Справа № 807/1428/13-а
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2014 р.
Справа № 876/12740/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.,

суддів:
Обрізка І.М., Левицької Н.Г.

за участі секретаря судових засідань
Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Українсько-італійська фірма з
іноземними інвестиціями «Арсіл» на
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 23.07.2013 року
у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Українсько-італійська фірма з
іноземними інвестиціями «Арсіл» до
Ужгородської об'єднаної державної
податкової інспекції головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області про визнання протиправними
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю
«Українсько-італійська фірма з
іноземними інвестиціями «Арсіл»
звернулося до адміністративного суду з
позовною заявою до Ужгородської
міжрайонної державної податкової
інспекції Закарпатської області
Державної податкової служби про
визнання протиправними податкових
повідомлень-рішень №000083/22-0/32495111 від
29.04.2013 року, яким збільшено суму
грошового зобов'язання по податку на
прибуток у розмірі 177217 грн. за основним
платежем та 12482 грн. за штрафними
санкціями; податкове
повідомлення-рішення №000084/22-0/32495111 від
29.04.2013 року, яким збільшено суму
грошового зобов'язання по збору за
забруднення навколишнього природного
середовища у розмірі 150151,92 грн. за
основним платежем та 37537,99 грн. за
штрафними санкціями; податкове
повідомлення-рішення №000085/22-0/32495111 від
29.04.2013 року, яким збільшено суму
грошового зобов'язання по екологічному
податку у розмірі 9356,89 грн. за основним
платежем та 1037,58 грн. за штрафними
санкціями та податкове
повідомлення-рішення №000087/22-0/32495111 від
29.04.2013 року, яким збільшено суму
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість у розмірі 14032,00 грн. за
основним платежем та 3113,00 грн. за
штрафними санкціями (у зв'язку із
зменшенням суми бюджетного
відшкодування з ПДВ у розмірі 14032,00 грн.
та відшкодуванням вказаної суми у
повному обсязі на момент проведення
перевірки).

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
оскаржені податкові
повідомлення-рішення прийняті
відповідачем всупереч норм чинного
законодавства України. Зокрема,
підставою для необґрунтованого
донарахування грошового зобов'язання
по податку на прибуток у розмірі 177217,00
грн. та грошового зобов'язання з ПДВ у
розмірі 14032,00 грн. стало зменшення за
результатами проведеної перевірки
валових витрат на суму 381464,00 грн. (за
період з 01.10.2009 р. по 31.03.2011 р.), на суму
370110,00 грн. (за період з 01.04.2011 р. по 31.12.2012
р.) та податкового кредиту по ПДВ на
суму 14032,00 грн. (за період з 01.10.2009 року по
31.12.2012 року). Як стверджує позивач,
відповідач не обґрунтував
правильність встановлення рівня
звичайної ціни на лісопродукцію , а
також не довів того факту, що договірні
ціни на лісопродукцію , придбану
позивачем у фізичних осіб-підприємців
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
не відповідають рівню звичайних цін на
лісопродукцію. При цьому, посилається
на договори купівлі-продажу, договори
про надання послуг автотранспортом,
товарно-транспортні накладні,
аукціонні свідоцтва, які підтверджують
факт придбання лісопродукції , а також
на довідку Закарпатської
торгово-промислової палати № 15.03-11/225
від 19.04.2013 року, листи від 08.07.2011 року,
від 02.09.2011 року та претензію № 5/02-030210.
Безпідставність донарахування збору
за забруднення навколишнього
природного середовища на загальну суму
150151,92 грн. за основним платежем та 37537,99
грн. за штрафними санкціями позивач
пояснює тим, що тирса, тріски та дрова
хвойні не утилізовувалися та не
видалялися позивачем як відходи, а були
відчужені ним іншим суб'єктам
господарювання, у зв'язку з чим
позивачем не було перевищено
затвердженого ліміту на розміщення
відходів на 2010 рік. Окрім того, вказує
також на те, що оскільки дрова хвойні,
тирса хвойна та відходи хвойні
торцювальні були реалізовані ним як
вторинна сировина іншим суб'єктам
господарювання, то відповідач
безпідставно включив вказану вторинну
сировину до категорії відходів, які є
базою оподаткування для екологічного
податку. При цьому, позивач посилається
на Лист Державного управління охорони
навколишнього природного середовища №
710/07 від 19.04.2013 року, а також на абз. 1 ч. 1
ст. 1 Закону України "Про відходи", п. 240.5
ст. 240, п. 242.1 ст. 242 Податкового кодексу
України. Тому, вважає неправомірним
нарахування йому зобов'язання по
екологічному податку у розмірі 9356,89
грн. за основним платежем та 1037,58 грн. за
штрафними санкціями.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 23.07.2013 року
позовну заяву задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано:
податкове повідомлення-рішення
№000084/22-0/32495111, №000085/22-0/32495111, а в решті
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач - Ужгородська ОДПІ подала
апеляційну скаргу, вважає оскаржувану
постанову незаконною, прийнятою з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, а тому підлягає
скасуванню з прийняттям нової
постанови, якою відмовити в
задоволенні позовних вимог повністю.

При цьому, апелянт обґрунтовує та
мотивує свої вимоги аналогічно
обґрунтуванням, поданим в запереченні
на позовну заяву, зокрема зазначає, що
суд першої інстанції не звернув уваги
на той факт, що підприємством у 2011 році
було збільшено ліміти порівняно з 2010
роком в 150 раз, а саме з 10 т. до 1500 т.;
підприємством самостійно було
обліковано відходи на бухгалтерському
рахунку № 209 «Інші матеріали», а
вторинна сировина обліковується
підприємствами на бухгалтерському
рахунку 201 "Сировина та матеріали";
подані позивачем договори
купівлі-продажу: від 17.10.2012 року № 1/1-С/12,
укладений з ТОВ «Гарант-Тепло», від
01.05.2012 року № 1/2-Т/12 укладений з ТОВ
«Фімадофф», від 24.05.2012 року № 2/1-С/12
укладений з ТОВ «Компанія «Олмі», від
01.05.2011 року № й-Т/11 укладений з ТОВ
"Фімадофф", від 28.12.2009 року № 12 укладений
з СД КАІ - ВАТ АФ «Яворник» містять
предметом договору продаж відходів з
хвойних порід дерев, відходи з хвойних
порід дерев та тирса з хвойних порід
дерев, відходи хвойні. Крім того, не
витребував від позивача доказів того,
що у виробничому процесі є
відповідність операцій документації
на підприємстві, наявності спеціальних
допоміжних виробництв, певних
складських приміщень для зберігання
тирси, тріски, деревних відходів.
Позивачем не надано статистичних та
бухгалтерських розрахунків, які б
підтвердили в розрізі трьох категорій
відходів, що останні саме у 2010 та 2011
роках як вторинна сировина
реалізовувались покупцям. Не
застосував інструментів передбачених
ст.ст. 66 та 67 КАС України щодо залучення
експертів або спеціалістів для
отримання їхніх висновків щодо
"спірних відходів" по категорії тирси,
тріски, деревних відходів. Не звернув
увагу, що ліміт на утворення та
розміщення деревних відходів, тріски
Державним управлінням охорони
навколишнього природного середовища в
Закарпатській області на 2011 та 2012 роки
не затверджувався та не затверджувався
він і на 2010 рік.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
необхідно відхилити з наступних
мотивів.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, колегія суддів
врахувала наступні норми чинного
законодавства та обставини справи.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі і в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Як встановлено судом першої інстанції,
що підтверджується матеріалами справи,
Ужгородською міжрайонною державною
податковою інспекцією Закарпатської
області проведено виїзну планову
перевірку ТзОВ «Українсько-італійська
фірма з іноземними інвестиціями
«Арсіл» з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період 01.10.2009 р. по
31.12.2012 р.

За результатами перевірки складено акт
№556/22-0/32495111 від 05.04.2013 року, яким
встановлено наступні порушення: 1) пп.
1.20.1 п. 1.20, пп. 1.20.2 п. 1.20, п. 1.32 ст. 1, пп. 7.4.2
п. 7.4, пп. 7.4.3 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
від 28.12.1994 року №334/94-ВР , пп. 14.1.36 п. 14.1 ст.
14, пп. 138.1.8 п. 138.1 ст. 138, пп. 153.2.2 п. 153.2 ст.
153, п. 189.1 ст. 189 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року №2755-VI, в
результаті чого донараховано податок
на прибуток із застосуванням
"звичайних цін" у загальній сумі 177217
грн., в т.ч. 1 кв. 2010 р. - 8231 грн., 2 кв. 2010 р. -
2606 грн., 3 кв. 2010 р. - 1328 грн., 4 кв. 2010 р. - 3397
грн., 1 кв. 2011 р. - 79804 грн., 2 кв. 2011 р. - 28694
грн., 4 кв. 2011 р. - 18796 грн., 1 кв. 2012 р. - 14348
грн., 2 кв. 2012 р. - 12209 грн., 3 кв. 2012 р. - 3812
грн., 4 кв. 2012 р. - 3992 грн.;

2)пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України "Про
податок на додану вартість" від 03.04.1997
року №168/97-ВР із внесеними змінами та
доповненнями перевіркою зменшено
бюджетне відшкодування із
застосуванням "звичайних цін" в розмірі
ПДВ 14032 грн.;

3)п. 8 Постанови КМУ "Про затвердження
Порядку встановлення нормативів збору
за забруднення навколишнього
природного середовища і стягнення
цього збору" від 01.03.1999 року №303 (із
внесеними змінами), пп. 5.4 п. 5 Інструкції
"Про порядок обчислення та сплати збору
за забруднення навколишнього
природного середовища", затвердженої
наказом Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
та ядерної безпеки України, Державної
податкової адміністрації України
№162/379 від 19.07.1999 року, в результаті чого
донараховано збір за забруднення
навколишнього середовища у загальній
сумі 150151,92 грн.;

4)п. 242.1 ст. 242 VІІІ "Екологічний податок"
Податкового кодексу України №2755-VI від
02.12.2010 року із змінами та доповненнями,
в результаті чого донараховано
екологічний податок за період з 01.01.2011
р. по 30.09.2012 р. в сумі 9356,89 грн.;

Проте позивач, не погоджуючись із
висновками акту перевірки щодо
встановлених порушень, подав
заперечення від 17.04.2013 року до
Ужгородської МДПІ Закарпатської
області, за результатами розгляду яких
складено акт перевірки №556/22-0/32495111 від
05.04.2013 року, яким залишено акт без змін,
а заперечення - без задоволення.

На підставі акту перевірки 29.04.2013 року
прийняті податкові
повідомлення-рішення: №000083/22-0/32495111 ,
яким збільшено суму грошового
зобов'язання по податку на прибуток у
розмірі 177217 грн. за основним платежем
та 12482 грн. за штрафними санкціями;
№000084/22-0/32495111 збільшено суму грошового
зобов'язання по збору за забруднення
навколишнього природного середовища у
розмірі 150151,92 грн. за основним платежем
та 37537,99 грн. за штрафними санкціями;
№000085/22-0/32495111 збільшено суму грошового
зобов'язання по екологічному податку у
розмірі 9356,89 грн. за основним платежем
та 1037,58 грн. за штрафними санкціями;
№000087/22-0/32495111 збільшено суму грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість у розмірі 14032 грн. за основним
платежем та 3113 грн. за штрафними
санкціями (у зв'язку із зменшенням суми
бюджетного відшкодування з ПДВ у
розмірі 14032 грн. та відшкодуванням
вказаної суми у повному обсязі на
момент проведення перевірки).

Надаючи оцінку оскаржуваним
податковим повідомленням-рішенням
Ужгородської МДПІ Закарпатської
області суд першої інстанції виходив з
наступного.

З 01.01.2013р. набрала чинності ст. 39
Податкового кодексу України (далі - ПК
України), якою регулюються методи
визначення та порядок застосування
звичайної ціни.

Так, п. 39.15 ст. 39 ПК України встановлено,
що визначені із застосуванням
звичайних цін база, об'єкт
оподаткування та інші показники
податкового обліку використовуються
органами державної податкової служби
для проведення розрахунку податкових
зобов'язань, коригування від'ємного
значення об'єкта оподаткування або
інших показників податкової звітності
за результатами проведення перевірки.
За результатами цієї перевірки
приймається відповідне податкове
повідомлення-рішення. У разі коли
платник податків розпочинає процедуру
оскарження цього податкового
повідомлення-рішення, або несплати
відповідної суми, визначеної в такому
податковому повідомленні-рішенні,
протягом строків, встановлених цим
Кодексом податкове
повідомлення-рішення вважається
відкликаним. Керівник органу державної
податкової служби зобов'язаний
звернутися до суду з позовом про
нарахування та сплату податкових
зобов'язань, коригування від'ємного
значення об'єкта оподаткування або
інших показників податкової звітності.

Відповідно до п. 5.6 Порядку направлення
органами державної податкової служби
податкових повідомлень-рішень
платникам податків, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
№1236 від 28.11.2012 року, встановлено, що з 01
січня 2013 року, у разі коли платник
податків розпочинає процедуру
оскарження податкового
повідомлення-рішення, винесеного із
застосуванням звичайних цін, або не
сплачує відповідної суми, визначеної в
такому податковому
повідомленні-рішенні, протягом
строків, встановлених Кодексом,
податкове повідомлення-рішення
відкликається з урахуванням вимог
пункту 39.15 статті 39 розділу І Кодексу.

Вищий адміністративний суд України в
інформаційному листі №1500/12/13-12 від
14.06.2012 року зазначає, що в разі
оскарження податкового
повідомлення-рішення контролюючого
органу, що при цьому виноситься, є
відкликаним. Тому вирішення питання
про визначення суми податкового
зобов'язання в цьому разі
відбуватиметься лише за результатами
розгляду в суді позову податкового
органу, пред'явленого на підставі
підпункту 20.1.38 пункту 20.1 статті 20 ПК
України.

Податкові повідомлення-рішення від
29.04.2013 року №000083/22-0/32495111, №000087/15-0/32495111,
які виносилися у зв'язку із
застосуванням відповідачем звичайних
цін, були оскаржені позивачем у
судовому порядку після набрання
чинності ст. 39 ПК України, а тому
положення цієї статті щодо порядку та
наслідків їх оскарження повинні
застосовуватися до спірних
правовідносин. Відтак, вищевказані
податкові повідомлення-рішення від
29.04.2013 року №000083/22-0/32495111, №000087/15-0/32495111 є
відкликаними.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції, з врахуванням приписів п. 39.15
ст. 39 ПК України, прийшов до вірного
висновку, що у задоволенні вимоги про
визнання протиправними податкових
повідомлень-рішень №000083/22-0/32495111 від
29.04.2013 року та №000087/22-0/32495111 від 29.04.2013
року необхідно відмовити.

Що стосується надання юридичної оцінки
податковому повідомленню-рішенню, яким
визначено податкове зобов'язання по
збору за забруднення навколишнього
природного середовища, суд виходить з
наступного.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону
України «Про відходи» від 05.03.1998р.
№187/98-ВР відходи - будь-які речовини,
матеріали і предмети, що утворилися у
процесі виробництва чи споживання, а
також товари (продукція), що повністю
або частково втратили свої споживчі
властивості і не мають подальшого
використання за місцем їх утворення чи
виявлення і від яких їх власник
позбувається, має намір або повинен
позбутися шляхом утилізації чи
видалення.

Згідно п. 2 Порядку встановлення
нормативів збору за забруднення
навколишнього природного середовища і
стягнення цього збору, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№402 від 01.03.1999 року, встановлено, що збір
за забруднення навколишнього
природного середовища справляється за:
викиди в атмосферне повітря
забруднюючих речовин стаціонарними та
пересувними джерелами забруднення;
скиди забруднюючих речовин
безпосередньо у водні об'єкти;
розміщення відходів; утворення
радіоактивних відходів (включаючи вже
накопичені); тимчасове зберігання
радіоактивних відходів їх виробниками.

У відповідності до п. 8 наведеного вище
Порядку визначено, що у разі
відсутності у платника збору
затверджених у встановленому порядку
лімітів скидів та розміщення відходів
чи допущення понадлімітних обсягів
скидів та розміщення відходів збір
обчислюється в установленому порядку у
десятикратному розмірі.

Як встановлено судом та не заперечене
відповідачем, що у позивача
затверджений ліміт на утворення та
розміщення відходів тирси деревної на
2010 рік у розмірі 10 т.

Твердження відповідача про те, що
позивач здійснював понадлімітні
обсяги розміщення відходів у 2010 році,
що, у свою чергу, завдало шкоди
навколишньому природному середовищу,
спростовано тим, що тирса, тріски та
дрова хвойні не утилізовувались та не
видалялися позивачем, що є обов'язковою
умовою для ідентифікації будь-яких
матеріалів, які втратили свої споживчі
властивості, як відходів, а були
відчужені позивачем іншим суб'єктам
господарювання.

Протягом 2010 року позивач продав тирсу,
тріски та дрова як товар наступним
суб'єктам господарювання: ДП "ДЖ. Д.Ф.
Сервіс ЛТД", Компанії "Алмаз Плюс",
Яворник СДКАІ-ВАТ АФ, ТОВ "Фімадофф", у
таких обсягах: 3361,666 м3 (4370,17 т) дров
хвойних, 4779,500 м3 (1051,49 т) тирси хвойної,
2661,375 м3 (399,27 т) тріски хвойної. Факт
продажу позивачем тирси, тріски та
дрова підтверджується відповідними
договорами, видатковими накладними та
платіжними дорученнями, які були
надані в процесі перевірки посадовим
особам податкового органу і вказані
обставини відповідачем не спростовані.

Повторне використання обрізків
деревини та тирси свідчить про те, що
здійснюється подальше використання
цього продукту за місцем утворення, і
що позивач не має наміру або
необхідності позбуватися цього
продукту шляхом утилізації чи
видалення. Таку ж позицію зазначено у
Листі Державного управління охорони
навколишнього природного середовища №
710/07 від 19.04.2013 року.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
відповідач не довів факту
понадлімітного розміщення відходів
позивачем, помилково зарахувавши до
складу відходів при визначенні їх
обсягів вторинну сировину, яка не
утилізовувалась чи видалялась
позивачем, а була ним реалізована іншим
суб'єктам господарювання. Відтак, у
відповідача не було підстав для
донарахуванням позивачу збору за
забруднення навколишнього природного
середовища у розмірі 150151,92 грн. та
нарахування суми штрафу у розмірі 37537,99
грн. на підставі п. 123.1 ст. 123 ПК України,
пунктів 6, 7 підрозділу ХХ розділу 10 ПК
України.

Що стосується правомірності винесення
податкового повідомлення-рішення, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
по екологічному податку, суд першої
інстанції вірно виходив із наступних
обставин справи та норм чинного
законодавства.

Як встановлено судом, позивач продав
ТОВ "Фімадофф" та ТОВ "Компанія Олмі"
протягом 2011 року: 2824,434 м3 (3671,65 т) дров
хвойних, 5320,000 м3 (1170,40 т) тирси хвойної, а
протягом 2012 року: 2321,979 м3 (3018,57 т) дров
хвойних, 4284,900 м3 (942,68 т) тирси хвойної, 150
м3 (195 т) відходів хвойних торцювальних.
Факт продажу позивачем тирси, тріски та
відходів хвойних торцювальних ТОВ
"Фімадофф" та ТОВ "Компанія Олмі"
підтверджується відповідними
договорами, видатковими накладними та
платіжними дорученнями.

Згідно приписів п. 240.5 ст. 240 ПК України
не є платниками податку за розміщення
відходів суб'єкти господарювання, які
розміщують на власних територіях
(об'єктах) виключно відходи як вторинну
сировину.

Відповідно до п. 242.1 ст. 242 ПК України
визначено, що об'єктом та базою
оподаткування є, зокрема, обсяги та
види (класи) розміщених відходів, крім
обсягів та видів (класів) відходів як
вторинної сировини, що розміщуються на
власних територіях (об'єктах) суб'єктів
господарювання;

Зважаючи на наведені приписи
податкового законодавства, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку,
що донарахування позивачу
екологічного податку за період з 01.01.2011
р. по 30.09.2012 р. в сумі 9356,89 грн. та про
нарахування штрафу у розмірі 1037, 58 грн.
є безпідставним.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього
Кодексу, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Аналізуючи чинне законодавство та
обставини справи колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції обґрунтовано частково
задовольнив позовні вимоги, оскільки
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не виконав покладений на
нього обов'язок щодо доказування
правомірності оскаржуваних рішень.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що суд першої
інстанції при вирішенні даної справи
всебічно, повно та об'єктивно встановив
обставини справи, дослідив та оцінив
всі докази, які містяться в матеріалах
справи.

З огляду на таке, наведені в
апеляційній скарзі доводи не
викликають сумнівів щодо правильності
висновків суду першої інстанції та
застосування норм матеріального і
процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, п.1 ч.1 ст.
198, ст.ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд
апеляційної інстанції

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Ужгородської
об'єднаної державної податкової
інспекції головного управління
Міндоходів у Закарпатській області
залишити без задоволення.

Постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 23.07.2013 року
у справі №807/1428/13-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом 20-ти днів з дня
набрання ухвалою законної сили, а у
разі складення ухвали в повному обсязі
відповідно до ст.160 КАС України - з дня
складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
В.П.Сапіга

Судді
І.М.
Обрізко

Н.Г. Левицька

Повний текст виготовлено 14.10.2014р.