Справа № 822/3312/13-а
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2014 року
м. Київ К/800/66243/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Карася О.В.

Рибченка А.О.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.
Хмельницькому Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у Хмельницькій області на постанову
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 03 грудня 2013
року по справі № 822/3312/13-а за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Тін Імпекс» до
Державної податкової інспекції у м.
Хмельницькому Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у Хмельницькій області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Тін Імпекс»
звернулось до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Хмельницькому Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
№/1898 від 02.08.2013 року.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 15 жовтня 2013
року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 03 грудня 2013
року скасовано рішення суду першої
інстанції та прийнято нове рішення про
задоволення позову з мотивів
обґрунтованості позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, відповідач
подав касаційну скаргу, в якій просить
його скасувати та залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
оскільки вважає, що постанову суду
апеляційної інстанції було прийнято з
порушенням норм матеріального права та
без належного врахування всіх обставин
справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що працівниками ДПІ у
місті Хмельницькому проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ТОВ «Тін Імпекс» з питань
достовірності декларування різниці
між сумою податкового зобов'язання та
сумою податкового кредиту, за
результати якої виявлено порушення
позивачем п.198.1, п. 198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1,
п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України.

На підставі матеріалів перевірки ДПІ у
м. Хмельницькому Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області
прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 02.08.2013
року в сумі 318262,00 грн. за основним
платежем та 1,00 грн. за штрафними
санкціями.

Задовольняючи позов, суд апеляційної
інстанції виходив з наступних мотивів,
з чим погоджується суд касаційної
інстанції.

Відповідно до п.200.1 ст.200 Податкового
кодексу України, сума податку, що
підлягає бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітною
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

У п.198.6 наведеної норми визначено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Як було вірно встановлено апеляційним
судом, факт здійснення господарських
операцій між позивачем та його
контрагентами підтверджується
наявними в матеріалах справи
первинними документами, виписаними
позивачу його контрагентами.

З приводу недоліків
товарно-транспортних накладних,
колегія суддів погоджується з думкою
апеляційного суду про те, що не
зазначення чи неповне зазначення у
товарно-транспортній накладній певних
реквізитів, як то пунктів навантаження
чи розвантаження, прізвищ
відповідальних осіб тощо, є
формальними порушеннями порядку
заповнення такої накладної і не можуть
бути підставою для збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість, оскільки ТТН не є
підставою для нарахування податкового
кредиту або витрат підприємства.

За таких обставин, зважаючи, що
товарно-транспортна накладна - це
документ, що призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи, колегія суддів
вважає, що недоліки заповнення
товарно-транспортної накладної не
мають значення для вирішення спору
щодо наявності у позивача права на
формування податкового кредиту чи
витрат за наявності належним чином
виданої податкової накладної та інших
первинних документів, які
підтверджують реальність виконання
господарської операції.

Жодних доказів, які б підтверджували
порушення з боку позивача при
укладанні договорів публічного
порядку, відповідачем не надано. На час
укладання договорів із позивачем, його
контрагенти були платниками ПДВ згідно
чинного законодавства та належним
чином зареєстрованими у Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців, тобто мали
достатній об'єм правоздатності для
укладення спірних угод.

Доводи відповідача про нікчемність
угод, укладених між позивачем та його
контрагентами, апеляційним судом
правомірно не прийняті до уваги,
оскільки в матеріалах справи відсутні
докази на підтвердження такого факту.

Крім того, чинне законодавство України
не ставить в залежність виникнення у
платника ПДВ права на податковий
кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання. Невиконання
контрагентом свого зобов'язання зі
сплати ПДВ до бюджету зумовлює
відповідальність та негативні
наслідки саме для цієї особи.

Також, колегія суддів звертає увагу на
те, що відсутність документального
підтвердження сплати податку на додану
вартість попередніми постачальниками
у ланцюгу постачання товару через
неможливість проведення зустрічних
перевірок не впливає на право позивача
(покупця) на віднесення до складу
податкового кредиту сплаченого
податку на додану вартість при
придбанні товару, оскільки Податковий
кодекс України не ставить таке право
платника податку в залежність від
отримання документального
підтвердження щодо належного
виконання усіма постачальниками у
ланцюгу постачання своїх податкових
зобов'язань зі сплати ними сум податків
до державного бюджету.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 КАС України, суд
апеляційної інстанції дійшов
обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для задоволення
позову.

Відповідно до п. 3 ст. 2201 КАС
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
відхилити, а оскаржуване судове
рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.
Хмельницькому Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у Хмельницькій області відхилити.

Постанову Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 03 грудня 2013 року по справі №
822/3312/13-а залишити без змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили та
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку передбаченому ст. ст.
235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКарась О.В. підписРибченко А.О.