Справа № 815/3429/14
Суддя: Золотніков О.С.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/3429/14

Категорія: 2.2 Головуючий в 1 інстанції:
Токмілова Л. М.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

головуючого Золотнікова О.С.,

суддів Осіпова Ю.В. та Скрипченка В.О.,

при секретарі Мадюді В.В.,

за участю представника позивача
Марієна І.С. та представника
відповідача Малової Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі апеляційну
скаргу Всеукраїнської громадської
організації «Комітет
конституційно-правового контролю
України» на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 03
липня 2014 року по справі за
адміністративним позовом
Всеукраїнської громадської
організації «Комітет
конституційно-правового контролю
України» до Одеського національного
політехнічного університету та
ректора Одеського національного
політехнічного університету
Оборського Геннадія Олександровича
про визнання дій протиправними, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2014 року Всеукраїнська
громадська організація «Комітет
конституційно-правового контролю
України» (далі ВГО «Комітет
конституційно-правового контролю
України») звернулась до суду з позовом
до Одеського національного
політехнічного університету та
ректора Одеського національного
політехнічного університету
Оборського Г.О. (далі ОНПУ, ректор ОНПУ)
про визнання дій відповідачів щодо
ненадання інформації на запит
протиправними.

В обґрунтування позову зазначалось, що
25 листопада 2013 року позивач направив
розпорядникам інформації - ректору
ОНПУ та ОНПУ запит на інформацію за №
905/4-13. 14 січня 2014 року на адресу ВГО
«Комітет конституційно-правового
контролю України» надійшов лист
відповідача від 10 січня 2014 року за №
35/11-06 з пропозицією оплатити відповідно
до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про доступ
до публічної інформації» фактичні
витрати на копіювання та друк
документів у розмірі 427 грн.. На думку
позивача, відповідачем порушено право
ВГО «Комітет конституційно-правового
контролю України» на отримання
публічної інформації, оскільки
відповідно до ч. 4 ст. 21 Закону України
«Про доступ до публічної інформації»
при наданні особі інформації про себе
та інформації, що становить суспільний
інтерес, плата за копіювання та друк не
стягується.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 03 липня 2014
року у задоволенні позовних вимог ВГО
«Комітет конституційно-правового
контролю України» відмовлено у повному
обсязі.

Не погоджуючись з постановленим по
справі судовим рішенням, представник
ВГО «Комітет конституційно-правового
контролю України» в апеляційній скарзі
зазначає, що судом при вирішенні справи
неповно з'ясовано обставини, що мають
значення для справи, і, крім того,
порушено норми матеріального права.
Так, судом не прийнято до уваги
положення ч. 4 ст. 21 Закону України «Про
доступ до публічної інформації» щодо
відсутності оплати витрат при наданні
особі інформації «про себе» та
«інформації, що становить суспільний
інтерес». Крім того, судом не враховано
п. 3 ч. 1 ст. 13 названого Закону,
відповідно до якого відповідачі
являються розпорядниками публічної
інформації, а тому повинні виконувати
свої обов'язки, передбачені вказаним
вище Законом. У зв'язку з викладеним в
апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування постанови суду першої
інстанції з винесенням нової постанови
про задоволення позовних вимог у
повному обсязі.

В запереченнях на апеляційну скаргу
ректор ОНПУ просить залишити оскаржене
судове рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, виступи
позивача в підтримку апеляційної
скарги, а також представника
відповідача про залишення постанови
суду першої інстанції без змін,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до висновку
про необхідність її часткового
задоволення.

Судом встановлено, що 25 листопада 2013
року ВГО «Комітет
конституційно-правового контролю
України» направила ОНПУ та ректору
ОНПУ запит на інформацію за № 905/4-13.

14 січня 2014 року на адресу позивача
надійшов лист ОНПУ від 10 січня 2014 року
за № 35/11-06 з пропозицією оплатити
відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України
«Про доступ до публічної інформації»
фактичні витрати на копіювання та друк
документів у розмірі 427 грн..

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
послався на обов'язок позивача
відшкодувати фактичні витрати на
копіювання та друк документів
відповідно до ч. ч. 2 та 3 ст. 21 Закону
України «Про доступ до публічної
інформації».

Проте, із зазначеним висновком суду
першої інстанції погодитись не можна.

Так, порядок здійснення та
забезпечення права кожного на доступ
до інформації, що знаходиться у
володінні суб'єктів владних
повноважень, інших розпорядників
публічної інформації та інформації, що
становить суспільний інтерес, визначає
Закон України «Про доступ до публічної
інформації».

За визначенням, наведеним в статті 1
названого Закону, публічна інформація -
це відображена та задокументована
будь-якими засобами та на будь-яких
носіях інформація, що була отримана або
створена в процесі виконання
суб'єктами владних повноважень своїх
обов'язків, передбачених чинним
законодавством, або яка знаходиться у
володінні суб'єктів владних
повноважень, інших розпорядників
публічної інформації, визначених цим
Законом. Публічна інформація є
відкритою, крім випадків, встановлених
законом.

Відповідно до ст. 3 Закону право на
доступ до публічної інформації
гарантується:

1) обов'язком розпорядників інформації
надавати та оприлюднювати інформацію,
крім випадків, передбачених законом;

2) визначенням розпорядником
інформації спеціальних структурних
підрозділів або посадових осіб, які
організовують у встановленому порядку
доступ до публічної інформації, якою
він володіє;

3) максимальним спрощенням процедури
подання запиту та отримання
інформації;

4) доступом до засідань колегіальних
суб'єктів владних повноважень, крім
випадків, передбачених законодавством;

5) здійсненням парламентського,
громадського та державного контролю за
дотриманням прав на доступ до
публічної інформації;

6) юридичною відповідальністю за
порушення законодавства про доступ до
публічної інформації.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону
розпорядниками інформації для цілей
цього Закону визнаються особи, якщо
вони виконують делеговані
повноваження суб'єктів владних
повноважень згідно із законом чи
договором, включаючи надання освітніх,
оздоровчих, соціальних або інших
державних послуг, - стосовно
інформації, пов'язаної з виконанням
їхніх обов'язків.

Як встановлено матеріалами справи,
ОНПУ є вищим навчальним закладом
державної форми власності.

Положення ст. 1 Закону України «Про вищу
освіту» визначає вищий навчальний
заклад державної форми власності як
вищий навчальний заклад, заснований
державою, що фінансується з державного
бюджету і підпорядковується
відповідному центральному органу
виконавчої влади.

У відповідності до частин 3 та 4 ст. 13
Закону України «Про доступ до
публічної інформації» на
розпорядників інформації, визначених у
пунктах 2, 3, 4 частини першої та в
частині другій цієї статті, вимоги
цього Закону поширюються лише в
частині оприлюднення та надання
відповідної інформації за запитами.

Усі розпорядники інформації незалежно
від нормативно-правового акта, на
підставі якого вони діють, при
вирішенні питань щодо доступу до
інформації мають керуватися цим
Законом.

Обов'язки розпорядників інформації
визначені в статті 14 Закону. Так,
розпорядники інформації зобов'язані:

1) оприлюднювати інформацію про свою
діяльність та прийняті рішення;

2) систематично вести облік документів,
що знаходяться в їхньому володінні;

3) вести облік запитів на інформацію;

4) визначати спеціальні місця для
роботи запитувачів з документами чи їх
копіями, а також надавати право
запитувачам робити виписки з них,
фотографувати, копіювати, сканувати їх,
записувати на будь-які носії
інформації тощо;

5) мати спеціальні структурні
підрозділи або призначати
відповідальних осіб для забезпечення
доступу запитувачів до інформації;

6) надавати достовірну, точну та повну
інформацію, а також у разі потреби
перевіряти правильність та
об'єктивність наданої інформації.

Відповідно до частин 1 та 4 ст. 20 Закону
розпорядник інформації має надати
відповідь на запит на інформацію не
пізніше п'яти робочих днів з дня
отримання запиту.

У разі якщо запит стосується надання
великого обсягу інформації або
потребує пошуку інформації серед
значної кількості даних, розпорядник
інформації може продовжити строк
розгляду запиту до 20 робочих днів з
обґрунтуванням такого продовження. Про
продовження строку розпорядник
інформації повідомляє запитувача в
письмовій формі не пізніше п'яти
робочих днів з дня отримання запиту.

Як вбачається з матеріалів справи, 25
листопада 2013 року ВГО «Комітет
конституційно-правового контролю
України» направила ОНПУ та ректору
ОНПУ запит на інформацію за № 905/4-13 з
проханням надати належним чином
засвідчені копії:

- Статуту вищого навчального закладу
(далі ВНЗ):

- Свідоцтва про реєстрацію ВНЗ;

- Довідки про включення ВНЗ до
Державного реєстру ВНЗ України з
додатками;

- Ліцензії ВНЗ та додатків до неї;

- Витягу ВНЗ із Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців;

- Правил прийому до ВНЗ у 2014 році;

- Положення про приймальну комісію ВНЗ;

- Наказу про затвердження складу
приймальної комісії ВНЗ (а. с. 8).

14 січня 2014 року на адресу позивача
надійшов лист ОНПУ від 10 січня 2014 року
за № 35/11-06 з пропозицією оплатити
відповідно до ст. 21 Закону України «Про
доступ до публічної інформації»
фактичні витрати на копіювання та друк
документів у розмірі 427 грн. (а. с. 9-10).

Згідно статті 21 Закону України «Про
доступ до публічної інформації»
інформація на запит надається
безкоштовно.

У разі якщо задоволення запиту на
інформацію передбачає виготовлення
копій документів обсягом більш як 10
сторінок, запитувач зобов'язаний
відшкодувати фактичні витрати на
копіювання та друк.

Розмір фактичних витрат визначається
відповідним розпорядником на
копіювання та друк в межах граничних
норм, встановлених Кабінетом Міністрів
України. У разі якщо розпорядник
інформації не встановив розміру плати
за копіювання або друк, інформація
надається безкоштовно.

Разом з цим, частиною четвертою
названої статті передбачено, що при
наданні особі інформації про себе та
інформації, що становить суспільний
інтерес, плата за копіювання та друк не
стягується.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України
«Про інформацію» предметом
суспільного інтересу вважається
інформація, яка свідчить про загрозу
державному суверенітету,
територіальній цілісності України;
забезпечує реалізацію конституційних
прав, свобод і обов'язків; свідчить про
можливість порушення прав людини,
введення громадськості в оману,
шкідливі екологічні та інші негативні
наслідки діяльності (бездіяльності)
фізичних або юридичних осіб тощо.

При цьому, чинним законодавством не
передбачено вичерпного переліку
інформації, що становить суспільний
інтерес.

Аналізуючи критерії та умови, за яких
можна вважати, що інформація є такою, що
становить суспільний інтерес,
апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 53 Конституції
України кожен має право на освіту.

Держава забезпечує доступність і
безоплатність дошкільної, повної
загальної середньої,
професійно-технічної, вищої освіти в
державних і комунальних навчальних
закладах; розвиток дошкільної, повної
загальної середньої, позашкільної,
професійно-технічної, вищої і
післядипломної освіти, різних форм
навчання; надання державних стипендій
та пільг учням і студентам.

Таким чином, згідно аналізу положень
законів України «Про доступ до
публічної інформації» та «Про
інформацію» суспільно необхідною є
інформація, що становить суспільний
інтерес, зокрема, яка забезпечує
реалізацію конституційних прав, свобод
і обов'язків, серед яких є право на
освіту.

Так, із запиту позивача вбачається, що
запитувана ним інформація відноситься
до сфери освіти, стосується, у тому
числі, умов вступу до ВНЗ, тобто
спрямована на забезпечення права на
отримання освіти, передбаченого
статтею 53 Конституції України.

Як зазначено в апеляційній скарзі та
наголошено представником позивача в
судовому засіданні суду апеляційної
інстанції, зазначена інформація
необхідна позивачу для проведення
юридичної експертизи документів, якими
регулюється прийом студентів до ОНПУ,
оскільки непоодинокими є випадки, коли
вищі навчальні заклади здійснюють
протиправний прийом на навчання за
відсутності ліцензії, акредитації МОН,
атестації педагогічних
науково-керівних кадрів, при не
затвердженні статуту ВНЗ, за
відсутності необхідної
матеріально-технічної бази,
науково-методичної бази,
науково-педагогічних кадрів, за
відсутності ліцензованого напряму,
ліцензованої спеціальності,
акредитованого напряму, акредитованої
спеціальності. Абітурієнти та їх
батьки, не маючи відповідного досвіду
та знань, вводяться окремими вищими
навчальними закладами в оману під час
проведення зарахування до них.

На підставі викладеного, апеляційний
суд приходить до висновку, що
запитувана позивачем інформація
необхідна останньому для забезпечення
реалізації конституційного права
громадян на освіту, а також для
недопущення можливості порушення прав
людини, введення громадськості в оману,
а тому може вважатись інформацією, що
становить суспільний інтерес.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про
доступ до публічної інформації»
рішення, дії чи бездіяльність
розпорядників інформації можуть бути
оскаржені до керівника розпорядника,
вищого органу або суду.

Запитувач має право оскаржити:

1) відмову в задоволенні запиту на
інформацію;

2) відстрочку задоволення запиту на
інформацію;

3) ненадання відповіді на запит на
інформацію;

4) надання недостовірної або неповної
інформації;

5) несвоєчасне надання інформації;

6) невиконання розпорядниками обов'язку
оприлюднювати інформацію відповідно
до статті 15 цього Закону;

7) інші рішення, дії чи бездіяльність
розпорядників інформації, що порушили
законні права та інтереси запитувача.

На підставі викладеного, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що позивачу безпідставно не
надано доступ до публічної інформації,
що є підставою для задоволення
позовних вимог.

Разом з цим, апеляційний суд приходить
до висновку про необхідність
задоволення позовних вимог ВГО
«Комітет конституційно-правового
контролю України» лише в частині
визнання протиправними дій Одеського
національного політехнічного
університету, оскільки виходячи зі
змісту запиту, а також наведених вище
положень п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону України
«Про доступ до публічної інформації»
та ст. 1 Закону України «Про вищу
освіту» розпорядником запитаної
позивачем публічної інформації є саме
ОНПУ, а не його ректор.

Враховуючи, що висновки суду першої
інстанції не відповідають обставинам
справи, і, крім того, судом порушено
норми матеріального права, що призвело
до неправильного вирішення справи,
постановлене судове рішення на
підставі пунктів 3 та 4 ч. 1 ст. 202 КАС
України підлягає скасуванню з
винесенням нової постанови про
часткове задоволення вимог позивача.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС
України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Всеукраїнської
громадської організації «Комітет
конституційно-правового контролю
України» задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 03 липня 2014
року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні
вимоги Всеукраїнської громадської
організації «Комітет
конституційно-правового контролю
України» задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Одеського
національного політехнічного
університету щодо ненадання
інформації на запит від 25 листопада 2013
року № 905/4-13.

В іншій частині відмовити
Всеукраїнській громадській
організації «Комітет
конституційно-правового контролю
України» у задоволенні позовних вимог.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено 20
жовтня 2014 року.

Головуючий:

Судді: