Справа № 2а-12617/10/1370
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/55632/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В.,
Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., секретар:
Буденко В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційні скарги
Державної митної служби України та
Львівської митниці на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 7 квітня 2011
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 7 серпня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до Державної митної служби
України, Львівської митниці про
визнання незаконними та скасування
наказів, поновлення на роботі та
стягнення середньої заробітної плати,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2010 року позивач
звернувся до суду з зазначеним позовом
до відповідачів. Уточнивши позовні
вимоги, просив визнати незаконними і
скасувати наказ Державної митної
служби України від 24 листопада 2010 року
№ 2189-к та наказ Львівської митниці від
25 листопада 2010 року № 1080-к в частині
припинення перебування ОСОБА_4 на
державній службі в митних органах
України з 25 листопада 2010 року
відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону
України «Про державну службу»,
поновити його на посаді старшого
інспектора відділу митного оформлення
№ 4 митного поста «Рава-Руська»
Львівської митниці, стягнути з
Львівської митниці на його користь
середню заробітну плату за час
вимушеного прогулу.

Постановою Львівського
окружного адміністративного суду від 7
квітня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 7 серпня 2012
року, позов задоволено. Визнано
незаконними і скасовано наказ
Державної митної служби України від 24
листопада 2010 року № 2189-к та наказ
Львівської митниці від 25
листопада 2010 року № 1080-к в частині
припинення з 25 листопада 2010 року
перебування на державній службі в
митних органах ОСОБА_4 Поновлено
позивача на посаді старшого інспектора
відділу митного оформлення № 4 митного
поста «Рава-Руська» Львівської митниці
та стягнуто з Львівської митниці на
користь ОСОБА_4 заробітну плату за час
вимушеного прогулу з 25 листопада 2010
року по 7 квітня 2011 року у розмірі 15214
грн. 27 коп. Постанову суду в частині
поновлення позивача на посаді та
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу в межах суми
стягнення за один місяць у розмірі 3443
грн. 23 коп. допущено до негайного
виконання.

У касаційних скаргах Державна митна
служба України та Львівська митниця
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просять скасувати судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій та
ухвалити нове судове рішення про
відмову в задоволенні позову.

Перевіривши за матеріалами справи
доводи касаційних скарг та
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі у
межах касаційних скарг, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційні
скарги не підлягають задоволенню з
таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 проходив службу
в митних органах України з квітня 1998
року, 1 травня 2010 року займав посаду
старшого інспектора відділу митного
оформлення № 4 митного поста
«Рава-Руська» Львівської митниці.

Наказом Державної митної служби
України від 24 листопада 2010 року № 2189-к
за порушення Присяги
державних службовців, відповідно до
вимог п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про
державну службу» припинено з 25
листопада 2010 року перебування на
державній службі в митних органах
України ОСОБА_4, старшого інспектора
відділу митного оформлення № 4 митного
поста «Рава-Руська» Львівської
митниці.

Підставою для звільнення стали
висновки акту перевірки № 21/2010-п,
проведеної на основі наказу Державної
митної служби України від 16 листопада
2010 року № 311-в. В ході перевірки
встановлено, що в період з 6 листопада
2010 року по 14 листопада 2010 року з митної
території Республіки Польща виїхало 7
транспортних засобів з вантажем, щодо
яких наявна інформація про їх митне
оформлення польською стороною. Однак, в
модулі «диспетчер ЗМК», ПІК
«інспектор-2006» відсутня будь-яка
інформація про в'їзд їх на митну
територію України, про митне
оформлення цих транспортних засобів
посадовими особами Львівської митниці
за період часу, вказаного у відповідних
повідомленнях польської сторони, чи
вжиття належних заходів реагування.
Відповідно до журналу розподілу
функціональних обов'язків особового
складу ВМО № 1-4 митного поста
«Рава-Руська» Львівської митниці
позивач 6 листопада 2010 року, 13 листопада
2010 року та 14 листопада 2010 року був
відповідальним за випуск із зони
митного контролю в Україну. В акті
зазначено, що ОСОБА_4 не було вжито
належних заходів, передбачених
ст.ст. 40, 41 Митного кодексу України та п.
1.6.5.1 Технологічної схеми, тобто
неналежно виконано свої службові
обов'язки, передбачені п.п. 2.1-2.6, 2.11, 2.14,
2.18, 2.21, 2.31, 2.34 посадової інструкції
старшого інспектора відділу митного
оформлення № 4 митного поста
«Рава-Руська» Львівської митниці.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що відповідачами не доведено факт
вчинення позивачем протиправного
винного діяння, яке могло б свідчити
про порушення ним Присяги державного
службовця, рішення про припинення
державної служби позивача в митних
органах прийняте з порушенням
процедури, передбаченої чинним
законодавством.

Порядок, умови проходження і
припинення державної служби в митних
органах встановлено Законом України
«Про державну службу» та
Дисциплінарним статутом митної служби
України (далі - Дисциплінарний статут).

Правовий статус посадових осіб митної
служби України, їх права та обов'язки
визначаються Конституцією України,
Митним кодексом України, а в частині, що
ним не регулюється, - Законом України
«Про державну службу». Тобто
дисциплінарна відповідальність
посадових осіб митної служби
врегульована спеціальним
законодавством, у тому числі й нормами
Статуту. Норми Закону України «Про
державну службу» можуть
застосовуватися щодо посадових осіб
митної служби у тій частині, що не
врегульована спеціальним митним
законодавством, у тому числі й нормами
Статуту. Оскільки припинення державної
служби на підставі п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону
України «Про державну службу» є
крайнім заходом відповідальності
державного службовця за порушення
службової дисципліни, який виходить за
межі дисциплінарної відповідальності,
то неможливість застосування до
посадової особи митної служби України
дисциплінарних стягнень аж до
звільнення з митного органу має бути
мотивовано. Розділом 4 Статуту
визначено види дисциплінарних
стягнень та порядок їх застосування,
чітко врегульована процедура їх
застосування, завдяки чому
забезпечується належний захист
законних прав та інтересів працівників
при вирішенні питань їх дисциплінарної
відповідальності.

Передумовою звільнення є ретельне
службове розслідування, порядок
проведення якого регулюється
Інструкцією про порядок організації та
проведення службового розслідування і
службової перевірки в митній службі
України, затвердженою наказом
Державної митної служби України від 13
серпня 2010 року № 918. При цьому необхідно
враховувати, що наслідком вчинення
дисциплінарного правопорушення може
бути припинення державної служби за
порушення Присяги або звільнення з
митного органу, які є санкціями різних
рівнів відповідальності й не можуть
застосовуватися як альтернативні.
Звільнення за порушення Присяги може
мати місце лише тоді, коли державний
службовець скоїв проступок проти
інтересів служби, який суперечить
покладеним на нього обов'язкам,
підриває довіру до нього як носія
влади, що призводить до приниження
державного органу та унеможливлює
подальше виконання ним своїх
обов'язків. Державний службовець, який
вчинив дисциплінарний проступок, не
може бути звільнений за порушення
Присяги, якщо цей проступок не можна
кваліфікувати як порушення Присяги.

Зазначені висновки узгоджуються з
правовою позицією Верховного Суду
України, викладеною в постанові від 1
липня 2014 року (справа № 21-267а14).

За таких обставин, коли оскаржуваний
наказ не містить фактів порушення
присяги державного службовця, зокрема,
що державний службовець скоїв
проступок проти інтересів служби, який
суперечить покладеним на нього
обов'язкам, підриває довіру до нього як
до носія влади, що призводить до
приниження державного органу та
унеможливлює подальше виконання ним
своїх обов'язків, суд першої інстанції,
з яким погодився суд апеляційної
інстанції, дійшов обґрунтованого
висновку, що спірні наказ Державної
митної служби України від 24 листопада
2010 року № 2189-к та наказ Львівської
митниці від 25 листопада 2010 року № 1080-к в
частині звільнення ОСОБА_4 із займаної
посади на підставі п. 6 ч. 1 ст. 30
Закону України «Про державну службу» є
незаконними та прийнятими
необґрунтовано, у зв'язку з чим
підлягають скасуванню, а позовні
вимоги задоволенню.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Доводи касаційних скарг про порушення
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права безпідставні, не ґрунтуються на
доказах та спростовуються висновками
судів.

Тому колегія суддів, перевіривши у
межах доводів касаційних скарг
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційні
скарги необхідно залишити без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційні скарги Державної митної
служби України та Львівської митниці
залишити без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 7 квітня 2011
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 7 серпня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі,
оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.В. Тракало
Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк