Справа № К/9991/32790/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/32790/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Білуги С.В., Стародуба О.П., -

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_4 до Управління праці
та соціального захисту населення
Токмацької міської ради Запорізької
області про визнання неправомірною
відмови та стягнення недоотриманої
щорічної допомоги на оздоровлення, за
касаційною скаргою Управління праці та
соціального захисту населення
Токмацької міської ради Запорізької
області на рішення Токмацького
районного суду Запорізької області від
8 вересня 2010 року та ухвалу
Апеляційного суду Запорізької області
від 19 травня 2011 року, -

встановив:

У серпні 2010 року ОСОБА_4 звернулася в
суд з позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Токмацької міської ради Запорізької
області про визнання неправомірною
відмови у виплаті недоотриманої суми
допомоги на оздоровлення і стягнення
недоотриманої допомоги на
оздоровлення за 2007-2009 роки відповідно
до розмірів, встановлених статтею 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року №
796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ), у сумі 7240
гривень.

Рішенням Токмацького районного суду
Запорізької області від 8 вересня 2010
року, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Запорізької області
від 19 травня 2011 року, позов задоволено
частково. Визнано неправомірною
викладену у відповіді від 23 липня 2010
року відмову Управління праці та
соціального захисту населення
Токмацької міської ради Запорізької
області у виплаті позивачеві
недоотриманої суми щорічної допомоги
на оздоровлення. Зобов'язано
відповідача здійснити перерахунок та
виплатити ОСОБА_4 недоотримані суми
щорічної допомоги на оздоровлення
відповідно до статті 48 Закону № 796-ХІІ
за 2007-2009 роки, з урахуванням різниці,
яка була виплачена у цей період.

У касаційній скарзі Управління праці
та соціального захисту населення
Токмацької міської ради Запорізької
області, посилаючись на порушення
судами попередніх інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення Токмацького
районного суду Запорізької області від
8 вересня 2010 року та ухвалу
Апеляційного суду Запорізької області
від 19 травня 2011 року і прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, і це відповідає
матеріалам справи, що ОСОБА_4 має статус
учасника ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС (категорія 1), є
інвалідом ІІ групи. Позивач перебуває
на обліку в Управлінні праці та
соціального захисту населення
Токмацької міської ради Запорізької
області. Допомога на оздоровлення їй
була виплачена за 2007 рік - у березні 2007
року, за 2008 рік - у січні 2008 року, за 2009
рік - у січні 2009 року в розмірі по 120
гривень щороку, тобто у розмірі,
встановленому постановою Кабінету
Міністрів України «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 12 липня
2005 року № 562.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі № 796-ХІІ.

Абзацом 2 частини 4 статті 48 Закону №
796-ХІІ було передбачено, що інвалідам II
групи щорічна допомога на оздоровлення
виплачується у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат, а
частиною 7 цієї статті встановлено, що
розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

Статтею 62 Закону № 796-ХІІ передбачено,
що роз'яснення порядку застосування
цього Закону провадиться у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України, рішення якого є обов'язковими
для виконання міністерствами та іншими
центральними органами державної
виконавчої влади України, місцевими
органами державної виконавчої влади,
всіма суб'єктами господарювання,
незалежно від їх відомчої
підпорядкованості та форм власності.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 12 липня
2005 року № 562 було установлено
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, розмір
щорічної допомоги на оздоровлення,
зокрема, інвалідам ІІ групи - 120 гривень.

Пунктом 30 статті 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік» від
19 грудня 2006 року № 489-V з метою
приведення окремих норм законів у
відповідність із цим Законом зупинено
на 2007 рік, зокрема, дію абзаців другого,
третього, четвертого, п'ятого, шостого,
сьомого частини 4 та частини 7 статті 48
Закону № 796-ХІІ в частині виплати
компенсацій і допомог у розмірах
відповідно до мінімальної заробітної
плати.

Рішенням Конституційного Суду України
від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 визнано
таким, що не відповідає Конституції
України (є неконституційним) пункт 30
статті 71 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік» щодо
зупинення дії абзаців другого,
третього, четвертого, п'ятого, шостого,
сьомого частини 4 та частини 7 статті 48
Закону № 796-ХІІ.

Підпунктом 11 пункту 28 розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року № 107-VI статтю 48 Закону №
796-ХІІ викладено в новій редакції,
відповідно до якої щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 положення
підпункту 11 пункту 28 розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» визнано
такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними).

Зазначені рішення Конституційного
Суду України є обов'язковими до
виконання на території України,
остаточними і не можуть бути оскаржені,
крім того, вони мають преюдиціальне
значення для судів загальної
юрисдикції при розгляді ними позовів у
зв'язку з правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Відповідно до частини 2 статті 152
Конституції України, закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Таким чином, положення пункту 30 статті
71 Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік» визнані
неконституційними та втратили
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007, а положення
підпункту 11 пункту 28 розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» - з дня
ухвалення Конституційним Судом
України рішення від 22 травня 2008 року №
10-рп/2008, які відповідно до частини 1
статті 58 Конституції України не мають
зворотної дії в часі. Якщо суб'єкт
владних повноважень виплатив грошову
допомогу під час дії зазначених норм
Законів, то після прийняття рішень
Конституційним Судом України у нього
не виникло додаткових зобов'язань щодо
перерахунку раніше виплаченої
позивачеві щорічної разової грошової
допомоги.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Виплата щорічної допомоги на
оздоровлення за 2007, 2008 роки позивачеві
здійснювалася у березні 2007 року та у
січні 2008 року, відповідно, - в період,
коли наведені норми Законів були
чинними, а їх виконання обов'язковим, а
тому дії Управління праці та
соціального захисту населення
Токмацької міської ради Запорізької
області на час виплати позивачеві
зазначеної щорічної допомоги за 2007, 2008
роки були правомірними.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
дійшли помилкового висновку про
задоволення позовних вимог ОСОБА_4 за
2007, 2008 роки.

Водночас, редакція абзацу 2 частини 4
статті 48 Закону № 796-ХІІ, яким розмір
грошової допомоги на оздоровлення для
інвалідів ІІ групи визначено у розмірі
п'яти мінімальних заробітних плат, у 2009
році була чинною та іншими
законодавчими актами, в тому числі
Законом України «Про Державний бюджет
України на 2009 рік» від 26 грудня 2008 року
№ 835-VI, не призупинялась і зміни до неї
не вносились.

Частиною 4 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

За таких обставин колегія суддів
погоджується з висновком судів про
неправомірність виплати позивачеві
грошової допомоги на оздоровлення за
2009 рік у розмірі 120 гривень,
встановленого підзаконним нормативним

актом - постановою Кабінету Міністрів
України «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 12 липня 2005 року № 562,
який суперечить Закону № 796-ХІІ, та про
наявність законних підстав для
нарахування і виплати позивачеві
допомоги на оздоровлення за 2009 рік у
розмірі, визначеному абзацом 2 частини 4
статті 48 Закону № 796-ХІІ.

Відповідно до статті 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 229,
230, 232 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Токмацької міської ради Запорізької
області - задовольнити частково.

Рішення Токмацького районного суду
Запорізької області від 8 вересня 2010
року та ухвалу Апеляційного суду
Запорізької області від 19 травня 2011
року в частині задоволення позовних
вимог за 2007-2008 роки - скасувати та
прийняти в цій частині нову постанову,
якою в задоволенні позову ОСОБА_4 до
Управління праці та соціального
захисту населення Токмацької міської
ради Запорізької області про визнання
неправомірною відмови та стягнення
недоотриманої щорічної допомоги на
оздоровлення - відмовити.

В іншій частині рішення
Токмацького районного суду
Запорізької області від 8 вересня 2010
року та ухвалу Апеляційного суду
Запорізької області від 19 травня 2011
року - залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Білуга С.В.

Стародуб О.П.