Справа № 2а/0370/3904/12
Суддя: Качмар В.Я.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 року
Справа № 129/13/876

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю «Волиньбудсервіс» на
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 07 грудня 2012
року в справі за позовом Управління
Пенсійного фонду України в м.Луцьку
Волинської області до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Волиньбудсервіс» про стягнення
заборгованості,

В С Т А Н О
В И В :

28.11.2012 Управління Пенсійного фонду
України в м.Луцьку Волинської області
(далі - УПФ) звернулося до суду з позовом
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Волиньбудсервіс»
(далі - ТОВ) про стягнення
заборгованості по відшкодуванню
фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій за 2011 рік, покликаючись
на те, що підприємством підлягають
відшкодуванню вказані витрати
Пенсійного фонду України (далі - ПФУ) у
відповідності до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі - Закон №1058-IV) та
«Інструкції про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України», затвердженою постановою
правління ПФУ від 19.12.2003 №21-1 (далі -
Інструкція).

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 07 грудня 2012
року в справі №2а/0370/3904/12 заявлений
позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням,
його оскаржило ТОВ, яке покликаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову
якою відмовити у задоволенні позову. У
поданій апеляційній скарзі вказує, що
підприємство не було повідомлено про
призначення пільгової пенсії
відповідним працівникам, а тому таке не
могло виконувати вчасно покладені на
нього обов'язки щодо сплати фактичних
витрат на виплату та доставку пенсій.
Крім того, зазначає, що судом першої
інстанції безпідставно не взято до
уваги, що УПФ пропустило строк
звернення до суду встановлений ст.99 КАС
України.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому апеляційний суд, у
відповідності до ч.1 ст.197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.
Перевіривши матеріали справи,
апеляційну скаргу, суд апеляційної
інстанції приходить до переконання, що
апеляційну скаргу належить
задовольнити частково з таких
міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що оскільки
підприємство зобов'язане згідно
чинного законодавства відшкодовувати
УПФ його витрати на виплату та доставку
пільгових пенсій, однак вказаного не
вчинило та доказів сплати суду не
надало, то вимоги УПФ є підставними.

Проте, такі висновки суду першої
інстанції не відповідають фактичним
обставинам справи та є лише частково
вірними з таких міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено матеріалами справи,
ТОВ є платником збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування, а тому у
відповідності до Закону №1058-IV, Закону
України «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування» (далі -
Закон №400/97-ВР), УПФ надіслано
відповідачу розрахунки фактичних
витрат на виплату та доставку пенсій
призначених відповідно до п.«б-з» ст.13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) за
2011 рік на суму 15596,28грн, які останнім
отримані лише 19.11.2012 (а.с.11).

Відповідачем наявна заборгованість по
відшкодуванню фактичних витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій
залишається не сплаченою, що стало
підставою для звернення УПФ до суду із
цим адміністративним позовом.

Обов'язок з відшкодування відповідних
витрат УПФ встановлено Законом
№400/97-ВР.

Згідно з абз.4 п.1 ст.2 Закону №400/97-ВР для
платників збору, визначених пунктами 1
та 2 статті 1 цього Закону, крім тих, які
є платниками фіксованого
сільськогосподарського податку,
об'єктом оподаткування є також
фактичні витрати на виплату і доставку
пенсій, призначених відповідно до
пунктів «б» - «з» ст.13 Закону №1788-ХІІ до
досягнення працівниками пенсійного
віку, передбаченого ст.12 цього ж Закону.

Абзацом 3 п.1 ст.4 Закону №400/97-ВР
встановлено ставка збору у розмірі 100
відсотків від об'єкта оподаткування,
визначеного абз.4 п.1 ст.2 цього Закону.

Обов'язок відшкодування витрат з
виплати пенсій, призначених за ст.13
Закону №1788-ХІІ передбачений п.2
Прикінцевих положень Закону №1058-IV, за
правилами якого пенсійне забезпечення
застрахованих осіб, які працювали або
працюють на підземних роботах, роботах
з особливо шкідливими й важкими
умовами праці за списком №1 та на інших
роботах із шкідливими і важкими
умовами праці за списком №2 виробництв,
робіт, професій, посад і показників,
затверджених Кабінетом Міністрів
України, та за результатами атестації
робочих місць, на посадах, що дають
право на призначення пенсії за віком на
пільгових умовах або за вислугу років,
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, мали право на пенсію на
пільгових умовах або за вислугу років,
здійснюється згідно з окремим
законодавчим актом через професійні та
корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного
забезпечення через професійні та
корпоративні фонди особам, зазначеним
в абзаці першому цього пункту, пенсії
призначаються за нормами Закону №1058-IV
в разі досягнення пенсійного віку та
наявності трудового стажу,
передбаченого Законом №1788-ХІІ. У цьому
випадку розміри пенсій визначаються
відповідно до ст.27 та з урахуванням
норм ст.28 Закону №1058-IV. При цьому
зберігається порядок покриття витрат
на виплату і доставку цих пенсій, що
діяв до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №1058-IV
діяв Закон №400/97-ВР, абз.4 п.1 ст.2 якого
передбачалось, що для платників збору,
визначених пунктами 1 та 2 ст.1 цього
Закону, об'єктом оподаткування є також
фактичні витрати на виплату і доставку
пенсій призначених відповідно до
пунктів «б» - «з» ст.13 Закону №1788-ХІІ.

Відповідно до абз.4 пп.1 цього ж пункту
підприємства та організації з коштів,
призначених на оплату праці, вносять до
Пенсійного фонду плату, що покриває
фактичні витрати на виплату і доставку
пенсій особам, які були зайняті повний
робочий день на підземних роботах, на
роботах з особливо шкідливими й
важкими умовами праці за списком №1
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджених Кабінетом
Міністрів України, крім тих, що були
безпосередньо зайняті повний робочий
день на підземних роботах (включаючи
особовий склад гірничорятувальних
частин) з видобутку вугілля, сланцю,
руди та інших корисних копалин, на
будівництві шахт та рудників за
списком робіт і професій, затвердженим
Кабінетом Міністрів України, починаючи
з дня набрання чинності цим Законом, у
розмірі 20 відсотків з наступним
збільшенням її щороку на 10 відсотків до
100-відсоткового розміру відшкодування
фактичних витрат на виплату і доставку
цих пенсій до набуття права на пенсію
за віком відповідно до цього Закону.

Враховуючи, що положення абз.4 п.2
прикінцевих положень Закону №1058-IV є
спеціальними щодо абз.3 п.2 прикінцевих
положень цього ж Закону, апеляційний
суд приходить до висновку про
існування у відповідача обов'язку
відшкодовувати органам ПФУ суми
фактичних витрат на виплату і доставку
пенсій, призначених на пільгових
умовах відповідно до пунктів «а»,
«б»-«з» ст.13 Закону №1788-ХІІ.

Проте, одночасно із наведеним вище, суд
апеляційної інстанції вважає за
необхідне зазначити наступне.

Так, п.6.4. Інструкції визначено, що
розмір сум до відшкодування на
поточний рік визначається відділами
надходження доходів органів ПФУ
щорічно у розрахунках фактичних витрат
на виплату та доставку пільгових
пенсій, призначених відповідно до
частини 2 «Прикінцевих положень»
Закону (згідно з додатками 6 та 7), які
надсилаються підприємствам до 20-го
січня поточного року та протягом 10 днів
з новопризначених (перерахованих)
пенсій.

Згідно п.6.8 Інструкції підприємства
щомісяця до 25-го числа вносять до
Пенсійного фонду зазначену в
повідомленні місячну суму фактичних
витрат на виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах.

Заборгованість перед органами ПФУ з
відшкодування витрат на виплату і
доставку пільгових пенсій в силу
положень ст.1 Закону №1058-IV не є
недоїмкою із сплати страхових внесків,
а тому пенсійні органи, звертаючись до
суду з позовами про стягнення такої
повинні додержуватися вимог ст.99 КАС
України.

У відповідності до ч.2 ст.99 КАС України,
для звернення до адміністративного
суду суб'єкта владних повноважень
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня виникнення підстав,
що дають суб'єкту владних повноважень
право на пред'явлення передбачених
законом вимог.

Як вбачається із матеріалів справи,
заборгованість підприємства із сплати
фактичних витрат на виплату і доставку
пільгових пенсій виникла в період з
січня по грудень 2011 року, а тому
враховуючи п.6.8 Інструкції перебіг
строку звернення до суду у даному
випадку для позивача розпочався 26.12.2011
та закінчився 26.06.2012.

Крім цього, в порушення п.6.4 Інструкції
надіслані УПФ розрахунки фактичних
витрат на виплату та доставку пенсій,
призначених відповідно ч.2 Прикінцевих
положень Закону №1058-IV, в частині
пенсій, призначених відповідно до п.п.
«б» - «з» ст.13 Закону №1788-ХІІ за 2011 рік
ТОВ надіслано та отримано лише в
листопаді 2012 року (а.с.11).

До адміністративного суду УПФ
звернулося лише 28.11.2012, тобто з
пропуском шестимісячного строку
звернення до суду, передбаченого ст.99
КАС України.

Відповідно до ст.100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними.

УПФ не надано жодних доказів, які б
свідчили про поважність причин
пропуску ним строку звернення до
адміністративного суду, а тому
апеляційний суд приходить до висновку
про те, що адміністративний позов слід
залишити без розгляду, оскільки такий
подано із грубим порушенням
встановленого ст.99 КАС України строку
без поважних причин.

З огляду на викладене, оскільки
постанова суду першої інстанції
ухвалена із порушенням норм
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, то
апеляційну скаргу належить
задовольнити частково, а оскаржувану
постанову слід скасувати та
постановити ухвалу про залишення
позову без розгляду.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 203, 205, 206, 254 КАС
України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Волиньбудсервіс» задовольнити
частково.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 30 листопада
2012 року скасувати та постановити
ухвалу якою адміністративний позов
Управління Пенсійного фонду України в
м.Луцьку Волинської області залишити
без розгляду.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя
В.Я. Качмар

Суддя
О.М. Гінда

Суддя
В.В. Ніколін