Справа № 2а/1870/4342/11
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/19872/12

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу державної
податкової інспекції в м. Суми (далі
-ДПІ)

на постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 07.09.2011

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 17.01.2012

у справі № 2а-1870/4342/11

за позовом суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1
(далі - СПД ОСОБА_1)

до ДПІ

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 07.09.2011,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 17.01.2012,
позов задоволено повністю; визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення від 13.04.2011 №
/0 та № /0.

У прийнятті цих судових актів
попередні судові інстанції виходили з
помилковості висновків податкового
органу про відсутність у платника
єдиного податку права на включення до
податкового кредиту ПДВ у ціні
придбаних основних засобів з огляду на
відсутність у такого платника
обов'язку вести бухгалтерський облік
та здійснювати амортизаційні
нарахування.

Посилаючись на невідповідність
висновків судів положенням чинного
законодавства та дійсним обставинам
справи, ДПІ звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати судові акти обох попередніх
інстанцій. На обґрунтування касаційних
вимог скаржник зазначає, що факт
реєстрації придбаного автокрану на
позивача як на фізичну особу, а також
відсутність у фізичних осіб
законодавчих підстав для нарахування
амортизації за основні засоби виключає
право СПД ОСОБА_1 на податковий кредит
за розглядуваною операцією.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України не вбачає
підстав для задоволення касаційних
вимог виходячи з такого.

Попередніми судовими інстанціями у
розгляді справи встановлено, що
податковою інспекцією було проведено
позапланову документальну перевірку
дотримання СПД ОСОБА_1 з питань
достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування ПДВ у
зменшення податкових зобов'язань з ПДВ
наступних податкових періодів по
уточнюючому розрахунку до декларації
за червень 2010 року, яка виникла за
рахунок від'ємного значення з ПДВ, що
виникло у період з 01.06.2008 по 31.07.2008.
Результати цієї перевірки висвітлені в
акті від 21.03.2011 № 1782/17-1108//6.

За наслідками цієї перевірки
податковим органом було прийнято
податкові повідомлення-рішення від
13.04.2011 № /0, згідно з яким СПД
ОСОБА_1 визначено суму завищення
бюджетного відшкодування з ПДВ за
червень 2011 року в розмірі 41486 грн., а
також від 13.04.2011 № /0 про
донарахування позивачеві грошового
зобов'язання з ПДВ у сумі 166 760 грн. (у
тому числі 133 408 грн. за основним
платежем та 33352 грн. за штрафними
санкціями).

Правова позиція податкового органу,
покладена в основу прийняття
зазначених актів індивідуальної дії,
полягає, зокрема, у тому, що позивач
безпідставно включив до податкового
кредиту суму ПДВ у ціні придбаного
автокрану. На обґрунтування цього
висновку ДПІ зазначає, що реєстрація
цього транспортного засобу на фізичну
особу ОСОБА_1, який не веде
бухгалтерський облік та не нараховує
амортизацію, виключає право позивача
на податковий кредит.

Відхиляючи наведені доводи
податкового органу як неспроможні,
суди попередніх інстанцій цілком
об'єктивно виходили з такого.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» (який визначав
порядок формування податкового
кредиту на час у періоді, охопленому
перевіркою) податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду, зокрема, у
зв'язку з придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

В силу вимог підпункту 7.4.5 пункту 7.4
цієї ж статті Закону не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Таким чином, умовами виникнення у
платника права на податковий кредит за
операцією з придбання об'єкта основних
фондів є реальне здійснення такої
операції з метою використання
відповідного об'єкта у власній
виробничій діяльності, а також
оформлення операції необхідними
документами первинного обліку
(зокрема, податковими накладними), що
містять достовірні відомості про обсяг
та зміст господарської операції. Інших
вимог для формування податкового
кредит (у тому числі і для фізичних осіб
- підприємців) податковим
законодавством не передбачено.

Як встановили суди, на підставі
договору купівлі-продажу від 23.06.2008 №
СФ-002695 позивач придбав у товариства з
обмеженою відповідальністю
«Автек-Харків» автокран з ціллю
ведення господарської діяльності.
Операція була оформлена актом
прийому-передачі від 02.07.2008, видатковою
накладною та податковими накладними.
Вказаний транспортний засіб було
введено позивачем в експлуатацію як
об'єкт основних фондів згідно за актом
від 02.07.2008 № ВЄКо-0001; спірний автокран
було обліковано позивачем як об'єкт
основних засобів з нарахуванням
амортизації та використано у
господарській діяльності СПД ОСОБА_1
шляхом надання послуг автокрана третім
особам.

Вказані обставини цілком об'єктивно
були розцінені судами як такі, що
свідчать про дотримання позивачем
законодавчо установлених умов для
включення до податкового кредиту суми
ПДВ у ціні придбаного автокрану. При
цьому суди правильно наголосили на
тому, що чинним законодавством
(зокрема, Порядком державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 07.09.1998 № 1388) не передбачена
реєстрація транспортного засобу на
фізичну особу - підприємця, а тому в
будь-якому випадку транспортний засіб
реєструється на фізичну особу, навіть у
разі його використання у господарській
діяльності цієї особи. Наведене
виключає правомірність позбавлення
приватних підприємців права на
податковий кредит лише з підстав
зазначення у свідоцтві про реєстрацію
транспортного засобу про придбання
останнього фізичною особою, а не
фізичною особою-підприємцем.

Суди цілком правомірно відхилили і
доводи ДПІ щодо відсутності у позивача
як платника єдиного податку
законодавчих підстав для ведення
бухгалтерського обліку та нарахування
амортизації на придбані об'єкти
основних фондів.

Адже, по-перше, положення пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» не дають підстави для
висновку про існування кореляції між
веденням платником бухгалтерського
обліку, здійсненням амортизаційних
нарахувань та правом на податковий
кредит.

По-друге ж, звільнення платника єдиного
податку від обов'язку вести
бухгалтерський облік балансової
вартості груп основних фондів та
нараховувати амортизацію не означає
заборону на вчинення відповідних дій.

Правильною є і надана судами правова
оцінка доводам ДПІ щодо несвоєчасного
відображення у складі податкового
кредиту сум ПДВ за податковими
накладними від 18.06.2008 № 1138, від 01.07.2008 №
1205 та від 02.07.2008 № 1217, на які також
посилався відповідач як на підставу
для прийняття оспорюваних податкових
повідомлень-рішень. Адже перенесення
платником у часі права на податковий
кредит не змінює стан його розрахунків
з бюджетом по ПДВ; пункт 7.4 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» містить лише вказівку на
період, в якому у платника виникає
право на податковий кредит, тоді як
використати таке право платник може у
будь-якому із звітних періодів у межах
1095 днів за умови дотримання умов
формування податкового кредиту.

Крім того, суди встановили, що до
початку проведення перевірки позивач
збільшив податковий кредит на
відповідні суми у періоди виникнення
права на податковий кредит шляхом
подання уточнюючих розрахунків до
податкових декларацій з ПДВ.

З урахуванням викладеного суди цілком
правомірно зазначили про відсутність
підстав для прийняття оспорюваних
податкових повідомлень-рішень та
обґрунтовано задовольнили позов.

Оскільки висновки судів відповідають
нормам чинного законодавства та
фактичним обставинам спору,
установленим на підставі повного та
об'єктивного дослідження доказів у
справі, то процесуальних підстав для
скасування оскаржуваних постанови та
ухвали судів першої та апеляційної
інстанцій зі спору не вбачається.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу державної
податкової інспекції в м. Суми
відхилити.

2. Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 07.09.2011 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 17.01.2012 у
справі № 2а-1870/4342/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку
статей 236-238 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько