Справа № 754/11492/14-а
Суддя: Лісовська О. В.
Дата ухвалення: 2014-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/572/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2014 року Деснянський районний суд м.
Києва в складі:

головуючого - судді - Лісовської О.В.

за участю секретаря - Макас Л.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Відділу примусового виконання рішень
Управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві, третя особа: Київський міський
центр по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат, про визнання дій
неправомірними, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до відповідача про
визнання дій неправомірними, мотивуючи
свої вимоги тим, що державним
виконавцем була винесена постанова про
відкриття виконавчого провадження по
виконанню виконавчого листа № 2-5524/10,
виданого Деснянським районним судом м.
Києва щодо зобов"язання Управління
праці та соціального захисту населення
та Київського міського центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат здійснити перерахунок та
виплату щорічної допомоги позивачці.
27.06.2014 року державним виконавцем було
винесено постанову про повернення
виконавчого листа стягувачеві без
виконання. Позивачка вважає такі дії
державного виконавця неправомірними, а
тому вимушена звернутися до суду з
даним позовом, в якому просить суд
визнати дії державного виконавця щодо
повернення виконавчого листа
неправомірними, а винесену постанову -
незаконною та скасувати її.

В судовому засіданні представник
позивачки повністю підтримав позовні
вимоги, просив їх задовольнити у
повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання не з"явився, про день, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, про причини неявки не
повідомив. Суд вважає можливим
розглядати справу у відсутності
представника відповідача, за наявних у
справі матеріалів.

Представник третьої особи в
судове засідання не з"явився, про день,
час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, про
причини неявки не повідомив. Суд вважає
можливим розглядати справу у
відсутності представника третьої
особи, за наявних у справі матеріалів.

Вислухавши пояснення
представника позивачки, вивчивши
письмові матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у
повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок по доказуванню
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на положення наведеної
процесуальної норми, виходячи із суті
позовних вимог, під час розгляду даної
справи відповідачу належить довести
правомірність своїх дій та
бездіяльності.

Судом встановлено, що рішенням
Деснянського районного суду м. Києва
від 13.08.2010 року частково задоволено
позовні вимоги ОСОБА_1 і зобов"язано
Управління праці та соціального
захисту населення Деснянської РДА та
Київський міський центр по нарахуванню
та здійсненню соціальних виплат
провести нарахування та виплатити
позивачці щорічну допомогу на
оздоровлення за 2010 рік.

На виконання судового рішення
позивачці був виданий виконавчий лист
від 06.10.2010 року, який був пред"явлений до
виконання.

Постановою державного виконавця
Відділу примусового виконання рішень
Управління ДВС Головного управління
юстиції у м. Києві від 27.06.2014 року
виконавчий лист № 2-5524/10 був повернутий
позивачці без виконання з підстав
неможливості його виконання (п. 9 ч.1 ст.
47 Закону України "Про виконавче
провадження").

В своїх позовних вимогах ОСОБА_1
вказує про те, що дії державного
виконавця є неправомірними, оскільки
під час виконання судового рішення ним
не було виконано судове рішення, а
виконавчий документ повернуто
безпідставно.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону
України "Про виконавче провадження"
виконавчий документ повертається
стягувачеві, якщо наявна встановлена
законом заборона щодо звернення
стягнення на майно чи кошти боржника,
якщо у нього відсутнє інше майно чи
кошти, на які можливо звернути
стягнення, а також щодо проведення
інших виконавчих дій стосовно
боржника, що виключає можливість
виконання відповідного рішення.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 5 Закону
державний виконавець зобов"язаний
вживати заходів примусового виконання
рішень, встановлених законом,
здійснювати необхідні міри для
своєчасного і повного виконання
рішення способом і в порядку,
передбаченому виконавчим документом.

Частиною 1 статті 11 Закону
передбачено, що державний виконавець
зобов"язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 75 Закону
після відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом,
що зобов"язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець перевіряє
виконання рішення не пізніше ніж на
наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною 2 статті
25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених
вимог без поважних причин державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до ст. 89 цього Закону і не
пізніше п"яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і
виконання може бути проведено без
участі боржника, державний виконавець
організовує виконання відповідно до
повноважень, наданих йому законом, та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом.
При цьому на боржника повторно
накладається штраф у порядку,
встановленому статтею 89 цього Закону.

У разі, якщо виконати рішення без
участі боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до ст. 89 цього Закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 89
Закону у разі невиконання без поважних
причин у встановлений державним
виконавцем строк рішення, що зобов"язує
боржника виконати певні дії, та рішення
про поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподаткованих
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподаткованих
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

Крім того, згідно із ст. 17 Закону
України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" суди застосовують
при розгляді справ Конвенцію про
захист прав людини та основоположних
свобод та практику Суду як джерело
права.

Європейський суд з прав людини у
пункті 40 рішення у справі "Горнсбі
проти Греції" зазначив, що право на суд
було б ілюзорним, якби національна
правова система Договірної держави
допускала невиконання остаточного та
обов"язкового судового рішення на
шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний
(виконавчий) орган відмовляється
виконувати, не виконує чи затягує
виконання судового рішення, то
передбачені статтею 6 гарантії, які
забезпечуються стороні на етапі
судового розгляду справи, фактично
втрачають свій сенс (рішення у справі
"Піалопулос та інші проти Греції", пункт
68).

Таким чином, з наведеного можна
зробити переконливий висновок про те,
що постанова державного виконавця про
повернення виконавчого документу
позивачці є передчасною, без вчинення
обов"язкових дій і всупереч існуючим
нормам Закону України "Про виконавче
провадження", а тому є незаконною.

Посилання державного виконавця у
постанові на відсутність бюджетних
коштів, як на підставу для повернення
виконавчого документу, суд вважає
необґрунтованим, а тому вважає дії
державного виконавця неправомірними
та такими, що не відповідають вимогам
діючого законодавства.

При розгляді справи відповідачем не
було надано жодних належних доказів
того, що дії державного виконавця при
виконанні судового рішення та
прийнятті рішення про повернення
виконавчого документу відповідали
вимогам діючого законодавства.

З урахуванням вищевикладеного та
вимог діючого законодавства суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 є підставними та
обґрунтованими, а тому такими, що
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

На підставі викладеного,
керуючись ст. 10, 11, 17, 71, 158, 159, 160-163, 181
Кодексу адміністративного судочинства
України, Конституцією України, Законом
України "Про виконавче провадження ", -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Відділу примусового виконання рішень
Управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві, третя особа: Київський міський
центр по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат, про визнання дій
неправомірними - задовольнити.

Визнати дії державного виконавця
Відділу примусового виконання рішень
Управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві Махової Д.А. щодо повернення
виконавчого листа № 2-5524/10
неправомірними.

Визнати постанову державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень Управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві Махової
Д.А. від 27.06.2014 року про повернення
виконавчого документа № 2-5524/10
стягувачеві незаконною та скасувати
постанову від 27.06.2014 року.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Деснянський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня
проголошення.

Головуючий: