Справа № 2а-2957/10/2570
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2014-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/88500/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
судді-доповідача:Усенко Є.А.,суддів:
Веденяпіна О.А., Юрченко В.П., при
секретарі:
Луцак А.В.,

розглянувши у судовому засіданні

касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю (ТОВ)
«Агрокомбінат «Тепличний»

на постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 24.06.2010

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 24.11.2011

у справі № 2-а-2957/10/2570 Чернігівського
окружного адміністративного суду

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрокомбінат
«Тепличний»

до Державної податкової інспекції у
Коропському районі Чернігівської
області

про визнання дій неправомірними,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 24.06.2010,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 24.11.2011, у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Агрокомбінат
«Тепличний» просить скасувати
ухвалені у справі рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити позов,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права.

Відповідач не скористався своїм
процесуальним правом подати
заперечення проти касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

У судовому процесі встановлено, що ДПІ
у Коропському районі Чернігівської
області була проведена планова виїзна
перевірка ТОВ «Агрокомбінат
«Тепличний» з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.01.2007 по 31.12.2009 та іншого законодавства
за період з 01.01.2007 по 31.12.2009, за
результатами якої складено акт
перевірки від 25.03.2010 № 169/23/34334153.
Відповідно до висновків, викладених в
цьому акті, позивач порушив норми
пункту 11.29 ст. 11 Закону України «Про
податок на додану вартість» (Закон
№168/97-ВР) та пункту 4 Порядку акумуляції
та використання коштів, які
нараховуються сільськогосподарськими
товаровиробниками - платниками податку
на додану вартість щодо операцій з
продажу товарів (робіт, послуг)
власного виробництва, включаючи
продукцію (крім підакцизних товарів),
виготовлену на давальницьких умовах із
власної сільськогосподарської
сировини, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 26.02.1999 р.
№ 271, а саме: не перерахував на окремий
рахунок залишок податкових зобов'язань
відповідно до декларацій з податку на
додану вартість за червень, липень 2008
року по операціях з продажу продукції,
товарів (робіт, послуг) власного
виробництва (крім молока, худоби, птиці,
вовни), у тому числі і продукції,
виготовленої на давальницьких умовах
із власної сільськогосподарської
сировини у загальній сумі 151035,00 грн.

Відповідно до абзацу першого пункту 11.29
ст. 11 Закону № 168/97-ВР до 1 січня 2009 року
зупинялась дія пункту 7.7 статті 7,
пунктів 10.1 і 10.2 статті 10 цього Закону в
частині сплати до бюджету податку на
додану вартість щодо операцій з
поставки товарів (робіт, послуг)
власного виробництва, включаючи
продукцію (крім підакцизних товарів),
виготовлену на давальницьких умовах із
власної сільськогосподарської
сировини, за винятком операцій з
поставки переробним підприємствам
молока та м'яса живою вагою, що
здійснюються сільськогосподарськими
товаровиробниками незалежно від
організаційно-правової форми та форми
власності, в яких сума, одержана від
поставки сільськогосподарської
продукції власного виробництва та
продуктів її переробки за попередній
звітний (податковий) рік, становить не
менше 50 відсотків загальної суми
валового доходу підприємства.

Абзацом третім цього пункту
встановлено, що зазначені кошти
залишаються в розпорядженні
сільськогосподарських
товаровиробників і використовуються
ними на придбання
матеріально-технічних ресурсів
виробничого призначення. У разі
нецільового використання
акумульованих коштів вони стягуються
до Державного бюджету України в
безспірному порядку.

Порядок акумуляції та використання
зазначених коштів визначається
Кабінетом Міністрів України (абзац
четвертий цього пункту).

Згідно з пунктом 4 Порядку акумуляції
та використання коштів, які
нараховуються сільськогосподарськими
товаровиробниками - платниками податку
на додану вартість щодо операцій з
продажу товарів (робіт, послуг)
власного виробництва, включаючи
продукцію (крім підакцизних товарів),
виготовлену на давальницьких умовах із
власної сільськогосподарської
сировини, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 26
лютого 1999 р. № 271 (у редакції постанови
Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 р.
№ 374, далі - Порядок № 271) на підставі
даних бухгалтерського та податкового
обліку сільськогосподарський
товаровиробник складає декларацію з
податку на додану вартість з
реалізованої продукції, товарів (робіт,
послуг) власного виробництва,
включаючи продукцію (крім підакцизних
товарів), виготовлену на давальницьких
умовах із власної
сільськогосподарської сировини, крім
операцій з продажу переробним
підприємствам молока та м'яса живою
вагою, і в терміни, передбачені
законодавством для звітності, подають
її до органів державної податкової
служби. Одночасно з декларацією з
податку на додану вартість за
відповідний звітний період
сільськогосподарські товаровиробники
подають до органу державної податкової
служби за місцем реєстрації довідку
про цільове використання сум податку
на додану вартість за попередній
звітний період, форма та зміст якої
визначається Державною податковою
адміністрацією за погодженням із
Міністерством аграрної політики.

Залишок податкових зобов'язань
відповідно до декларації з податку на
додану вартість з реалізованої
продукції, товарів (робіт, послуг)
власного виробництва, включаючи
продукцію (крім підакцизних товарів),
виготовлену на давальницьких умовах із
власної сільськогосподарської
сировини, тобто різниця між сумою
податку на додану вартість, одержаною
сільськогосподарськими
товаровиробниками від покупців, та
сумою податку на додану вартість,
сплаченою ними постачальникам,
перераховується
сільськогосподарськими
товаровиробниками з поточного рахунка
на окремий рахунок у терміни,
передбачені для перерахування суми
податку на додану вартість до бюджету.
Не перераховані на окремий рахунок
зазначені кошти вважаються такими, що
використовуються не за цільовим
призначенням, і підлягають стягненню
до державного бюджету у безспірному
порядку.

Фактично позивач оскаржує висновок
посадових осіб, які проводили
перевірку, викладений в акті
перевірки, який, на думку позивача, може
призвести до вчинення податковим
органом дій щодо стягнення податку на
додану вартість у сумі 151035,00 грн. до
державного бюджету.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що факт нецільового використання
позивачем податку на додану вартість у
сумі 151035,00 грн. був встановлений в
судовому процесі.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено,
що завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до пункту 1 частини 2 ст. 17
цього Кодексу компетенція
адміністративних судів поширюється на:
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Обов'язковою ознакою рішення, дії чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень є прямий (безпосередній)
вплив рішення, дії чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень на
правовий статус фізичної чи юридичної
особи, зокрема обмеження її прав,
свобод, покладення на неї обов'язків.
Прийняття суб'єктом владних
повноважень рішення, як правило, є
результатом вчинення ряду дій, зокрема
щодо складання акта (довідки, протоколу
тощо) за результатами проведеної
перевірки. З огляду на те, що в
правовому регулюванні приймає участь
саме рішення суб'єкта владних
повноважень, а не окремі дії, вчинені в
процесі здійснення владних
повноважень, за результатами яких
прийнято рішення, ці дії не можуть бути
предметом оскарження до
адміністративного суду окремо від
оскарження рішення. Обставини щодо
вчинення цих дій входять до предмету
доведення у справі за позовом про
скасування рішення суб'єкта владних
повноважень, а їх правова оцінка судом
на відповідність встановлених законом
компетенції суб'єкта владних
повноважень та порядку їх вчинення
може бути підставою для скасування
рішення як протиправного внаслідок
вчинення посадовими особами суб'єкта
владних повноважень дій не у спосіб та
не у порядку, встановлених законом.

При відсутності рішення податкового
органу чи дій щодо стягнення з позивача
сум податку на додану вартість за
червень, липень 2008 року як використаних
не за призначенням, у суду не було
підстав давати оцінку висновку
посадовим особам податкового органу,
викладеним в акті перевірки від 25.03.2010
№ 169/23/34334153, на їх відповідність нормам
Закону № 168/97-ВР та Порядку № 271,
оскільки правомірність цього
висновку не може бути предметом
судового розгляду окремо від рішення
чи дії, які мають безпосередній вплив
на права і обов'язки позивача.

Разом з тим, порушення судами
попередніх інстанцій норм
процесуального права не вплинуло на
правильність висновків суду щодо
результату вирішення спору, а тому
відповідно до частини другої ст. 224 КАС,
нормою якої встановлено, що не може
бути скасовано судове рішення з
мотивів порушення судом норм
процесуального права. Якщо це не
призвело і не могло призвести до
неправильного вирішення справи,
ухвалені у справі судові рішення
підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Агрокомбінат «Тепличний» залишити
без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 24.06.2010 та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 24.11.2011 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Є.А. Усенко Судді:
О.А. Веденяпін В.П. Юрченко