Справа № П/811/3332/14
Суддя: Р.І. Брегей
Дата ухвалення: 2014-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2014 року
справа №П/811/3332/14

Кіровоградський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого - судді Брегея Р.І.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративний позов
фермерського господарства
«Інгульське - 2009» (далі - Господарство)
до Кіровоградської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міністерства
доходів та зборів в Кіровоградській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В
И В :

Позивач звернувся до суду з заявою до
податкового органу про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
11 вересня 2014 року, якими
збільшено суми грошових зобов'язань з
податку на додану вартість на 186941 грн.
та накладено штрафну санкцію - 46735 грн.

В письмових поясненнях Господарство
підтримало позов.

Стверджувало, що від
укладення договору купівлі-продажу з
ТОВ «Сільгосп-Центр» (далі -
Товариство) впродовж строку, який
перевірявся податковим органом,
настали реальні правові наслідки,
котрі обумовлювались ним.

На його думку, воно правомірно
сформувало в деклараціях з податку на
додану вартість суми податкового
кредиту відповідного звітного періоду,
котрі сплачені згаданому контрагенту.

У письмових запереченнях
відповідач зазначає про
безпідставність позову.

Стверджує, що правочин, котрий
уклало Господарство з
Товариством, не спрямовувався на
реальне настання наслідків, які
обумовлювалися ним.

Доказом того, як вважає він, є
акт перевірки діяльності вказаного
контрагента.

15 жовтня 2014 року суд прийняв
рішення про розгляд справи у порядку
письмового провадження (Том 2 а.с.106).

Суд, дослідивши матеріали справи,
зробив висновок про задоволення позову
з таких підстав.

Встановлені судом обставини, що
стали підставами звернення.

Так, 01 жовтня 2013 року Господарство
(орендар) та ФОП ОСОБА_1 (орендодавець)
уклали договір оренди приміщення та
промислового обладнання (Том 1 а.с.93-100).

09 січня 2014 року Господарство (покупець)
та Товариство (постачальник) уклали
догорів купівлі-продажу сої (Том 1
а.с.101-102).

Упродовж січня - лютого 2014 року
Господарство придбало у Товариства
продукцію на загальну суму 15392458 грн. (з
урахуванням ПДВ у сумі 264468,12 грн.).

На підтвердження реальності
господарських операції Господарство
надало первині документи
бухгалтерського та податкового обліку.

Зокрема, видаткові та податкові
накладну від 10-11, 15-17, 23-24 січня, 04-05
лютого 2014 року (Том 1 а.с.104-105, 107-108, 111-112,
115-116, 119-120, 123-124, 127-128, 131-132, 137-138,
141-142, 145-146, 149-150).

Перевезення товару здійснювалось
іншими суб'єктами господарської
діяльності відповідно до змісту
товарно-транспортних накладних (Том 1
а.с.106, 109, 113, 117, 121, 125, 129, 133-135, 139, 143, 147, 151).

Господарство розрахувалось з
Товариством за придбану продукцію у
безготівковій формі (Том 1 а.с.152-162).

Господарство надалі переробило сою в
олію та макуху соєву та реалізувало
різним суб'єктам господарської
діяльності (Том 1 а.с.171-247).

Це доводиться аналізом первинних
документів бухгалтерського та
податкового обліків.

З 14 по 20 серпня 2014 року відповідачем
проведено невиїзну документальну
перевірку діяльності Господарства по
взаємовідносинах з Товариством за
січень-лютий 2014 року (Том 1 а.с.13-27).

Під час перевірки ревізори
досліджували первинні документи
бухгалтерського та податкового обліку
платника податків.

За її результатом ревізори склали
акт, у якому зазначили виявлені
порушення.

Так, вони зробили висновок, що правочин,
котрий уклало
Господарство з Товариством, є
недійсним (нікчемним), так як не
спрямовувався на настання реальних
наслідків, які обумовлювалися ним.

На їх думку, доказом того є акт про
проведення перевірки діяльності
згаданого контрагента.

Керівник відповідача погодився з
висновками ревізорів та прийняв
податкове повідомлення-рішення від 11
вересня 2014 року, яким Господарству
збільшено суму грошових зобов'язань з
податку на додану вартість на
186941 грн. та накладено штрафну санкцію -
46735 грн. (Том 1 а.с.34).

25 червня 2014 року відповідачем
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку діяльності
Товариства щодо взаємовідносин
з СТОВ «Поліська Нива» за
січень-лютий 2014 року (Том 2 а.с.47-64).

Акт перевірки містить висновок, що
договори, укладені Товариством
впродовж згаданого періоду, є
недійсними (нікчемними).

За результатом проведення перевірки
діяльності Товариства керівник
податкового органу не прийняв жодного
рішення негативного характеру
стосовно платника податків.

Юридична оцінка встановлених
судом обставин справи.

Перш за все, акт перевірки це
документ, в якому ревізор фіксує
обставини, котрі встановив, керуючись
виключно власним сприйняттям і
розумінням.

Надалі акт вивчає керівник
податкового органу, який і вирішує
питання про погодження з його
висновками.

У разі погодження з висновками, які
мають негативні наслідки стосовно
платника податків, посадова особа
зобов'язана прийняти відповідне
рішення (у письмовій формі), оскільки це
єдиний спосіб реалізації компетенції
суб'єкта владних повноважень.

Така правова позиція суду узгоджується
з системним аналізом приписів пунктів 2
та 4 статті 56 Податкового кодексу
України.

Зокрема, цією нормою права передбачено,
що податковий орган може прийняти,
окрім податкового
повідомлення-рішення, і інше рішення,
яке платник податків має право
оскаржити до контролюючого органу
вищого рівня або суду.

Судом встановлено, що за результатами
проведення перевірки діяльності
Товариства податкова інспекція не
прийняла жодних рішень та не
звернулася до суду з позовами про
визнання недійсними договорів, котрі
уклав платник податків, в тому числі і з
позивачем, нехтуючи наданими
повноваженнями, передбаченими
Податковим кодексом України, та
положеннями статті 228
Цивільного кодексу України.

А тому, суд зробив висновок, що керівник
податкового органу не погодився з
висновками ревізорів про недійсність
правочинів, які уклало Товариство.

Отже, податковим органом враховані
податкові зобов'язання
Товариства з податку на додану
вартість за договором, котрий
укладений з Господарсвом.

Проводячи перевірку діяльності
позивача, податкові ревізори
посилались на акт перевірки діяльності
згаданого контрагента як незаперечний
доказ недійсності його правочинів.

Однак, податкові ревізори допустили
помилку, оскільки думка особи (іншого
ревізора) не є доказом щодо
встановлення певних обставин.

Такими доказами можуть бути рішення
суду про недійсність договору, рішення
податкового органу щодо застосування
негативних наслідків стосовно
контрагента, яке останнім визнається
як законне, вирок суду, показання
свідків, тощо.

Таким чином, суд зробив висновок, що
відповідач не надав доказів стосовно
недійсності правочину, який уклало
Господарство з Товариством.

Більше того, в судовому засіданні
позивач надав суду достатню кількість
доказів стосовно виконання ним та його
контрагентом зобов'язань за договором.

Зокрема, суд вбачає це, проаналізувавши
первинні документи бухгалтерського та
податкового обліку Господарства
(видаткові та податкові накладні,
платіжні доручення,
товарно-транспортні накладні).

Втім, Господарство надало і докази
переробки придбаної у Товариства сої
та реалізації вироблених продуктів
іншим суб'єктам господарської
діяльності.

Оскільки, податковий орган не
намагався перевірити обставини, які
зафіксовані у згаданих письмових
документах, тому суд не вправі ставити
їх під сумнів.

Якщо б суд почав проводити перевірку з
цих питань, то перейняв би на себе
повноваження відповідача, що є
недопустимим.

Окрім того, суд зазначає, що, коли
державні органи мають інформацію про
зловживання в системі оподаткування
конкретним платником податків, вони
повинні застосовувати відповідні
заходи саме до цього суб'єкта, а не
розповсюджувати негативні наслідки на
інших осіб при відсутності зловживань
з їх боку.

Отже, Господарство включило до
податкового кредиту з податку на
додану вартість суми коштів за
договором, укладеним з Товариством,
відповідно до приписів статті 198
Податкового кодексу України (датою
виникнення права на податковий кредит
є дата сплати коштів, що підтверджено
податковою накладною).

За таких обставин рішення податкового
органу є протиправним.

А тому, його належить скасувати, а позов
- задовільнити.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.94, 160-163 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовільнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів та
зборів в Кіровоградської області
від 11 вересня 2014 року, яким
фермерському господарству «Інгульське
- 2009» збільшено суму грошових
зобов'язань з податку на додану
вартість на 186941 грн. та
накладено штрафну санкцію - 46735 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фермерського
господарства «Інгульське - 2009» судові
витрати в сумі 467,36 грн.

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня отримання її копії.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду
Р.І.Брегей