплачена
боржником самостійно.

Відповідно до п.п. 3.7.4 Інструкції, у разі
завершення виконавчого провадження з
виконання рішення немайнового
характеру, закінчення виконавчого
провадження з підстав, передбачених
пунктами 1, 2, 5, 8, 9, 11 - 13 частини першої
статті 49 Закону, якщо виконавчий збір
не стягнуто, державний виконавець у
постанові про закінчення виконавчого
провадження (повернення виконавчого
документа) зазначає про виділення
постанови про стягнення виконавчого
збору в окреме провадження та не
пізніше наступного робочого дня після
завершення такого виконавчого
провадження відкриває виконавче
провадження за постановою про
стягнення виконавчого збору, про що
виносить постанову про відкриття
виконавчого провадження. Строк для
самостійного виконання боржнику в
такому випадку не надається.

ОСОБА_1 в обґрунтування своїх позовних
вимог зазначає, що на момент винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження № 44213038 від 01.08. 2014 року,
борг в сумі 174642,82 грн. перед стягувачем
був частково погашений та становив
11285,31 грн. А тому, державний виконавець
не з'ясував всіх обставин справи, та не
врахував фактичну суму заборгованості.

Судом встановлено, що боржник у наданий
добровільний строк до 08.08. 2014 року
ухвалу суду від 19.02. 2014 року № 569/14606/13-ц
(з урахуванням ухвали від 21.07. 2014 року) -
не виконав. А, 11.08. 2014 року виконавцем
прийнято постанову про стягнення
виконавчого збору по ВП № 44213038 у
розмірі 17464,28 грн.

Оскільки після повернення виконавчого
документу стягувачеві 23.09. 2014 року
постанова про стягнення виконавчого
збору була не виконана, то відповідно
до ч. 1 ст. 25 цього Закону, державний
виконавець зобов'язаний був прийняти
до виконання постанову від 11.08. 2014 року
про стягнення виконавчого збору у
розмірі 17464,28 грн. і відкрити виконавче
провадження.

Суду слід зазначити, що долученими до
матеріалів справи розписками
стягувача ОСОБА_3, в яких вона
зазначила, що отримала кошти в рахунок
сплати боргу, на виконання умов мирової
угоди (а.с.33-38, 40), та відповідними
квитанціями (а.с.39-45), підтверджується
факт часткової оплати боргу позивачем,
який станом на 01.08. 2014 року становив
11285,31 грн.

Разом з тим, суду слід зазначити, що у
заяві від 28.07. 2014 року про відкриття
виконавчого провадження стягувач
просив стягнути із боржника - ОСОБА_1
174642,82 грн. Крім того, відповідачу не
було відомо про часткову оплату боргу,
відповідно до розписок та квитанцій.
Даний факт був лише встановлений в
судовому засіданні.

Встановивши у судовому засідання факт
часткової сплати заборгованості, суд
приходить до висновку, що згідно із ч. 1
ст. 28 Закону № 606 від 21.04. 1999 року та
підпункту 3.7.2 пункту 3.7 розділі 3
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, затвердженої Наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.
2012 року № 512/5, розмір виконавчого збору
має сплачуватися пропорційно до суми,
що підлягає стягненню. Відповідно до
розписок та квитанцій про оплату,
фактична сума, що підлягала стягненню
становила 11285,31 грн.

Таким чином, суд вважає, що постанова
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Рівненського міського управління
юстиції Рівненської області Матвійчук
І.О. ВП № 44213038 від 11.08. 2014 року в частині
стягнення із ОСОБА_1 виконавчого збору
на суму 16335 грн. 78 коп. - є
необґрунтованою та безпідставною, та
такою, що підлягає скасуванню.

В силу вимог ч. 3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім того, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову, а суд згідно
ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено,
що завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Оскільки, факт наявності у позивача
порушеного права знайшов своє
підтвердження в ході судового
розгляду, то поданий позов належить
задовольнити повністю.

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, не надано суду достатніх і
беззаперечних доказів в обґрунтування
обставин, покладених в основу його
заперечень.

За наведеного, вимоги позивача є
правомірними, обґрунтованими і
підлягають до задоволення повністю.

Як передбачено частиною 1 статті 94 КАС
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України. Враховуючи
викладене та те, що позов задоволено
повністю на користь сторони, яка не є
суб'єктом владних повноважень,
позивачу слід присудити з Державного
бюджету України 182 грн. 70 коп. судового
збору, сплаченого згідно квитанції № 107
від 01.10. 2014 року (а.с. 2).

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Скасувати постанову державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Рівненського
міського управління юстиції
Рівненської області Матвійчук І.О. ВП №
44213038 від 11.08. 2014 року в частині
стягнення із ОСОБА_1 виконавчого збору
на суму 16335 грн. 78 коп.

Присудити на користь позивача ОСОБА_1
із Державного бюджету України судові
витрати на суму 182 (сто вісімдесят дві)
грн. 70 коп.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Зозуля Д.П.