Справа № 804/15193/14
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Коренева А.О.,
при секретарі судового засідання
представника позивача - Павлової Т.І.,
представника відповідача - Пішунін О.А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську в
приміщенні Дніпропетровського
окружного адміністративного суду
адміністративну справу за позовом
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Приватного підприємства
«Одіум-Престиж» про стягнення
адміністративного-господарських
санкцій та пені в сумі 19 852,39 грн., -
Позивач, Дніпропетровське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів, звернувся до суду з позовом
до ПП «Одіум-Престиж» про стягнення
адміністративного-господарських
санкцій та пені в сумі 19 852,39 грн. На
обґрунтування заявлених вимог позивач
зазначив, що відповідачем не сплачена
адміністративно-господарських санкцій
в розмірі 19 846,44 грн. за 1 незайняте
протягом 2013р. робоче місце, призначене
для забезпечення працевлаштування
інвалідів. В судовому засіданні
представник позивача позовні вимоги
підтримав та просив їх задовольнити.
Відповідач, ПП «Одіум-Престиж», проти
задоволення позову заперечував,
зазначивши, що ним були здійснені всі
заходи для працевлаштування інваліда
на відповідне вакантне місце. В
судовому засіданні представник
відповідача просив відмовити в
Суд, вивчивши доводи позову та
заперечень, заслухавши пояснення
сторін, дослідивши зібрані по справі
докази в їх сукупності,
проаналізувавши зміст норм
матеріального і процесуального права,
які врегульовують спірні
правовідносини, при винесені рішення
виходить з наступних підстав та
Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем до позивача поданий Звіт
про зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2013р., відповідно до якого
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу
дорівнює 73 особи, кількість робочих
місць, призначених для забезпечення
працевлаштування інвалідів,
відповідно до 4% нормативу, дорівнює 3, з
яких 1 місце є таким, що незайняте
У зв'язку із наявністю в 2013р. у позивача
незайнятих робочих місць для
працевлаштування інвалідів,
враховуючи положення Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» та розмір
середньорічної заробітної плати
штатного працівника, який дорівнює 19
846,44 грн., відповідачу, на думку
позивача, необхідно перерахувати
адміністративно-господарські санкції
до Держбюджету України в розмірі 19 846,44
грн., а також пеню - 5,95 грн.
Вирішуючи спір щодо стягнення з
відповідача згаданих сум санкцій та
пені, суд виходить з того, що згідно з ч.3
ст.18 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» №875 (далі - Закон №875)
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
Положеннями ч.1 ст.20 Закону №875
передбачено, що підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
ст.19 цього Закону, щороку сплачують
відповідним відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції.
Наведені положення дають підстави для
висновку, що невиконання особою -
роботодавцем встановлених ч.3 ст.18
Закону №875 обов'язків, є
правопорушенням, за яке законодавством
визначена відповідальність у вигляді
З огляду на характер спірних
правовідносин, суд вважає, що при
вирішенні справи слід застосувати
приписи ст.218 Господарського кодексу
України, згідно з ч.1 якої підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
За правилом ч.2 ст.218 цього кодексу
учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
Аналізуючи норми права, які
врегульовують спірні правовідносини,
суд доходить до висновку, що
проголошене ч.1 ст.17 Закону №875
забезпечення права інвалідів
працювати на підприємствах, в
установах, організаціях, а також
займатися підприємницькою та іншою
трудовою діяльністю, яка не заборонена
законом, реалізовано законодавцем у
спосіб покладення обов'язків з
працевлаштування інвалідів як на
роботодавців, так і на державну службу
При цьому, до обов'язків роботодавців
щодо забезпечення працевлаштування
інвалідів ч.3 ст.17, ч.1 ст.18, ч.ч.2, 3, 5 ст.19
Закону №875 фактично віднесено
укладання трудового договору з
інвалідом, який самостійно звернувся
до роботодавця або був направлений до
нього державною службою зайнятості, а
ч.3 ст.18 названого закону - виділення та
створення робочих місць, надання
державній службі зайнятості
відповідної інформації, звітування
перед Фондом соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів.
Як випливає з приписів ч.3 ст.18 Закону
№875 до обов'язків державної служби
зайнятості законодавцем віднесена
організація працевлаштування
інвалідів, бо саме з цією метою
роботодавці зобов'язані надавати
державній службі зайнятості
відповідну інформацію.
Відтак, суд вважає, що передбачена ч.1
ст.20 Закону №875 відповідальність має
наставати або 1) в разі порушення
роботодавцем вимог ч.3 ст.18 означеного
закону, а саме: невиділення та
нестворення робочих місць, ненадання
державній службі зайнятості
інформації, незвітування перед Фондом
соціального захисту інвалідів про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів, так як саме ця бездіяльність
має своїм фактичним наслідком
позбавлення державної служби
зайнятості можливості організувати
працевлаштування інвалідів, або 2) в
разі порушення роботодавцем вимог ч.3
ст.17, ч.1 ст.18, ч.ч.2, 3, 5 ст.19, що полягає у
безпідставній відмові у
працевлаштуванні інваліда, який
звернувся до роботодавця самостійно чи
був направлений до нього державною
Дослідивши зібрані по справі докази в
їх сукупності за правилами ст.86 КАС
України, суд відзначає, що відповідно
до копій Звітів про наявність вакансій
за 2013 р. за формою №3-ПН відповідач
протягом 2013р. кожного місяця подавав до
Криворізького міського центру
зайнятості відповідні звіти про
наявність вакантних місць для
працевлаштування інвалідів. Згідно зі
штатним розкладом та наказами від 29.12.12
№154-ОД та від 07.06.13 №74-ОД про створення
робочих місць відповідачем створені
робочі місця для інвалідів, про наявні
вакантні місця для інвалідів
відповідачем також були здійснені
оголошення в місцевій газеті «РАБОТА».
Про факти безпідставної відмови
відповідачем у працевлаштуванні
інвалідів, направлених для роботи
Центром зайнятості позивачем не
зазначено, судом не встановлено.
Суд зауважує, що наявність таких
доказів проведення відповідачем
організаційних заходів по створенню
робочих місць для працевлаштування
інвалідів однозначно вказує на
відсутність в його діях факту
порушення ч.3 ст.18 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», оскільки
відповідачем належним чином виконаний
покладений на нього Законом № 875
обов'язок щодо надання відповідним
державним органам необхідної для
працевлаштування інвалідів
Таким чином, з приєднаних до справи
документів слідує, що відповідач
систематично повідомляв районний
центр зайнятості про наявність робочих
місць для працевлаштування інвалідів,
виділивши та створивши відповідні
робочі місця, тим самим забезпечивши
можливість працевлаштування
інвалідів, звітував перед Фондом
соціального захисту інвалідів про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів, факти безпідставної відмови
у працевлаштуванні інваліда з його
боку відсутні, а отже в силу ст.218
Господарського кодексу України
відповідач не підлягає притягненню до
відповідальності, передбаченої ч.1 ст.20
Закону №875.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
Оскільки судом при виконанні вимог ст.11
КАС України встановлено, що заявлена
позивачем вимога про стягнення
заборгованості по оплаті
адміністративно-господарських санкцій
та пені порушує права та інтереси
відповідача безпідставним покладанням
обов'язку оплатити суму
адміністративно-господарських санкцій
та пені за невчинене порушення, то
згадана вимога не підлягає
Керуючись ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 94, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -
Відмовити в задоволені
адміністративного позову
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Приватного підприємства
«Одіум-Престиж» про стягнення
адміністративного-господарських
санкцій та пені в сумі 19 852,39 грн.
Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку відповідно до
ст.186 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Постанова набирає законної сили згідно
зі ст.254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Повний текст постанови складений 20.10.14

Суддя А.О.
Коренев