Справа № 809/3161/14
Суддя: Грицюк П.П.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"16" жовтня 2014 р.
Справа № 809/3161/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

Судді Грицюка П.П.

при секретарі Ткачук І.М.

за участю представника позивача
Карпінця В.С.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу

за позовом: Державної податкової
інспекції у Богородчанському районі
ГУ Міндоходів в Івано-Франківській
області

до відповідача: фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення заборгованості в
сумі 840,17 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у
Богородчанському районі ГУ Міндоходів
в Івано-Франківській області (далі -
позивач) звернулася в суд з
адміністративним позовом до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - позивач)
про стягнення податкового боргу в
розмірі 840,17 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач в порушення вимог статті 36,
пункту 57.1 статті 57, пунктів 287.3, 287.4
статті 287, пункту 295.1 Податкового
кодексу України не погашено в повному
обсязі самостійно визначені податкові
зобов'язання із орендної плати за землю
за листопад - грудень 2013 року в
загальній сумі 840,17 гривень. Даний
податковий борг позивач просить
стягнути в судовому порядку до бюджету.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі з підстав викладених у
позовній заяві. Просив позов
задовольнити.

Відповідач в судове засідання без
поважних причин не з'явився, хоча про
час, дату та місце розгляду
адміністративної справи повідомлявся
належним чином. Наданим правом на
подання заперечення проти позову не
скористався. Заяв чи клопотань про
відкладення розгляду справи чи про
причини неявки суду не подав.

Так, судом 01.10.2014 року постановлено
ухвалу про відкриття провадження по
даній адміністративній справі, яку
направлено відповідачу для подання
заперечення або заяви про визнання
позову на адресу зазначену в позові.
Дані матеріали 13.09.2014 року повернуто на
адресу суду із довідкою підприємства
поштового зв`язку, якою зазначено
причини повернення: "за закінченням
встановленого строку зберігання" (а.с.18
- 23).

Частина 4 статті 33 КАС України
передбачає, що у разі відсутності осіб,
які не беруть участь у справі, за
адресою місцезнаходження (місце
проживання) зазначеного в Єдиному
державному реєстрі юридичних та
фізичних осіб - підприємців,
вважається, що судовий виклик або
судове повідомлення вручене їм
належним чином. Відповідно до вимог
частини 11 статті 35 КАС України у разі
повернення поштового відправлення із
повісткою, яка не вручена адресату з
незалежних від суду причин, вважається,
що така повістка вручена належним
чином.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 128 КАС
України у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи може не
відкладатись і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

За таких обставин суд вбачає за можливе
розглянути справу на підставі наявних
доказів за відсутності представника
відповідача.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, дослідивши
подані письмові докази, суд приходить
до висновку, що позов обґрунтований і
належний до задоволення виходячи із
наступних підстав.

Суд зазначає, що при вирішенні даної
справи керується нормами
законодавства в редакції, чинній на час
дії спірних правовідносин.

Судом встановлено, що відповідач 17.05.2006
року зареєстрований, як фізична
особа-підприємець та взятий на облік
платником податків ДПІ у
Богородчанському районі (а.с. 13).

Згідно частини 1 статті 67 Конституції
України кожен зобов'язаний сплачувати
податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів регулює
Податковий кодекс України, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

Відповідно до п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16
Податкового кодексу України платники
податків і зборів зобов'язані
сплачувати податки та збори в строки та
у розмірах, встановлених цим Кодексом
та законами з питань митної справи.

Згідно п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України податковий борг - це
сума грошового зобов'язання (з
урахуванням штрафних санкцій за їх
наявності), самостійно узгоджене
платником податків або узгоджене в
порядку оскарження, але несплаченого у
встановлений строк, а також пеня,
нарахована на суму такого грошового
зобов'язання.

Положеннями статті 36 Податкового
кодексу України визначено суть
податкового обов'язку, згідно положень
якої податковим обов'язком визнається
обов'язок платника податку обчислити,
задекларувати та/або сплатити суму
податку та збору в порядку і строки,
визначені цим Кодексом, законами з
питань митної справи (пункт 36.1).
Податковий обов'язок виникає у
платника за кожним податком та збором
(пункт 36.2). Податковий обов'язок є
безумовним і першочерговим стосовно
інших неподаткових обов'язків платника
податків, крім випадків, передбачених
законом (пункт 36.3).

Згідно пункту 38.1. статті 38 Податкового
кодексу України виконанням
податкового обов'язку визнається
сплата в повному обсязі платником
відповідних сум податкових зобов'язань
у встановлений податковим
законодавством строк.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54
Податкового кодексу України
встановлено, що крім випадків,
передбачених податковим
законодавством, платник податків
самостійно обчислює суму податкового
та/або грошового зобов'язання та/або
пені, яку зазначає у податковій (митній)
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подається контролюючому органу у
строки, встановлені цим Кодексом. Така
сума грошового зобов'язання та/або пені
вважається узгодженою.

Предметом адміністративного позову є
стягнення плати за землю. При цьому,
спосіб, порядок та строки виконання
податкового обов'язку з плата за землю
регулюються розділом XIII Податкового
кодексу України.

Пунктом 286.2 статті 286 вказаного вище
Кодексу визначено, що платники плати за
землю (крім фізичних осіб) самостійно
обчислюють суму податку щороку станом
на 1 січня і не пізніше 20 лютого
поточного року подають відповідному
контролюючому органу за
місцезнаходженням земельної ділянки
податкову декларацію на поточний рік
за формою, встановленою у порядку,
передбаченому статтею 46 цього Кодексу,
з розбивкою річної суми рівними
частками за місяцями. Подання такої
декларації звільняє від обов'язку
подання щомісячних декларацій.

Відповідно до пунктів 287.3, 287.4 статті 287
та пункту 288.1 статі 288 Податкового
кодексу України встановлено, що
податкове зобов'язання щодо плати за
землю, визначене у податковій
декларації на поточний рік,
сплачується рівними частками
власниками та землекористувачами
земельних ділянок за
місцезнаходженням земельної ділянки
за податковий період, який дорівнює
календарному місяцю, щомісяця протягом
30 календарних днів, що настають за
останнім календарним днем податкового
(звітного) місяця.

Податкове зобов'язання з плати за
землю, визначене у новій звітній
податковій декларації, у тому числі за
нововідведені земельні ділянки,
сплачується власниками та
землекористувачами земельних ділянок
за місцезнаходженням земельної
ділянки за податковий період, який
дорівнює календарному місяцю, щомісяця
протягом 30 календарних днів, що
настають за останнім календарним днем
податкового (звітного) місяця.

Підставою для нарахування орендної
плати за земельну ділянку є договір
оренди такої земельної ділянки.

Судом встановлено, що відповідачем у
відповідності до вимог пункту 286.2
статті 286 Податкового кодексу України,
05.02.2013 року подано позивачу податкову
декларацію з плати за землю (земельний
податок та/або орендна плата за
земельні ділянки державної або
комунальної власності) за 2013 рік, в якій
відповідачем самостійно розраховано
розмір вказаних зобов'язань в сумі 5388,00
грн, щомісячно по 449,00 грн (а.с. 9-10).

Самостійно визначені зобов'язання
відповідач за період листопада-грудня
2014 року сплатив частково, а тому на
момент розгляду справи податковий борг
з орендної плати за землю в загальному
становить 840,17 гривень, що
підтверджується розрахунком суми
позовних вимог та обліковою карткою
платника податків (а.с. 6-8).

За змістом пункту 56.11 статті 56
Податкового кодексу України не
підлягає оскарженню грошове
зобов'язання, самостійно визначене
платником податків.

Як вбачається з матеріалів справи, сума
заборгованості відповідача в розмірі
840,17 грн самостійно визначена платником
податків, а тому є узгодженою.

У відповідності до пункту 59.1 статті 59
Податкового кодексу України у разі
коли платник податків не сплачує
узгодженої суми грошового зобов'язання
в установлені законодавством строки,
орган державної податкової служби
надсилає (вручає) йому податкову вимогу
в порядку, визначеному для надсилання
(вручення) податкового
повідомлення-рішення.

Відповідно пункту 59.5 даної статті
Податкового кодексу України у разі
якщо у платника податків, якому
надіслано (вручено) податкову вимогу,
сума податкового боргу збільшується
(зменшується), погашенню підлягає вся
сума податкового боргу такого платника
податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення
(вручення) податкової вимоги сума
податкового боргу змінилася, але
податковий борг не був погашений в
повному обсязі, податкова вимога
додатково не надсилається (не
вручається).

Судом встановлено, що відповідно до п.
59.1. ст. 59 Податкового кодексу України у
зв'язку з наявністю податкового боргу
відповідачу було направлено податкову
вимогу від 10.07.2014 року № 119-25 (а.с. 12). На
час розгляду справи вищезазначена
податкова вимога є не оскаржена та не
відкликана.

Пунктом 95.1 статті 95 Податкового
кодексу України встановлено, що
контролюючий орган здійснює за
платника податків і на користь держави
заходи щодо погашення податкового
боргу такого платника податків шляхом
стягнення коштів, які перебувають у
його власності, а в разі їх
недостатності - шляхом продажу майна
такого платника податків, яке
перебуває у податковій заставі.

Відповідно до підпункту 20.1.34. пункту 20.1
статті 20 Податкового кодексу України
передбачено право контролюючих
органів на звернення до суду щодо
стягнення коштів платника податків,
який має податковий борг, з рахунків у
банках, що обслуговують такого
платника податків, на суму податкового
боргу або його частини.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що заявлена до стягнення сума
є узгодженою та являється податковим
боргом відповідача перед бюджетом,
який ним не сплачено та підлягає
стягненню.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
вимоги позивача є обґрунтованими, а
позов таким, що підлягає до
задоволення.

На підставі ст. 124 Конституції
України, керуючись ст. ст. 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_1) в дохід
бюджету податковий борг в сумі 840
(вісімсот сорок) гривень 17 копійок.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя:
/підпис/
Грицюк П.П.

Постанова складена в повному
обсязі 21.10.2014 року.