Справа № 806/1863/14
Суддя: Жизневська А.В.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Жизневська А.В.
ПОСТАНОВА

іменем України

"15" жовтня 2014 р.
Справа № 806/1863/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Жизневської А.В.

суддів:
Кузьменко Л.В.

Малахової Н.М.,

при секретарі
Рожко М.М. ,

за участю прокурора та представників
сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги
Бердичівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області та Головного управління
Міндоходів у Житомирській області на
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від "22" липня 2014
р. у справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю "Сенатор
Авто" до Бердичівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області, третя особа на
стороні відповідача Головне
управління Міндоходів у Житомирській
області про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення, стягнення коштів ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 22 липня 2014
року позов задоволено. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення Бердичівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області від
18 листопада 2013 р. № . Зобов'язано
Бердичівську об'єднану державну
податкову інспекцію Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області (далі-ОДПІ) у місячний строк із
дня набрання постановою законної сили
подати до Житомирського окружного
адміністративного суду письмовий звіт
про виконання постанови. Відшкодовано
з Державного бюджету України на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю "СенаторАвто" 4872,00
грн. сплаченого судового збору.

Апелянти в апеляційних скаргах,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просять скасувати вказану постанову та
прийняти нову про відмову у задоволені
позову в повному обсязі.

Перевіривши доводи апеляційних скарг,
колегія суддів вважає, що вони
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що на
підставі постанови слідчого з ОВС СУ ФР
ГУ Міндоходів у Житомирській області
Бердичівською ОДПІ проведено
позапланову виїзну перевірку питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
товариством з обмеженою
відповідальністю "СенаторАвто"
(далі-Товариство) за період з 01.12.2012 р. по
31.07.2013 року. За результатами перевірки,
на підставі ухвали Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області у справі № 274/6038/13-к та акту №
365/22-00/38284012 від 14 серпня 2013 року ОДПІ
прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 18
листопада 2013 р. про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 1965896,00 грн., у
тому числі: 1572717,00 грн. - за основним
платежем та 393179,00 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями.

За вказаними документами Товариством
порушено п.193.1 статті 193, п.п.198.2, 198.4, 198.6
статті 198, п.201.1, 201.12 статті 201
Податкового кодексу України, в
результаті чого встановлено заниження
податку на додану вартість за період з
01.12.2012 р. по 30.06.2013 р. всього у сумі 1572717,00
грн., у тому числі по періодах: січень 2013
року - 505889,00 грн., лютий 2013 року - 457211,00
грн., березень 2013 року - 609617,00 грн.

Суд встановив, що 29 жовтня 2013 р. ухвалою
Бердичівського міськрайонного суду
Житомирської області у справі №
274/6038/13-к, яка набрала законної сили 5
листопада 2013 р., клопотання прокурора
про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної
відповідальності задоволено.
Звільнено ОСОБА_4 від кримінальної
відповідальності, передбаченої ст.212 ч.1
КК України, на підставі ст.212 ч.4 КК
України, тобто у зв'язку зі сплатою
податків, зборів, а також
відшкодуванням шкоди, завданої державі
їх несвоєчасною сплатою. Кримінальне
провадження відносно ОСОБА_4 закрито
(т.1 а.с.64-66). Отримавши вказану ухвалу,
ОДПІ у відповідності до п.58.4 ст.58
Податкового кодексу України прийнято
оспорюване податкове
повідомлення-рішення № від 18
листопада 2013 року.

З огляду на вказане, суб'єктом
кримінального переслідування є
керівництво юридичної особи -
конкретна фізична особа. Відтак,
оскільки юридична особа-платник
податків не є суб'єктом кримінальної
відповідальності, то вона не могла
повноцінно брати участь в
кримінальному провадженні і захищати
свої права саме в рамках кримінального
провадження.

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що оскільки сплата податків
має майновий контекст, а санкції за їх
несплату - кримінальний, то в світлі
даної проблеми виникає питання
порушення параграфу 1 статті 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод. Відповідно до
вказаної статті, кожен має право на
справедливий і публічний розгляд його
справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом. А ст.13 Конвенції
гарантує кожному, чиї права і свободи
викладені в Конвенції порушуються,
право на ефективний засіб захисту у
відповідному національному органі.

Підсумовуючи викладене, Товариство не
може бути позбавлене можливості
захистити свої права. Вказане
викладено і у висновках Європейського
суду у рішенні у справі Matsyuk v. Ukraine від 10
березня 2010 року.

Суд першої інстанції дійшов вірного
висновку про підставність звернення
ТОВ "СенаторАвто" за захистом своїх
прав, дослідив представлені докази,
встановив обставини, що мають значення
для вирішення спору.

Так, за змістом акту перевірки - до
перевірки не надано документів, які
підтверджують реалізацію імпортованих
товарів, або інше використання їх
пов'язане з провадженням господарської
діяльності, а тому, на думку
контролюючого органу, сума ПДВ
сплачена (нарахована) у зв'язку з
придбанням таких товарів - не
включається до складу податкового
кредиту. Надані до перевірки видаткові
накладні не містять кодів товару
згідно з УКТ ЗЕД, номерів та дат митних
декларацій, за якими було здійснено
митне оформлення товару, ввезеного на
митну територію України, що
унеможливлює встановлення подальшого
руху імпортованих товарів. Крім того,
номенклатура товарів, зазначена у
видаткових накладних не відповідає
номенклатурі товарів, зазначених у
митних деклараціях, за якими було
здійснено митне оформлення товару,
ввезеного на територію України, що
унеможливлює ідентифікацію
реалізованих товарів щодо
імпортованих товарів.

В ході розгляду справи з'ясовано, що
згідно витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних та фізичних
осіб-підприємців (том 1 а.с.53), основним
видом економічної діяльності ТОВ
"СенаторАвто" є оптова торгівля
деталями та приладдям для
автотранспортних засобів. Товариством
за період з 01.12.2012 р. по 30.06.2013 р. у рядку
12.1 Декларацій "ПДВ, сплачений митним
органам" відображено 4505837,00 грн., і на
формування даного показнику мало вплив
здійснення операцій ввезення на митну
територію України товарів з Туреччини,
а саме: скло автомобільне для різних
модифікацій транспортних засобів,
клей, тканини, деталі для декору
автотранспортних засобів. Факт
придбання та отримання даного товару
підтверджено вантажно-митними
деклараціями, представленими суду
(а.с.82-153).

Підпунктом "а" пункту 185.1 статті 185
Податкового кодексу України визначено,
що об'єктом оподаткування податком на
додану вартість є операції платників
податку з: постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу, у тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику
(кредитору), на товари, що передаються
на умовах товарного кредиту, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю.

Згідно із пунктом 187.1 статті 187
Податкового кодексу України, датою
виникнення податкових зобов'язань з
постачання товарів/послуг вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Приписами пункту 188.1 статті 188
Податкового кодексу України
встановлено, що база оподаткування
операцій з постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
вартості (у разі здійснення
контрольованих операцій - не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу) з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, що справляється з
вартості послуг стільникового
рухомого зв'язку, податку на додану
вартість та акцизного податку на спирт
етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів).

До складу договірної (контрактної)
вартості включаються будь-які суми
коштів, вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податків безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
у зв'язку з компенсацією вартості
товарів/послуг. До складу договірної
(контрактної) вартості не включаються
суми неустойки (штрафів та/або пені),
три проценти річних та інфляційні, що
отримані платником податку внаслідок
невиконання або неналежного виконання
договірних зобов'язань.

Згідно із пунктами 198.1, 198.2 статті 198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198
Податкового кодексу України).

Виходячи з аналізу вказаних норм, суд
вірно зазначив, що формування
податкового кредиту з ПДВ платником
податків обумовлено фактичним
здійсненням операцій з придбання
товарів, робіт (послуг), для подальшого
використання в оподатковуваних
операціях в межах господарської
діяльності платника податку, і
реалізується за наявності в платника
належно оформлених підтверджуючих
проведення господарських операцій
первинних документів та в
обов'язковому порядку митними
деклараціями.

Суд першої інстанції дослідив
представлені докази, надав їм належну
правову оцінку і з'ясував, що всі суми
податкового кредиту підтверджені
відповідними митними деклараціями і
даний факт не оспорюється податковим
органом.

Судом встановлено, що данні митних
декларацій відповідають фактичним
обставинам.

Так, зі змісту акту перевірки
вбачається, що висновок контролюючого
органу про завищення Товариством
податкового кредиту ґрунтується на
відсутності документів, що
підтверджують реалізацію
імпортованого товару.

Однак, з метою встановлення факту
здійснення господарської операції,
формування витрат для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або податкового кредиту з
податку на додану вартість належить
з'ясовувати рух активів у процесі
здійснення господарської операції,
дослідити усі первинні документи про
перевезення, зберігання товарів тощо.
При цьому, оцінці при дослідженні факту
здійснення господарської операції
підлягають відносини безпосередньо
між учасниками тієї операції, на
підставі якої сформовані дані
податкового обліку.

Як встановлено в ході розгляду справи,
імпортовані товари були реалізовані
позивачем і це підтверджено
податковими накладними (т.2 а.с.124-250, т.3
а.с.1-250, том 4 а.с.1-47), видатковими
накладними (містяться на дисках том 4
а.с.77, 78 та електронні копії том 4 а.с.59-61),
картками рахунку 281 «Місце зберігання
ТМЦ» (т.2 а.сп.17-44), журналом-ордером та
відомістю по рахунку 361 «Розрахунки з
вітчизняними покупцями» за І квартал
2013 року (т.2 а.сп.45-123), оборотно -
сальдовими відомостями, які долучені
до матеріалів справи і свідчать про
реальний рух активів у процесі
здійснення Товариством господарської
діяльності (т.1 а.с.237-250, т.2 а.с.1-123, т.4
а.с.79-250, т.5, а.с.1-250, т.6 а.с.1-250, т.7 а.с.1-250,
т.8 а.с.1-250, т.9 а.с.1-250, т.10 а.с.1-157).

Крім того, згідно журналу-ордеру та
відомості по рахунку 361 «Розрахунки з
вітчизняними покупцями» за І квартал
2013 року реалізація товарів відбувалася
згідно рахунків-фактур, видаткових
накладних. Всі реквізити вказаних
документів зазначено біля кожного
покупця. Зазначено також реквізити
банківських виписок про оплати.

Податковим органом не надано суду
доказів про те, що вказане будь-яким
чином не відповідає дійсності, що
зазначені покупці заперечували факт
придбання товарів, які зазначалися у
рахунках-фактурах.

Суд вірно визнав безпідставними
посилання представника відповідача на
неможливість встановити, яким чином
отримані позивачем копії видаткових
накладних, оскільки з'ясовано, що
згідно протоколів обшуку від 24 липня 2013
р. та 13 вересня 2013 р. (т.4 а.с.48-58) у
Товариства були вилучені первинні
документи, зокрема: вантажно-митні
декларації, товарно-транспортні
накладні, податкові та видаткові
накладні, реєстри виданих та отриманих
податкових накладних.

У ході судового розгляду справи
з'ясовано, що позивач звернувся до
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області з проханням
повернути вилучені документи.

Листом від 7 липня 2014 р. за вих. № 1385/7/09-006
(т. 4 а.с.76) запитувану позивачем
інформацію надано на електронних
носіях - дисках (т.4 а.с.77,78), на яких,
зокрема, містяться копії видаткових
накладних, що свідчать про реалізацію
імпортованих товарів.

Щодо відсутності у видаткових
накладних кодів товарів згідно з УКТ
ЗЕД, номерів та дат митних декларацій,
за якими було здійснено митне
оформлення товарів, то суд правильно
зазначив, що відповідно до правових
засад регулювання, організації,
ведення бухгалтерського обліку та
складання фінансової звітності в
Україні, які визначено Законом України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Згідно ст.1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", господарська
операція - дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства; первинний документ -
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення; фінансова звітність -
бухгалтерська звітність, що містить
інформацію про фінансове становище,
результати діяльності та рух грошових
коштів підприємства за звітний період.

За ст.3 цього ж Закону метою ведення
бухгалтерського обліку і складання
фінансової звітності є надання
користувачам для прийняття рішень
повної, правдивої та неупередженої
інформації про фінансове становище,
результати діяльності та рух грошових
коштів підприємства. Частина 2 даної
статті передбачає, що бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 9
зазначеного Закону, підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно із пунктом 201.1 статті 201
Податкового кодексу України (у
редакції з 03.02.2013 р.), платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, складену за
вибором покупця (отримувача) в один з
таких способів: а) у паперовому вигляді;
б) в електронній формі з дотриманням
умови щодо реєстрації у порядку,
визначеному законодавством,
електронного підпису уповноваженої
платником особи та умови реєстрації
податкової накладної у Єдиному реєстрі
податкових накладних. У такому разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в
окремих рядках такі обов'язкові
реквізити: а) порядковий номер
податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України); ї)
номер та дата митної декларації, за
якою було здійснено митне оформлення
товару, ввезеного на митну територію
України.

Дію підпункту "ї" пункту 201.1 статті 201
тимчасово, до 1 липня 2013 року, зупинено.

Дослідивши податкові та видаткові
накладні, що підтверджують факт
реалізації Товариством імпортованих
товарів, суд встановив, що вони містять
усі реквізити, встановлені частиною 2
статті 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", пунктом 201.1
статті 201 Податкового кодексу України
та наказу Державної податкової
адміністрації України від 21.12.2010 р. №969
"Про затвердження форми Податкової
накладної та Порядку її заповнення", а
тому не приймає до уваги доводи
контролюючого органу про їх неналежне
оформлення.

Суд встановив, що в ході перевірки
податковим органом не встановлено
проведення Товариством збиткових
операцій.

Оцінюючи досліджені докази, суд
правильно зазначив, що висновки акту
перевірки сформовані ОДПІ без
урахування первинної документації
платника податків, яка у своїй
сукупності свідчить про
обґрунтованість формування
податкового кредиту і податкових
зобов`язань. В той самий час, доказів,
які б вказували на відсутність
реальності реалізації Товариством
імпортованого товару, згідно приписів
ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного
судочинства України податковим
органом суду не надано.

У судовому засіданні представник
відповідача акцентувала увагу на
ухвалі Бердичівського міськрайонного
суду Житомирської області по справі №
274/6038/13-к від 29 жовтня 2013 р., за якою за
період з січня по березень 2013 року
генеральний директор ТОВ "СенаторАвто"
ОСОБА_4, у порушення п.193.1 ст.193, п.198.2,
п.198.4, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.12 ст.201
Податкового кодексу України, умисно
ухилилася від сплати податку на додану
вартість на загальну суму 1 572 717 грн. (505
889 + 457 211 + 609 617), що призвело до
фактичного ненадходження до бюджету
коштів у значних розмірах, що в 2741 раз
(1572717/573,5) перевищує неоподаткований
мінімум доходів громадян. Своїми
умисними діями, які виразились в
умисному ухиленні від сплати податків,
зборів, інших обов'язкових платежів, що
входять в систему оподаткування,
введених у встановленому законом
порядку, вчинене службовою особою
підприємства, що призвели до
фактичного ненадходження до бюджету
коштів у значних розмірах, ОСОБА_4
скоїла злочин, передбачений ст. 212 ч. 1
КК України.

В силу частини 4 статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
вирок суду в кримінальній справі або
постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу. Проте, лише в
питаннях, чи мало місце діяння та чи
вчинене воно цією особою.

Суд вірно зазначив, що диспозиція
наведеної правової норми, на відміну
від норми частини першої статті 72 КАС
України, прямо вказує на те, що
обов'язковими для суду, який розглядає
справу, є вирок суду в кримінальній
справі або постанова суду у справі про
адміністративний проступок. Разом із
тим розглядувана норма встановлює межі
обов'язковості зазначених різновидів
судових рішень для адміністративного
суду, що розглядає конкретну
адміністративну справу. Така
обов'язковість поширюється лише на те
питання, чи мало місце певне діяння та
чи вчинене воно особою, щодо якої
постановлено відповідний вирок або
прийнято постанову. Відтак,
обов'язковими для врахування
адміністративним судом є факти,
наведені у вироку в кримінальній
справі чи постанові у справі про
адміністративний проступок, щодо часу,
місця та об'єктивного характеру
відповідного діяння тієї особи,
правові наслідки, дій чи бездіяльності
якої є предметом розгляду в
адміністративній справі.

Адміністративний суд, як суд
уповноважений на розгляд саме
податкових спорів, під час розгляду
конкретної справи на підставі
встановлених ним обставин (у тому числі
з урахуванням преюдиційних обставин)
повинен самостійно кваліфікувати
поведінку особи і дійти власних
висновків щодо правомірності такої
поведінки з відповідним застосуванням
необхідних матеріально-правових норм.

Крім того, обов'язковість преюдиційних
обставин, яка передбачена частиною
четвертою статті 72 КАС України,
відповідно до буквального тлумачення
зазначеної норми поширюється лише на
обставини, встановлені безпосередньо:
1) або вироком у кримінальній справі; 2)
або постановою про адміністративний
проступок. Щодо обставини,
установлених в інших процесуальних
актах у кримінальних справах чи
справах про адміністративні проступки
(наприклад, у постанові про закриття
кримінальної справи), не можуть
розглядатися як обов'язкові відповідно
до частини четвертої статті 72 КАС
України.

В ході розгляду справи з'ясовано, що
ухвалою Бердичівського міськрайонного
суду Житомирської області у справі №
274/6038/13-к від 29 жовтня 2013 р. звільнено
ОСОБА_4 від кримінальної
відповідальності у зв'язку із сплатою
податків, зборів, а також
відшкодуванням шкоди, завданої державі
їх несвоєчасною сплатою ще до
притягнення її до кримінальної
відповідальності. Однак, зі змісту
даного судового рішення факту визнання
ОСОБА_4 вини у скоєному злочині не
встановлено.

При розгляді справи, як у суді першої
інстанції так і в апеляційній
інстанції встановлено, що ОСОБА_4 вину в
інкримінованому їй злочині не визнала,
а суми податку сплатила лише для того,
щоб відновити роботу Товариства,
оскільки податковим органом було
вилучено всі документи
бухгалтерського обліку та комп'ютерну
техніку чим заблоковано роботу. Крім
того, вона намагалася запобігти
нарахуванню додаткової пені за
невчасну сплату нарахованого
Товариству боргу.

Суд першої інстанції дослідив
представлені докази, надав їм належну
правову оцінку, з'ясував дійсні
обставини справи та зробив
обґрунтований висновок про наявність
підстав для задоволення позову.

Проте, суд зробив помилковий висновок
про необхідність зобов'язання
Бердичівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області подати у місячний строк з дня
набрання постановою законної сили до
Житомирського окружного
адміністративного суду письмовий звіт
про виконання постанови, маючи на увазі
повернення сплачених коштів.

Так, за приписами п.п.43.1, 43.3 ст.43
Податкового кодексу України помилково
та/або надміру сплачені суми грошового
зобов'язання підлягають поверненню
платнику відповідно до цієї статті.
Обов'язковою умовою для здійснення
повернення сум грошового зобов'язання
є подання платником податків заяви про
таке повернення протягом 1095 днів від
дня виникнення помилково та/або
надміру сплаченої суми. Пунктом 43.5
визначено строки вчинення відповідних
дій.

З вказаного слідує, що порядок
повернення коштів податковим органом
чітко виписаний у податковому законі.
Відтак, суд не може змінювати цей
порядок та підміняти податковий орган.

Оскільки вказане є доводом апеляційних
скарг податкових органів , то колегія
суддів вважає, що постанова у частині
зобов'язання Бердичівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області у місячний строк
з дня набрання постановою законної
сили подати до Житомирського окружного
адміністративного суду письмовий звіт
про виконання постанови підлягає
скасуванню.

У решті постанову прийнято з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстави для
скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Бердичівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області та
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області задовольнити
частково. Скасувати постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "22" липня 2014
р. в частині зобов'язання Бердичівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області у
місячний строк з дня набрання
постановою законної сили подати до
Житомирського окружного
адміністративного суду письмовий звіт
про виконання постанови.

У решті постанову залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання її в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
А.В. Жизневська

судді:
Л.В. Кузьменко

Н.М. Малахова

Повний текст cудового рішення
виготовлено "16" жовтня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Товариство з
обмеженою відповідальністю "Сенатор
Авто" вул.
Войкова,59,м.Бердичів,Житомирська
область,13300

3- відповідачу/відповідачам:
Бердичівська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області
вул.Б.Хмельницького,24-а,м.Бердичів,Жито
мирська область,13312

4-третій особі: Головне управління
Міндоходів у Житомирській області -
вул. Войкова,7,м.Житомир,10003,