Справа № 819/2032/13-а
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2014 року
Справа № 876/12673/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.,

суддів:
Обрізка І.М., Левицької Н.Г.

за участі секретаря судових засідань
Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на постанову Тернопільського
окружного адміністративного суду від
18.09.2013 року у справі за позовом ОСОБА_2
до Тернопільської районної державної
адміністрації, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача: ОСОБА_4
про визнання дій протиправними та
скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з
адміністративним позовом до
Тернопільської районної державної
адміністрації, за участю третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимоїна
предмет спору на стороні відповідача -
ОСОБА_4, в якому просила визнати
протиправним та скасувати рішення № 21
від 23.06.2011р., рішення № 16 від 30.05.2013р.
комісії з питань захисту прав дитини
Тернопільської РДА; визнати
протиправним та скасувати висновок
№01-863/11 від 05.06.2013р., підписаний головою
Тернопільської РДА Щепановським В.В.,
про доцільність визначення місця
проживання малолітнього ОСОБА_6 з
батьком ОСОБА_4 відновити строк на
звернення до суду з позовом про
оскарження рішення № 21 від 23.06.2011 р.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
рішеннями комісії з питань захисту
прав дитини Тернопільської районної
державної адміністрації № 21 від
23.06.2011р., №16 від 30.05.2013р. рекомендовано
за доцільне визначення місця
проживання малолітнього ОСОБА_6 з
батьком ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1,.
15.05.06. 2013р. головою Тернопільської РДА
надано висновок № 01-863/11 про
доцільність визначення місця
проживання малолітнього ОСОБА_6 з
батьком.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 18.09.2013 року
у задоволенні адміністративного
позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач - ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу, вважаючи вказану постанову
незаконною, такою, що винесена за
невідповідності висновків суду
обставинам справи, тому просить
скасувати постанову суду та ухвалити
нове рішення про задоволення позову у
даній справі у повному обсязі.

При цьому, апелянт обґрунтовує та
мотивує свої вимоги аналогічно
обґрунтуванням, поданим в позовній
заяві, зокрема зазначає, що відповідач,
не застосувавши ч. 4, 5, 6 ст. 19, ст. 161, ч.2.
ст. 171 СК України, п. 72 Порядку
провадження органами опіки та
піклування діяльності, пов'язаної із
захистом прав дитини, затвердженого
постановою КМУ від 24.09.2008 р. № 866,
прийняв незаконні та необґрунтовані
рішення і висновок, тобто не на
підставі закону, без урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії),
упереджено, без дотримання необхідного
балансу між будь-якими несприятливими
наслідками для прав, свобод та
інтересів особи і цілями, на досягнення
яких спрямоване це рішення (дія), що
відповідно до ч. 3. ст. 2 КАС України є
підставами для визнання оскаржуваних
рішень протиправними та їх скасування.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
необхідно частково задовольнити, з
наступних мотивів.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, колегія суддів,
керуючись правилами ст. 195 КАС України,
врахувала наступні норми чинного
законодавства та обставини справи.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що позивач звернулась до
суду з позовом про визнання
протиправними та скасування рішень № 21
від 23.06.2011 року, № 16 від 30.05.2013 року
комісії з питань захисту прав дитини
Тернопільської РДА та визнати
протиправним і скасувати висновок
№01-863/11 від 05.06.2013 року, підписаний
головою Тернопільської РДА
Щепановським В.В., про доцільність
визначення місця проживання
малолітнього ОСОБА_6 з батьком ОСОБА_4.

Відповідно до статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в
тому числі на виконання делегованих
повноважень.

Частиною 2 статті 4 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
всі публічно-правові спори, крім
спорів, для яких законом встановлений
інший порядок судового вирішення.

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Частиною 1 статті 17 вказаного Кодексу
передбачено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
правовідносини, що виникають у зв'язку
з здійсненням суб'єктом владних
повноважень владних управлінських
функцій, а також у зв'язку з публічним
формуванням суб'єкта владних
повноважень шляхом виборів або
референдуму.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 3
цього ж Кодексу справа
адміністративної юрисдикції -
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

З матеріалів справи слідує, що орган
опіки та піклування Тернопільської
районної державної адміністрації,
залучена як третя особа у цивільній
справі №607/8999/13-ц за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про відібрання дитини, що
розглядалась Тернопільським
міськрайонним судом.

У якості доказу по цивільній справі
№607/8999/13-ц прийнято висновки комісією з
питань захисту прав дитини
Тернопільської РДА № 21 від 23.06.2011 року,
№ 16 від 30.05.2013 року, висновок №01-863/11 від
05.06.2013 року, підписаний головою
Тернопільської РДА Щепановським В.В.,
про доцільність визначення місця
проживання малолітнього ОСОБА_6 з
батьком ОСОБА_4.

Зазначені оскаржувані висновки, яким
зазначено за доцільне визначити місце
проживання малолітнього ОСОБА_6 з
батьком Тернопільської районної
державної адміністрації, як органом
опіки і піклування, було подано до
Тернопільським міськрайонним судом в
порядку статті 19 Сімейного кодексу
України.

Так, статтею 19 Сімейного кодексу
України визначено, що при розгляді
судом спорів щодо участі одного з
батьків у вихованні дитини, місця
проживання дитини, позбавлення та
поновлення батьківських прав,
побачення з дитиною матері, батька, які
позбавлені батьківських прав,
відібрання дитини від особи, яка тримає
її у себе не на підставі закону або
рішення суду, управління батьками
майном дитини, скасування усиновлення
та визнання його недійсним
обов'язковою є участь органу опіки та
піклування.

Орган опіки та піклування подає суду
письмовий висновок щодо розв'язання
спору на підставі відомостей,
одержаних у результаті обстеження умов
проживання дитини, батьків, інших осіб,
які бажають проживати з дитиною, брати
участь у її вихованні, а також на
підставі інших документів, які
стосуються справи (частина 5 статті 19
Сімейного кодексу України). При
розгляді сімейних спорів обов'язковими
є наявність письмового висновку
органів опіки і піклування та їхня
участь у судовому засіданні. Складання
зазначених висновків і участь у
судових засіданнях покладено на
відділи й управління освіти районних,
районних у містах Києві та Севастополі
державних адміністрацій і виконавчих
комітетів міських чи районних у містах
рад.

Тобто з наведеного слідує, що
оскаржуваний висновок в даному випадку
не є рішенням суб'єкта владних
повноважень у сфері управлінської
діяльності, а є одними із доказів у
цивільній справі, оцінка якому буде
надана під час розгляду цивільної
справи №607/8999/13-ц.

За таких обставин, даний спір не
підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства,
оскільки не має усіх невід'ємних ознак
публічно-правового спору.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
157 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд закриває
провадження у справі, якщо справу не
належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція міститься в
ухвалі Вищого адміністративного суд
України від 14.11.2013 року у справі за
№К/9991/31562/12.

Відповідно до ч.1 ст.203 КАС України
постанова або ухвала суду першої
інстанції скасовується в апеляційному
порядку і позовна заява залишається
без розгляду або провадження у справі
закривається з підстав, встановлених
відповідно статтями 155 і 157 цього
Кодексу.

З огляду на викладене, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
суд першої інстанції, приймаючи
постанову про відмову в задоволенні
позову не повністю з»ясував обставини,
що мають значення для справи, його
висновки не відповідають обставинам
справи, а відтак постанова підлягає
скасуванню, як незаконна та
необґрунтована.

В той же час, колегія суддів
вважає, що провадження в справі
підлягає закриттю на підставі п.4 ч.1
ст.157 КАС України.

Таким чином суд приходить до висновку,
що постанову Тернопільського
окружного адміністративного суду від
18.09.2013 року у даній справі необхідно
скасувати та справу закрити
провадженням.

Керуючись ст.157, ч.3 ст. 160, ст. 195, ст.202, ч.1
ст.203, п.4 ч.1 ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України,
суд апеляційної інстанції

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Скасувати постанову Тернопільського
окружного адміністративного суду від
18.09.2013 року у справі №819/1917/13-а, а
провадження у справі закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом 20-ти днів з дня
набрання ухвалою законної сили, а у
разі складення ухвали в повному обсязі
відповідно до ст.160 КАС України - з дня
складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя :
В.П.Сапіга

Судді:
І.М. Обрізко

Н.Г. Левицька

Повний текст виготовлено 14.10.2014р.