Справа № 820/13993/13-а
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/30054/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Конюшка К.В.

суддів:
Гончар Л.Я., Чалого С.Я.

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 30 січня 2014
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 28 квітня 2014 року

у справі № 820/13993/13-а

за позовом ОСОБА_2

до Департаменту соціального
захисту населення Харківської
обласної державної адміністрації

про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії

В С Т А Н О В И В :

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Департаменту соціального захисту
населення Харківської обласної
державної адміністрації (далі -
Департамент СЗН) про визнання
протиправними дій та бездіяльності
Департаменту СЗН щодо не проведення
службового розслідування неналежного
виконання службового обов'язку
співробітниками Департаменту СЗН під
час здійснення перевірки і розгляду
питань визначення/встановлення
стосовно позивача статусу особи, яка
брала участь у ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС і видачі
посвідчення учасника ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, категорії 2; відновлення
порушеного права шляхом зобов'язання
Департаменту СЗН провести службове
розслідування щодо неналежного
виконання службового обов'язку
співробітниками Департаменту СЗН під
час здійснення перевірки і розгляду
питань визначення/встановлення
стосовно позивача статусу особи, яка
брала участь у ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС і видачі
посвідчення учасника ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, категорії 2.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 30.01.2014,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 28.04.2014, у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями
судів попередніх інстанцій, ОСОБА_2
оскаржив їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив
скасувати вказані судові акти з
мотивів порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
прийняти нове рішення - про задоволення
позову.

Касаційна скарга серед іншого
обґрунтована тим, що справа позивача до
комісії, яка діє при Міністерстві
соціальної політки, була надіслана
лише через два місяці. У зв'язку з
неналежним виконанням своїх службових
обов'язків працівниками відповідача,
як зазначає ОСОБА_2, формально
проведено засідання комісії та його
позбавлено статусу особи, що
постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС.

У той же час, касатор зазначає, що
відповідно до витягу з протоколу від
17.04.2014 №73 засідання комісії зі спірних
питань визначення статусу осіб, які
брали участь у ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС Міністерства соціальної
політики України визнано статус
учасника ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС (категорія 2) ОСОБА_2

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, установленому пунктом 1
частини першої статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи і правильність
застосування судами норм
процесуального права, судова колегія
дійшла висновку про те, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
огляду на таке.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, що 13.05.2013 ОСОБА_2 звернувся до
Управління праці і соціального захисту
населення Ізюмської міської ради
Харківської області (місцевого органу
влади) із заявою про направлення
особової справи на розгляд комісії зі
спірних питань визначення статусу
осіб, які брали участь у ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС.

Листом від 22.08.2013 N 5238 Управління праці і
соціального захисту населення
Ізюмської міської ради Харківської
області повідомило позивача що, його
заяву від 13.05.2013 разом з листом
виконавчого комітету Ізюмської
міськради N 2428 від 16.05.2013 та статусною
справою було передано до обласної
комісії з визначення статусу осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, яка в свою чергу направила
вказані документи на розгляд комісії
зі спірних питань при Міністерстві
соціальної політики України, у після
отримання відповіді з вищезазначеної
комісії позивач буде проінформований
додатково.

Листом від 17.09.2013 N Г-11873/01-114/58
Департамент соціального захисту
населення Харківської обласної
державної адміністрації, підписаним
заступником директора Єрміліна Т.І.,
повідомив позивача, що його звернення
щодо направлення особової справи до
Міністерства соціальної політики
України розглянуто та справа
направлена на розгляд комісії, що діє
при Міністерстві, від 11.07.2013 N 01-35/06/4756.

30.09.2013 ОСОБА_2 звернувся з листом до
Департаменту соціального захисту
населення Харківської обласної
державної адміністрації, в якому
просив провести службове
розслідування щодо дій та неналежного
виконання службового обов'язку
співробітниками Департаменту
соціального захисту населення
Харківської обласної державної
адміністрації.

14.12.2013 позивач отримав від Департаменту
СЗН лист від 09.12.2013 N Г- 1559/01-44/28, у якому
зазначено, що на лист від 30.09.2013
Департамент СЗН надав відповідь 09.10.2013
№ Г-1293/01-44-28; на сьогодні його особова
справа знаходиться на розгляді
комісії, що діє при Міністерстві
соціальної політики України, після
повернення справи буде надано більш
вичерпну відповідь.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що позивач не довів
порушення його прав саме відсутністю
проведення службового розслідування.
Водночас, на керівника органу
державної влади не покладається
автоматичного обов'язку проведення
службового розслідування у випадку
надходження заяви про його проведення.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується зі вказаним висновком
судів попередніх інстанцій з огляду на
таке.

Відповідно до статті 14 Закону України
«Про державну службу» передбачені
особливості дисциплінарної
відповідальності державних
службовців, згідно з якою до державного
службовця, зокрема, за невиконання чи
неналежне виконання службових
обов'язків, застосовується
дисциплінарне стягнення.

Пунктом 1 Порядку проведення
службового розслідування стосовно
осіб, уповноважених на виконання
функцій держави або місцевого
самоврядування, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 13.06.2000 N 950, визначено, що відповідно
до цього Порядку стосовно осіб,
уповноважених на виконання функцій
держави або місцевого самоврядування,
може бути проведено службове
розслідування: у разі невиконання або
неналежного виконання ними службових
обов'язків, перевищення своїх
повноважень, що призвело до людських
жертв або заподіяло значну матеріальну
чи моральну шкоду громадянинові,
державі, підприємству, установі,
організації чи об'єднанню громадян; у
разі недодержання ними законодавства
про державну службу, службу в органах
місцевого самоврядування,
антикорупційного законодавства,
порушення етики поведінки; на вимогу
особи, уповноваженої на виконання
функцій держави або місцевого
самоврядування, з метою зняття
безпідставних, на її думку, звинувачень
або підозри; з метою виявлення причин
та умов, що призвели до вчинення
корупційного правопорушення або
порушення вимог Закону України «Про
засади запобігання і протидії
корупції», за поданням спеціально
уповноваженого суб'єкта у сфері
протидії корупції за рішенням
керівника органу, в якому працює особа,
яка вчинила таке правопорушення.

Згідно з положеннями пункту 2 Порядку
№950 рішення щодо проведення службового
розслідування приймається вищими
посадовими особами України, Першим
віце-прем'єр-міністром України,
керівником державного органу
(посадовою особою), що призначив на
посаду особу, уповноважену на
виконання функцій держави або
місцевого самоврядування, стосовно
якої планується проводитися службове
розслідування, керівником органу, в
якому працює зазначена особа.

Відповідно до статті 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ. До
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Ураховуючи, що предметом цього позову є
бездіяльність саме щодо не проведення
службового розслідування
відповідачем, яке не стосується
безпосередньо прав та законних
інтересів позивача, ініціювання
проведення службового розслідування є
правом керівника відповідного
державного органу, а не його обов'язком,
і, як стверджує касатор, комісія зі
спірних питань визначення статусу
осіб, які брали участь у ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС Міністерства
соціальної політики України визнала
статус учасника ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС (категорія 2) ОСОБА_2, суд
касаційної інстанції вважає
правильним висновок судів попередніх
інстанцій щодо відсутності підстав для
задоволення позову.

Зважаючи на викладене, доводи
касаційної скарги спростовуються вище
переліченими нормами права та
установленими обставинами справи, у
зв'язку з чим відсутні підстави для її
задоволення та скасування чи зміни
рішень судів попередніх інстанцій.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 30 січня 2014
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 28 квітня 2014 року в цій справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копій особам, які беруть участь у
справі, і може бути переглянута
Верховним Судом України у строк та у
порядку, визначеними статтями 237 - 2391
КАС України.