Справа № 757/4688/14-а
Суддя: Гром Л.М.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 757/4688/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Пилаєва
Суддя-доповідач: Гром Л.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді - Гром Л.М.;

суддів - Бєлової
Л.В.,

Міщука М.С.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
постанову Печерського районного суду
м. Києва від 09 квітня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Управління Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя, Пенсійного фонду України,
Управління Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Сімферополя АР
Крим, третя особа - Держава Україна в
особі Державної казначейської служби
України про зобов'язання призначити
пенсію,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя, Пенсійного фонду України,
Управління Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Сімферополя АР
Крим, третя особа - Держава Україна в
особі Державної казначейської служби
України та просила зобов'язати
відповідачів призначити та
виплачувати їй пенсію за віком за межі
України в Ізраїль.

Постановою Печерського районного суду
м. Києва від 09 квітня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням,
позивач звернувся до Київського
апеляційного адміністративного суду з
апеляційною скаргою в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та постановити нову, якою
відмовити в задоволенні позову,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 197 КАС України суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, колегія суддів
вважає, що розгляд справи має бути
проведено в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
знаходить, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянкою
України, що підтверджується даними
паспорту громадянина України для
виїзду за кордон НОМЕР_1 виданим 02.11.2012
року. (а.с. 22)

У 1990 році позивачка виїхала до Ізраїлю
на постійне місце проживання.

До виїзду в Ізраїль позивачка
проживала за адресою: АДРЕСА_1, Україна.

В грудні 2013 року позивач в особі
представника звернулась до Пенсійного
фонду України з заявою про призначення
їй пенсії за віком у відповідності до
Рішення Конституційного Суду України
від 07.10.2009 року №25-рп/2009.

Листом від 24.12.2013 №18322/д-11 Пенсійний
фонд України повідомив позивачу про
відсутність підстав згідно чинного
законодавства для призначення пенсії
позивачу за межі України, у зв'язку з
відсутністю підстав згідно чинного
законодавства для виплати пенсії за
межі України, у томі числі у зв'язку з
відсутністю даних про місце проживання
позивача, паспорту позивача та
особистого звернення позивача або
уповноваженого представника.

Листами від 05.12.2013 та від 10.02.2014 через
уповноваженого представника поштою
позивач звернулась відповідно до
Управління Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя та Управління Пенсійного
фонду України в Центральному районі м.
Сімферополя АР Крим з заявами про
призначення пенсії.

Листами від 10.12.2013 №20623/07 Управління
Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя та від 17.02.2014 №54/м-08
Управління Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Сімферополя АР
Крим відповідно відмовили у
призначенні позивачу пенсії у зв'язку з
відсутністю підстав згідно чинного
законодавства для виплати пенсії за
межі України, у томі числі у зв'язку з
відсутністю даних про місце проживання
позивача та особистого звернення
позивача або уповноваженого
представника.

Колегія суддів вважає вказані дії
відповідачів неправомірними, а
висновок суду першої інстанції
необґрунтованим, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Передбачене Конституцією України
право громадян на соціальний захист
конкретизоване у Законі України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV
(надалі - Закон № 1058-IV) та Законі України
«Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991
р. № 1788-XII (надалі - Закон № 1788-XII), якими
встановлено порядок нарахування та
виплати пенсії.

Відповідно до ст.1 Закону № 1788-XII
громадяни України мають право на
державне пенсійне забезпечення за
віком, по інвалідності, у зв'язку з
втратою годувальника та в інших
випадках, передбачених цим Законом.
Іноземні громадяни та особи без
громадянства, які проживають в Україні,
мають право на пенсію на рівні з
громадянами України на умовах,
передбачених законодавством або
міжнародними угодами.

Згідно п.1 ч.1 № 1058-IV право на отримання
пенсій та соціальних послуг із
солідарної системи мають: громадяни
України, які застраховані згідно із цим
Законом та досягли встановленого цим
Законом пенсійного віку чи визнані
інвалідами в установленому
законодавством порядку і мають
необхідний для призначення
відповідного виду пенсії страховий
стаж.

Статтею 44 Закону № 1058-IV встановлено, що
заява про призначення (перерахунок)
пенсії та необхідні документи
подаються до територіального органу
Пенсійного фонду або до уповноваженого
ним органу чи уповноваженій особі в
порядку, визначеному правлінням
Пенсійного фонду за погодженням із
спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади у сфері праці
та соціальної політики, особисто або
через представника, який діє на
підставі виданої йому довіреності,
посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення
документів для призначення пенсії
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачений у постанові
Пенсійного фонду України від 25.11.2005
року №22-1, зареєстрованої в Мін'юсті
України від 27.12.2005 р. за №1566/11846.

Як встановлено вище, позивач звертався
до Пенсійного фонду України з заявою
про поновлення йому виплати пенсії за
віком на підставі рішення
Конституційного суду України №25-рп/2009
від 07.10.2009 року.

Щодо відмови відповідача у поновленні
позивачу пенсії за віком з підстав
відсутності нормативно-правових актів,
що врегульовують порядок та умови
виплати пенсії особам, що проживають за
межами України, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті
49 Закону № 1058-IV, виплата пенсії
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

Міжнародних договорів між Україною та
Ізраїлем стосовно призначення та
виплати пенсій не укладалося.

Разом з тим, Рішенням Конституційного
Суду України від 07.10.2009 року по справі
№1-32/2009 визнано такими, що не
відповідають Конституції України,
положення пункту 2 частини 1 статті 49,
другого речення статті 51 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від
9.07.2003 року № 1058-IV.

Відповідно до статті 152 частини 2
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

З огляду на зазначене положення пункту
2 частини 1 статті 49 та другого речення
статті 51 Закону втрачають чинність з
7.10.2009 року, тобто, від дати прийняття
рішення Конституційним Судом України
№ 25-рп/2009.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що проживаючи в Ізраїлі,
позивач має такі ж самі конституційні
права як і інші громадяни України,
оскільки Конституція України та
пенсійне законодавство України не
допускають обмеження права на
соціальний захист, зокрема, права на
отримання пенсії за ознакою місця
проживання.

Аналогічна позиція викладена в
рішеннях Вищого адміністративного
суду України від 06.06.2013 року у справі
№К/9991/51100/12 та від 11.06.2013 року у справі №
К/9991/81240/12.

Що стосується позовних вимог до
Пенсійного фонду України та Управління
Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Сімферополя АР
Крим, то вказані вимоги задоволенню не
підлягають, оскільки п. 1.1 Порядку
подання та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», затвердженого
Постановою Правління Пенсійного фонду
України № 22-1 від 25.11.2005 року чітко
передбачено, що заява про призначення
пенсії подається заявником особисто
або через представника, який діє на
підставі виданої йому довіреності,
посвідченої нотаріально,
безпосередньо до управління
Пенсійного фонду України у районі,
місті, районі у місті, а також у місті та
районі за місцем проживання
(реєстрації).

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що позивач має право на
призначення та виплату йому пенсії за
кордон, а тому позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було не вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
невірну оцінку дослідженим доказам та
порушено норми матеріального і
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи. За
таких обставин колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу
задовольнити частково, постанову
Печерського районного суду міста Києва
від 09 квітня 2014 року - скасувати та
прийняти нову, якою адміністративний
позов задовольнити частково.

Керуючись статтями 183-2, 195, 197, 202, 205, 207
КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Постанову Печерського районного суду
міста Києва від 09 квітня 2014 року -
скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Визнати дії Управління Пенсійного
фонду України в Орджонікідзевському
районі м. Запоріжжя щодо відмови
призначити, нарахувати та виплатити
ОСОБА_3 пенсії з 10.12.2013 року -
протиправними.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Орджонікідзевському
районі м. Запоріжжя призначити,
нарахувати та виплатити пенсію ОСОБА_3,
починаючи з 10.12.2013 року.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Постанова набирає законної сили у
порядку, визначеному ст. 254 КАС України
та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя

Гром Л.М.

Судді:

Бєлова Л.В.

Міщук М.С.