Справа № 826/11825/14
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 жовтня 2014 року 09:40
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Кобилянського К.М., за участю секретаря
судового засідання Голод А.С.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1до Відділу державної
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції у місті
Києві про скасування постанов,
зобов'язання вчинити дії,за участю
представник позивача: ОСОБА_2
представник відповідача: Козирева Т.І.
На підставі частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
в судовому засіданні 15.10.2014 проголошено
вступну та резолютивну частини
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовною заявою до
відділу державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції у місті Києві (далі -
відповідач), в якій просить суд:
- скасувати постанову відповідача
від 12.06.2013 ВП №38159913 про стягнення з
боржника виконавчого збору;
- скасувати постанову відповідача
від 12.06.2013 ВП №38159913 про накладення
арешту на майно боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
- скасувати постанову відповідача
від 23.10.2013 ВП №38159913 про стягнення з
боржника витрат на проведення
- зобов'язати відповідача внести
до Державного реєстру обтяжень
рухомого майна запис про припинення
обтяження, зареєстрованого 22.07.2013 за
№13806592.
В обґрунтування позовних вимог
представник позивача зазначив, що на
його адресу не надходило жодних
документів щодо виконавчого
провадження №13806592 та він випадково у
нотаріуса дізнався про те, що на все
його майно накладено арешт та заборону
на його відчуження з 12.06.2013 на підставі
постанови відповідача від 12.06.2013 ВП
№38159913. Вказав на те, що самостійно
сплатив суму грошового зобов'язання,
яка була предметом стягнення у
виконавчому провадженні №13806592.
Позивач вважає, що у відповідача були
відсутні підстави для накладення
арешту на його майно, а також винесення
постанов про стягнення з боржника
виконавчого збору та витрат на
проведення виконавчих дій.
Відповідач проти позовних вимог
заперечив, в обґрунтування заперечень
зазначив, що в діях відповідача
відсутні порушення норм законодавства.
На його думку, оскаржувані постанови
винесені у відповідності до вимог
законодавства та підстави для їх
скасування відсутні.
Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
надані сторонами докази та пояснення,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, Окружний
адміністративний суд міста Києва
вважає позов таким, що підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 1 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Основною функцією державної
виконавчої служби є задоволення вимог
виконавчого документа, забезпечення
дотримання при цьому прав та законних
інтересів громадян та юридичних осіб,
сприяння їм у реалізації своїх
процесуальних прав.

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про
виконавче провадження» визначено, що
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

У відповідності до частини 1 статті 11
Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із частинами 1, 2 статті 25 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Суд встановив, що відповідач відкрив
виконавче провадження №38159913 на
підставі виконавчого документа: вимоги
Управління Пенсійного фонду України в
Святошинському районі міста Києва
№Ф-414 від 22.05.2013 про стягнення з ОСОБА_1
боргу у розмірі 4 618,59 грн., про що
прийняв постанову про відкриття
виконавчого провадження ВП №83159913 від
27.05.2013.

У постанові від 27.05.2013 ВП №83159913
відповідач надав позивачу семиденний
строк з дня винесення постанови для
добровільного виконання виконавчого
документа.

Частиною 5 статті 25 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
копії постанови про відкриття
виконавчого провадження надсилаються
не пізніше наступного робочого дня
стягувачу та боржникові.

У відповідності до частини 1 статті 31
Закону України «Про виконавче
провадження», копії постанов
державного виконавця та інші документи
виконавчого провадження (далі -
документи виконавчого провадження), що
державний виконавець зобов'язаний
довести до відома сторін та інших
учасників виконавчого провадження,
надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення.

Представник позивача зазначив, що
постанова про відкриття виконавчого
провадження ВП №83159913 від 27.05.2013 була
направлена на адресу боржника - ОСОБА_1
04.06.2013, на підтвердження чого надав
копію журналу реєстрації вихідної
кореспонденції (а.с. 102-104 Т. І).

Журнал вихідної кореспонденції не є
належним доказом направлення боржнику
постанови про відкриття виконавчого
провадження саме рекомендованим
листом з повідомленням про вручення.

Доказів того, що постанова про
відкриття виконавчого провадження ВП
№83159913 від 27.05.2013 була направлена
боржнику рекомендованим повідомленням
про вручення поштового відправлення,
відповідач суду не надав.

Позивач заперечив факт надходження на
його адресу зазначеної постанови та
зазначив, що випадково дізнався про
наявність даного виконавчого
провадження тільки 31.07.2014 з витягу з
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна.

В судовому засіданні 15.10.2014 суд допитав
в якості свідка начальника відділу
державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції у місті Києві Мацюк Олену
Володимирівну, яка зазначила, що станом
на дату відкриття виконавчого
провадження №83159913 не працювала на
посаді керівника відділу державної
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції у місті
Києві та їй не відомо причини не
направлення ОСОБА_1 постанови про
відкриття виконавчого провадження ВП
№83159913 від 27.05.2013 рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення. Крім того, стосовно
внесення представником відповідача
Боголей Іриною Юріївною власноручно
виправлення до дати дії довіреності
від 20.08.2014 (а.с. 29а Т. І) Мацюк О.В.
пояснила, що з цього питання з Боголей
І.Ю. проведено профілактичну роботу.

Положеннями частини 1 статті 27 Закону
України «Про виконавче провадження»
встановлено, що у разі ненадання
боржником у строки, встановлені
частиною другою статті 25 цього Закону
для самостійного виконання рішення,
документального підтвердження повного
виконання рішення державний
виконавець на наступний день після
закінчення відповідних строків
розпочинає примусове виконання
рішення.

Пунктом 5 частини 3 статті 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державному виконавцю у процесі
здійснення виконавчого провадження
надано право накладати арешт на майно
боржника, опечатувати, вилучати,
передавати таке майно на зберігання та
реалізовувати його в установленому
законодавством порядку.

Положеннями статті 57 Закону України
«Про виконавче провадження»
встановлено, що арешт майна боржника
застосовується для забезпечення
реального виконання рішення. Арешт на
майно боржника може накладатися
державним виконавцем, зокрема, шляхом
винесення постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження.

Постановами, передбаченими частиною
другою цієї статті, може бути
накладений арешт у розмірі суми
стягнення з урахуванням виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій та застосованих
державним виконавцем штрафів, на все
майно боржника або на окремі предмети.
Копії постанови, якою накладено арешт
на майно боржника та оголошено
заборону на його відчуження, державний
виконавець надсилає органам, що
здійснюють реєстрацію майна або ведуть
реєстр заборони на його відчуження.

12.06.2013 відповідач виніс постанову про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 12.06.2013
ВП №38159913, згідно якої накладено арешт
на все майно позивача у межах суми
стягнення: 4618,59 грн.

На виконання даної постанови було
накладено арешт на все майно ОСОБА_1, що
підтверджується копією витягу з
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна №44818302 від 31.07.2014 (а.с. 8-10 Т. І).

Відповідно до вимог частини 1 статті 28
Закону України «Про виконавче
провадження», у разі невиконання
боржником рішення майнового характеру
у строк, встановлений частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
його виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом.

Суд встановив, що 12.06.2013 відповідач
виніс постанову про стягнення з
боржника витрат виконавчого збору ВП
№38159913, згідно якої з ОСОБА_1
постановлено стягнути виконавчий збір
у розмірі 461,85 грн.

Враховуючи те, що відповідач не надав
доказів направлення ОСОБА_1 постанови
про відкриття виконавчого провадження
ВП №83159913 від 27.05.2013 рекомендованим
листом з повідомленням про вручення, а
відповідач заперечує факт отримання
даної постанови, суд дійшов висновку,
що позивач був позбавлений права в
добровільному порядку виконати
виконавчий документ (вимогу про сплату
боргу №414 від 03.04.2013), що в подальшому
призвело до передчасного винесення
постанови про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
від 12.06.2013 та постанови про стягнення з
боржника витрат виконавчого збору від
12.06.2013, з огляду на що вони є
протиправними та підлягають
скасуванню.

Позивач зазначив, що сума єдиного
соціального внеску у розмірі 4618,57 грн.,
щодо якої Управління Пенсійного фонду
України в Святошинському районі міста
Києва виставило вимогу №414 від 22.05.2013
про сплату боргу, була помилково
сплачена ним на інший рахунок
платіжним дорученням від 08.02.2013 №1688.

У зв'язку із зазначеним, позивач 26.06.2013
звернувся до Управління Пенсійного
фонду України в Святошинському районі
міста Києва із заявою про зарахування
вказаних коштів на вірний рахунок. (а.с.
39 Т. І).

Управління Пенсійного фонду України в
Святошинському районі міста Києва на
підставі вказаної заяви позивача,
зарахувало кошти в сумі 4 618,57 грн. на
відповідний рахунок 26.06.2013, про що
повідомило позивача листом від 23.08.2013
№13713/05 (а.с. 40 Т.І).

Суд з метою забезпечення повного і
всебічного з'ясування обставин в
адміністративній справі, звернувся до
Управління Пенсійного фонду України в
Святошинському районі міста Києва із
судовим запитом від 22.08.2014 №826/11825/14 щодо
надання інформації про сплату ОСОБА_1
суми боргу згідно вимоги №414 від 22.05.2013.

У відповідь на судовий запит,
Управління Пенсійного фонду України в
Святошинському районі міста Києва
надало суду картку особового рахунку
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
згідно якої кошти у розмірі 4618,59 грн.
надійшли в рахунок погашення єдиного
соціального внеску 26.06.2013.

З матеріалів виконавчого провадження
№38159913 вбачається, що Управління
Пенсійного фонду України в
Святошинському районі міста Києва
повідомило про сплату ОСОБА_1
заборгованості у розмірі 4618,59 грн.
листом від 08.08.2013 №12996/11, який надійшов
на адресу відділу державної виконавчої
служби Святошинського районного
управління юстиції у місті Києві 09.08.2013
та зареєстроване за вхідним №13441/03-78
(а.с. 68 Т. І).

Вищевикладене свідчить про те, що
позивач самостійно сплатив суму
заборгованості зі сплати єдиного
соціального внеску у розмірі 4618,59 грн.
на рахунок Управління Пенсійного фонду
України в Святошинському районі міста
Києва.

Суд встановив, що 23.10.2013 відповідач
виніс постанову про стягнення з
боржника витрат на проведення
виконавчих дій ВП №38159913, якою
постановлено стягнути з ОСОБА_1 витрати
на проведення виконавчих дій у сумі 100,00
грн.

Відповідно до частини 1 статті 41 Закону
України «Про виконавче провадження»
витрати органів державної виконавчої
служби, пов'язані з організацією та
проведенням виконавчих дій щодо
забезпечення примусового виконання
рішень, є витратами виконавчого
провадження.

Частиною 4 статті 41 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
до витрат, пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, належать
кошти, за рахунок яких здійснено
оплату:

1) перевезення, зберігання і реалізації
майна боржника;

2) послуг експертів, суб'єктів оціночної
діяльності - суб'єктів господарювання
та інших осіб, залучених у
встановленому законом порядку до
провадження виконавчих дій;

3) поштового переказу стягувачу
стягнених аліментних сум;

4) проведення розшуку боржника, його
майна або розшуку дитини;

5) розміщення оголошення в засобах
масової інформації;

6) виготовлення та пересилання
документів виконавчого провадження,
ведення Єдиного державного реєстру
виконавчих проваджень;

7) інших витрат, необхідних для
забезпечення належної організації
виконання рішень органами державної
виконавчої служби.

Положеннями частини 5 статті 41 Закону
України «Про виконавче провадження»
встановлено, що про стягнення з
боржника витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, державний виконавець
виносить постанову, яка затверджується
начальником відповідного відділу
державної виконавчої служби.

Пунктом 4.15.2 Інструкції про проведення
виконавчих дій, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 15.12.1999
№74/5 та зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 15.12.1999 за №865/4158 (далі -
Інструкція №74/5) встановлено, що про
суми витрат на проведення виконавчих
дій державний виконавець складає акт
про витрати на проведення виконавчих
дій (додаток 35), в якому зазначаються
перелік та суми витрат, пов'язаних з
проведенням виконавчих дій, а також
документи, якими вони підтверджуються,
з доданням копій таких документів.

З наданих відповідачем матеріалів
виконавчого провадження №38159913
вбачається, що державний виконавець не
складав акт про витрати на проведення
виконавчих дій.

Документів, які б підтверджували факт
понесення відповідачем витрат у
виконавчому провадженні №38159913 саме у
розмірі 100,00 грн. суду не надано.

Відповідно до пункту 10.2 постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України від 20.05.2013 № 7, зі змісту статті
162 Кодексу адміністративного
судочинства України випливає, що в разі
задоволення позову про визнання
протиправним рішення суб'єкта владних
повноважень чи його окремих положень
суд повинен зазначити про це в судовому
рішенні та одночасно застосувати один
із встановлених законом способів
захисту порушеного права позивача: про
скасування або визнання нечинними
рішення чи окремих його положень.

Таким чином, скасуванню рішення
суб'єкта владних повноважень чи його
окремих положень передує визнання його
протиправним.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що постанова про стягнення з
боржника витрат на проведення
виконавчих дій ВП №38159913 від 23.10.2013
винесена відповідачем безпідставно, з
огляду на що, дана постанова підлягає
визнанню протиправною та скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання
відповідача внести до Державного
реєстру обтяжень рухомого майна запису
про припинення обтяження,
зареєстрованого 22.07.2013 за №13806592, суд
зазначає, що вона є похідною від
позовної вимоги про скасування
постанови про накладення арешту на
майно боржника та оголошення заборони
на його відчуження від 12.06.2013 ВП №38159913.

Враховуючи протиправність вказаної
постанови відповідача, суд дійшов
висновку про наявність підстав для
зобов'язання відповідача внести до
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна запису про припинення обтяження,
зареєстрованого 22.07.2013 за №13806592.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, повно та
всебічно дослідивши наявні матеріали
справи, а також норми чинного
законодавства України, суд дійшов до
висновку про наявність підстав для
задоволення позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71,
160-163, 181, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити
повністю.

2. Визнати протиправною та
скасувати постанову відділу державної
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції у місті
Києві від 12.06.2013 ВП №38159913 про стягнення
з боржника виконавчого збору.

3. Визнати протиправною та
скасувати постанову відділу державної
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції у місті
Києві від 12.06.2013 ВП №38159913 про
накладення арешту на майно боржника та
оголошення заборони на його
відчуження.

4. Визнати протиправною та
скасувати постанову відділу державної
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції у місті
Києві від 23.10.2013 ВП №38159913 про стягнення
з боржника витрат на проведення
виконавчих дій.

5. Зобов'язати відділ державної
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції у місті
Києві внести до Державного реєстру
обтяжень рухомого майна запис про
припинення обтяження, зареєстрованого
22.07.2013 за №13806592.

6. Стягнути з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1)
судові витрати в сумі 73,08 грн. (сімдесят
три гривні 08 коп.).

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції протягом
десяти днів за правилами,
встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя
К.М.
Кобилянський

Повний текст постанови складено та
підписано 17.10.2014.