Справа № К/9991/54673/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/54673/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л.,
Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України в
Київському районі м. Сімферополь
Автономної Республіки Крим про
зобов'язання вчинити певні дії, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Київського районного суду м.
Сімферополя від 3 листопада 2010 року та
ухвалу Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 27 квітня 2011
року, -

у с т а н о в и л а :

У жовтні 2010 року позивач звернулася з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Київському районі
м.Сімферополь Автономної Республіки
Крим (далі - УПФ), у якому просила
зобов'язати відповідача здійснити
розрахунок та виплату індексації
пенсії з січня 2003 року у відповідності
з вимогами Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення», та стягнути компенсацію за
втрату частини доходу
(непроіндексованої пенсії) згідно
положень Закону України «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №
2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) з лютого 2003
року.

Постановою Київського районного суду
м. Сімферополя від 3 листопада 2010 року,
залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 27 квітня 2011
року, позовні вимоги задоволено,
зобов'язано відповідача здійснити
виплату позивачу індексації пенсії та
компенсацію за несвоєчасну виплату
індексації за серпень 2010 року у
розмірі, передбаченому статтею 4 Закону
України «Про індексацію грошових
доходів населення» та статтею 2 Закону
України «Про компенсацію громадянам
втрати частини доходів у зв'язку з
порушенням строків їх виплати».

Ухвалою Київського районного суду м.
Сімферополя від 8 жовтня 2010 року
позовні вимоги про перерахунок і
стягнення спірної індексації та
компенсації за період з січня 2003 року
по квітень 2010 року залишено без
розгляду .

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить судові рішення скасувати і
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, в межах статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів дійшла
висновку про часткове задоволення
скарги з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач ставить питання про
задоволення позовних вимог щодо
виплати спірної індексації та
компенсації за таку невиплату у період
з 2003 року. В той же час суд першої
інстанції частину позовних вимог за
період з січня 2003 по квітень 2010 року
залишив без розгляду. Рішення суду
першої інстанції про залишення
позовних вимог без розгляду судом
апеляційної інстанції не
переглядалось. Тобто фактично,
оскаржуваними судовими рішеннями
позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено
частково. Тому, з урахуванням ухвали
Вищого адміністративного суду України
від 23 грудня 2011 року про відмову у
відкритті касаційного провадження на
ухвалу суду першої інстанції від 8
жовтня 2010 року, межами касаційного
розгляду є позовні вимоги у частині
задоволених позовних вимог за серпень
2010 року.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач перебуває на
обліку відповідача та отримує
пенсію відповідно до Закону України
«Про наукову і науково-технічну
діяльність».

Задовольняючи частково позовні вимоги
суди виходили з вимог Законів України
«Про індексацію грошових доходів
населення», «Про компенсацію
громадянам втрати частини доходів у
зв'язку з порушенням строків їх
виплати» та Порядку проведення
індексації грошових доходів населення,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Проте, до такого висновку суди дійшли
без з'ясування дійсних прав та
обов'язків сторін, в порушення норм
матеріального і процесуального права.

Дійсно, у відповідності до статті 2
Закону України «Про індексацію
грошових доходів населення»
індексації підлягають грошові доходи
громадян, одержані ними в гривнях на
території України, і які не мають
разового характеру, зокрема пенсії.

Пунктом 1-1 Порядку проведення
індексації грошових доходів населення,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17.07.2003 № 1078,
індексація грошових доходів населення
проводиться у разі, коли величина
індексу споживчих цін перевищила поріг
індексації, який встановлюється в
розмірі 101 відсотка.

Пунктом 5 вищенаведеного Порядку (в
редакції, яка діяла на момент
виникнення спірних правовідносин), у
разі підвищення розмірів мінімальної
заробітної плати, пенсії, виплат, що
здійснюються відповідно до
законодавства про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
стипендії, а також зростання грошових
доходів населення без перегляду їх
мінімальних розмірів місяць, в якому
відбулося підвищення, вважається
базовим при обчисленні індексу
споживчих для індексації грошових
доходів населення. Індексація грошових
доходів, отриманих громадянам за цей
місяць не провадиться. З наступного
місяця здійснюється обчислення
наростаючим підсумком індексу
споживчих цін для проведення подальшої
індексації.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачу своєчасно здійснювалися
перерахунки пенсії. При цьому суди
правильно виходили з того, що оскільки
у серпні 2010 року індекс інфляції
складав понад 101 відсоток, і
відповідачем не було застосовано
механізм індексації грошових доходів
відповідно до Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення», у цій частині позовні
вимоги є такими, що підлягають
задоволенню. Що до позовних вимог за
період з травня по липень 2010 року, суди
дійшли обґрунтованого висновку, що
підстав для задоволення не має,
оскільки індекс інфляції у цей період
складав менше 101 відсотка.

Разом з цим, задовольняючи повні вимоги
у частині нарахування грошової
компенсації згідно вимог Закону №
2050-ІІІ, колегія суддів звертає увагу на
те, що статтею 1 цього Закону
встановлено, що підприємства, установи
і організації всіх форм власності та
господарювання здійснюють компенсацію
громадянам втрати частини доходів у
випадку порушення встановлених
строків їх виплати, у тому числі з вини
власника або уповноваженого ним органу
(особи).

Відповідно до статті 2 Закону № 2050-ІІІ
компенсація громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати (далі - компенсація)
провадиться у разі затримки на один і
більше календарних місяців виплати
доходів, нарахованих громадянам за
період починаючи з дня набрання
чинності цим Законом. Під доходами у
цьому Законі слід розуміти грошові
доходи громадян, які вони одержують на
території України і які не мають
разового характеру: пенсії; соціальні
виплати; стипендії; заробітна плата
(грошове забезпечення) та інші.

Згідно частини 2 статті 46 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від 9
липня 2003 року № 1058-IV нараховані суми
пенсії, не отримані з вини органу, що
призначає і виплачує пенсію,
виплачуються за минулий час без
обмеження будь-яким строком з
нарахуванням компенсації втрати
частини доходів. Компенсація втрати
частини пенсії у зв'язку з порушенням
строків її виплати пенсіонерам
здійснюється згідно із законом.

Виходячи із зазначеного, підставою для
здійснення компенсації громадянам
втрати частини доходів є дотримання
таких умов: 1) нарахування громадянину
належних йому доходів (заробітної
плати, пенсії, соціальних виплат,
стипендії); 2) порушення встановлених
строків їх виплати (як з вини так і без
вини підприємств всіх форм власності і
господарювання); 3) затримка виплати
доходів один і більше календарних
місяців; 4) зростання цін на споживчі
товари і тарифи на послуги і 5) доходи не
повинні носити разового характеру
(пенсії, соціальні виплати, стипендії,
заробітна плата).

З метою реалізації Закону № 2050-ІІІ
Кабінетом Міністрів України 21 лютого
2001 року прийнято постанову № 159, якою
затверджено Порядок проведення
компенсації громадянам втрати частини
грошових доходів у зв'язку з порушенням
термінів їх виплати (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 1 Порядку його дія
поширюється на підприємства, установи
та організації всіх форм власності і
господарювання та застосовується у
всіх випадках порушення встановлених
термінів виплати грошових доходів, у
тому числі з вини власника або
уповноваженого ним органу (особи).

Пунктом 2 Порядку передбачено, що
компенсація громадянам втрати частини
грошових доходів у зв'язку з порушенням
термінів їх виплати (далі - компенсація)
проводиться у разі затримки на один і
більше календарних місяців виплати
грошових доходів, нарахованих
громадянам за період, починаючи з 1
січня 2001 року.

Згідно абзацу 1 пункту 4 Порядку сума
компенсації обчислюється як добуток
нарахованого, але невиплаченого
грошового доходу за відповідний місяць
(після утримання податків і
обов'язкових платежів) і приросту
індексу споживчих цін (індексу
інфляції) у відсотках для визначення
суми компенсації, поділений на 100.

Отже, компенсація громадянам втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
строків їх виплати проводиться у разі
затримки на один і більше календарних
місяців виплати доходів, які вже були
нараховані.

Таким чином, суди не врахували ту
обставину, що спірні виплати з
індексації пенсії позивачу нараховані
не були, оскільки порушено питання про
право на такі виплати. Тому підстав для
задоволення частини позовних вимог
щодо компенсації втраченої частини
доходу у зв'язку з невиплатою
індексації у судів попередніх
інстанцій не було.

Виходячи з того, що суди правильно
встановили обставини справи, але при
цьому частково порушили норми
матеріального права, що призвело до
ухвалення незаконних судових рішень у
наведеній частині, їх слід скасувати з
ухваленням нового рішення про відмову
у частині позову.

За приписами статті 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має
право скасувати судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій та
ухвалити нове рішення, якщо обставини
справи встановлені повно і правильно,
але суди першої та апеляційної
інстанцій порушили норми
матеріального чи процесуального права,
що призвело до ухвалення незаконного
судового рішення.

Керуючись статтями 223, 229, 232 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України,-

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Київського районного суду м.
Сімферополя від 3 листопада 2010 року та
ухвалу Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від
27 квітня 2011 року, у частині
зобов'язання відповідача здійснити
виплату позивачу компенсації за
несвоєчасну виплату індексації пенсії
за серпень 2010 року у розмірі,
передбаченому статтею 2 Закону України
«Про компенсацію громадянам втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
строків їх виплати» - скасувати, та у
цій частині позову відмовити.

В решті судове рішення залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало