Справа № 2а/2570/6019/11
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/45354/12

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Ніжинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Чернігівської області
Державної податкової служби (далі -
Ніжинська ОДПІ)

на постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 22.12.2011

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 14.06.2012

у справі № 2а/2570/6019/2011

за позовом державного підприємства
науково-виробничий комплекс "Прогрес"
(далі - Підприємство)

до Ніжинської ОДПІ

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення.

За результатами розгляду касаційних
скарг Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 22.12.2011,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 14.06.2012, позовні вимоги Підприємства
задоволено; визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення від 31.10.2011 №
.

У прийнятті цих судових актів
попередні судові інстанції виходили з
того, що позивачем було повністю
дотримано законодавчі встановлені
умови формування податкового кредиту
(який було використано при розрахунку
оспорюваної суми бюджетного
відшкодування), тоді як неотримання
податковим органом результатів
зустрічних перевірок усіх учасників
ланцюгових поставок не може
розглядатися як обставина, що виключає
право платника на отримання податкової
вигоди.

Посилаючись на невідповідність
висновків судів положенням пункту 1.8
статті 1, підпунктів 7.7.5, 7.7.7 пункту 7.7
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» та дійсним обставинам
справи, Ніжинська ОДПІ звернулася до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, в якій просить
скасувати ухвалені у справі судові
акти та повністю відмовити у позові. На
обґрунтування касаційних вимог
скаржник зазначає, що сутність
бюджетного відшкодування ПДВ
передбачає повернення платникові
частини додаткової вартості, яка
створюється на усіх стадіях процесу
виробництва товарів, робіт, послуг та
надходить до бюджету у ході їх
реалізації. У зв'язку з цим
встановлення надмірного надходження
ПДВ до бюджету за наслідками
здійснення відповідних контрольних
заходів (зокрема, зустрічних перевірок
постачальників) є обов'язковою умовою
для здійснення видатків у вигляді
відшкодування з бюджету ПДВ
платникові.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційних скарги Вищий
адміністративний суд України не вбачає
підстав для задоволення касаційних
вимог з урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями у
розгляді справи встановлено, що
Ніжинською ОДПІ було проведено
позапланову невиїзну документальну
перевірку Підприємства з питань
достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування ПДВ,
задекларованої на розрахунковий
рахунок платника за липень, вересень 2009
року. За наслідками цієї перевірки
податковим органом було прийнято
оспорюване податкове
повідомлення-рішення, згідно з яким
Підприємству визначено суму завищення
бюджетного відшкодування ПДВ за
вказані звітні періоди у загальній
сумі 82 499 грн.

Підставою для прийняття цього акта
індивідуальної дії став висновок
податкового органу про те, що за
наслідками проведення контрольних
заходів із зустрічних перевірок усіх
постачальників по ланцюгу не було
підтверджено надмірної сплати
відповідної суми ПДВ до бюджету через
відсутність цих постачальників за
місцезнаходженням.

На час виникнення спірних
правовідносин порядок визначення суми
податку, що підлягає відшкодуванню з
бюджету, був врегульований пунктом 7.7
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість».

Так, відповідно до підпункту 7.7.1 пункту
7.7 статті 7 названого Закону сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені законом для відповідного
податкового періоду.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

За змістом підпункту «а» підпункту 7.7.2
пункту 7.7 цієї ж статті Закону якщо у
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, має від'ємне значення, то
бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів (послуг)
у попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів (послуг).

З наведених положень Закону випливає,
що за відсутності обставин, які
виключають право платника на одержання
податкової вигоди, від'ємне значення
ПДВ, обчислене за цими правилами,
підлягає поверненню платникові.

При цьому наведені приписи Закону не
дають підстави для висновку про те, що
виникнення у платника права на
бюджетне відшкодування обумовлюється
фактом надмірного надходження
відповідної суми податку до бюджету за
наслідками виконання своїх податкових
зобов'язань його постачальником.
Платник не несе відповідальності за
дії всіх підприємств та організацій, що
беруть участь у багатостадійному
процесі сплати податків до бюджету та
які перебувають поза межами його
контролю та впливу.

Правила формування податкового
кредиту, викладені у пункті 7.4 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» свідчать на користь висновку
про те, що умовою виникнення у платника
права на податковий кредит є реальне
здійснення операцій з придбання
товарів (робіт, послуг) та оформлення
зазначених операцій необхідними
документами первинного обліку
(зокрема, податковими накладними), які
містять достовірні відомості про обсяг
та зміст господарської операції.

Втім податковою інспекцією не наведено
будь-яких доводів та не подано жодних
доказів на підтвердження факту
недотримання Товариством наведених
вимог.

За відсутності доказів, які б свідчили
про існування змови платника з його
постачальниками, здійснення ними
узгоджених, взаємозалежних, не
обумовлених ринковими механізмами дій,
які керовані єдиним органом або особою
з метою досягнення вигідних для одного
з суб'єктів результатів у сфері
оподаткування, право позивача на
отримання бюджетного відшкодування
ПДВ не може ставитися у залежність від
проведення зустрічних перевірок усіх
його постачальників таабо від
результатів таких перевірок.

Судами було перевірено реальність
виконання господарських операцій з
придбання позивачем товарів та робіт у
рамках господарських правовідносин з
його безпосередніми постачальниками
(товариством з обмеженою
відповідальністю «Мегасел»,
товариством з обмеженою
відповідальністю «Елерон»,
товариством з обмеженою
відповідальністю «Сімметрон-Україна»,
приватним підприємством
«Енерго-Коплекс») шляхом дослідження
поданих Підприємством первинних
документів (договорів, накладних,
податкових накладних, рахунків-фактур,
платіжних доручень).

За таких обставин суди дійшли
вмотивованого висновку щодо
законності позовних вимог та
правомірно задовольнили позов.

Оскільки у розглядуваній справі норми
матеріального права було правильно
застосовано судами, а їх висновки
відповідають установленим у справі
обставинам та наявним у ній доказам, то
передбачених законом підстав для
скасування оскаржуваних постанови та
ухвали судів першої і апеляційної
інстанцій зі спору не вбачається.

З урахуванням викладеного,
керуючись статтями 220, 2201, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Ніжинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Чернігівської області
Державної податкової служби відхилити.

2. Постанову Чернігівського
окружного адміністративного суду від
22.12.2011 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 14.06.2012 у справі № 2а/2570/6019/2011
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку
статей 236-238 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько