Справа № 21-415а14
Суддя: Кривенко В.В.
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України у складі:

головуючого Кривенка
В.В.,

суддів: Гриціва М.І., Гусака
М.Б., Коротких О.А., Кривенди О.В.,
Маринченка В.Л., Прокопенка О.Б.,
Терлецького О.О., -

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за позовом ОСОБА_1
до Державної митної служби України
(далі - Держмитслужба) і Південної
митниці Держмитслужби
(правонаступником якої є Південна
митниця Міністерства доходів і зборів
України; далі - Митниця) про скасування
наказу про звільнення, поновлення на
роботі і виплату заборгованої
заробітної плати за час вимушеного
прогулу,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати
наказ Держмитслужби від 23 березня
2011 року № 508-к в частині його звільнення
з посади інспектора відділу митного
оформлення (далі - ВМО) № 1 митного поста
«Іллічівськ» Митниці;

- зобов'язати Держмитслужбу поновити
його на посаді;

- стягнути середній заробіток за час
вимушеного прогулу.

На обґрунтування позову ОСОБА_1
зазначив, що звільнення його за
порушення Присяги державного
службовця (далі - Присяга) відбулося з
порушенням вимог Положення про порядок
і умови проходження служби в митних
органах України, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 9 лютого 1993 року № 97, та
Дисциплінарного статуту митної служби
України, затвердженого Законом України
від 6 вересня 2005 року № 2805-IV (далі -
Статут) - без проведення службового
розслідування.

Суди встановили, що ОСОБА_1 з 12 травня 1999
року проходив державну службу у митних
органах і прийняв Присягу, 20 жовтня 2010
року був переведений на посаду
інспектора ВМО № 1 митного поста
«Іллічівськ» Митниці.

Наказом Держмитслужби від 23 березня 2011
року № 508-к за порушення Присяги
відповідно до пункту 6 частини першої
статті 30 Закону України від 16 грудня 1993
року № 3723-XII «Про державну службу» (далі
- Закон № 3723-XII) припинено перебування
ОСОБА_1 на державній службі в митних
органах з 23 березня 2011 року.

Зазначений наказ було прийнято за
результатами перевірки правильності
митного контролю та митного оформлення
товарів, що переміщуються на адресу
суб'єктів зовнішньоекономічної
діяльності. У ході перевірки
встановлено порушення ОСОБА_1
вимог статей 40, 41, 55, 73, 88 Митного кодексу
України (чинного на час виникнення
спірних відносин; далі - МК), пунктів 2.6,
2.9 Порядку проведення
ідентифікаційного огляду товарів та
інших предметів, затвердженого наказом
Держмитслужби від 1 квітня 2002 року № 174,
Технологічної схеми здійснення
митного контролю при проведенні
ідентифікаційного огляду товарів
декларантом в зоні діяльності Митниці,
затвердженої наказом Митниці від 2
липня 2008 року № 255, пункту 27 Порядку
здійснення митного контролю й митного
оформлення товарів із застосуванням
вантажної митної декларації,
затвердженого наказом Держмитслужби
від 20 квітня 2005 року № 314 та положень
посадової інструкції.

Вищий адміністративний суд України
ухвалою від 8 квітня 2014 року залишив без
змін постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 11 серпня 2011
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 2 листопада
2011 року про задоволення позовних вимог.

У заяві про перегляд судового рішення
Верховним Судом України з підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 237 Кодексу адміністративного
судочинства України, Митниця зазначає,
що в доданих до заяви ухвалах суду
касаційної інстанції по-іншому, ніж в
оскаржуваній ухвалі, застосовано
положення пункту 6 частини першої
статті 30 Закону № 3723-ХІІ. Просить
ухвалу Вищого адміністративного суду
України від 8 квітня 2014 року скасувати,
прийняти нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Перевіривши наведені у заяві доводи,
колегія суддів вважає, що заява Митниці
не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Вищий адміністративний суд України,
допускаючи справу до провадження
Верховного Суду України, виходив із
того, що у справі, копію ухвали суду
касаційної інстанції в якій від 11
жовтня 2012 року (№ К/9991/50805/12) додано до
заяви, по-іншому, ніж у справі,
що розглядається, застосовано
положення пункту 6 частини першої
статті 30 Закону № 3723-ХІІ.

Також долучені ухвала Вищого
адміністративного суду України від
11 жовтня 2012 року (№ К/9991/49677/12) та
ухвала Верховного Суду України від
24 лютого 2005 року (№ 6-11750во04), на які
Митниця посилається на підтвердження
неоднакового застосування одних і тих
самих норм матеріального права. Проте
Вищий адміністративний суд України,
вирішуючи питання про допуск цієї
справи до розгляду Верховним Судом
України, зазначив в ухвалі, що цими
рішенням скасовано рішення судів
попередніх інстанцій, справи
направлено на новий розгляд, що
виключає можливість формулювання
судом касаційної інстанції остаточної
правової позиції у справі.

Аналіз ухвали суду касаційної
інстанції у справі, що розглядається,
та його ухвали від 4 жовтня 2007 року,
копію якої також надано для порівняння,
не дає підстав вважати, що цей суд
неоднаково застосував зазначені норми
права, оскільки в доданій ухвалі
йдеться про те, що Закон № 3723-ХІІ не
містить обмежень щодо неможливості
звільнення працівника з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
в період його тимчасової
непрацездатності.

У справі, ухвалу суду касаційної
інстанції в якій від 11 жовтня 2012 року
(№ К/9991/50805/12) надано для порівняння,
цей суд дійшов висновку, що умисне
несумлінне виконання особою своїх
службових обов'язків є не
дисциплінарним порушенням, а наслідком
невідповідності займаній посаді за
моральними та діловими якостями
державного службовця як суб'єкта зі
спеціальним статусом, тобто порушенням
Присяги. За таких обставин звільнення
державного службовця є не видом
застосування до нього дисциплінарного
стягнення, а припиненням державної
служби у зв'язку із порушенням ним
Присяги, що становить самостійну
підставу, встановлену Законом №
3723-ХІІ.

У справі, що розглядається, Вищий
адміністративний суд України,
залишаючи без змін рішення судів
попередніх інстанцій про задоволення
позову, виходив із того, що припинення
державної служби за порушення Присяги
є найсуворішою санкцією
відповідальності державного
службовця, який вчинив діяння,
несумісне з посадою. Тому рівень
юридичних гарантій захисту прав
зазначеної особи в процедурах
вирішення питань застосування такої
відповідальності повинен бути не
меншим, ніж під час звільнення з
митного органу за вчинення
дисциплінарного правопорушення, з
дотриманням строків притягнення до
дисциплінарної відповідальності.

Суд дійшов висновку, що звільнення
державного службовця з підстави
порушення ним Присяги не виключає
обов'язку Держмитслужби дотримуватись
процедури звільнення, передбаченої для
посадових осіб митних органів нормами
Статуту як спеціального закону та
Інструкції про порядок організації та
проведення службового розслідування і
службової перевірки в митній службі
України, затвердженої наказом
Держмитслужби від 13 серпня 2010 року № 918
(далі - Інструкція).

Аналіз наведених рішень суду
касаційної інстанції дає підстави
вважати, що цей суд неоднаково
застосував зазначені норми права.

Вирішуючи питання про усунення
розбіжностей у застосуванні судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм права у подібних правовідносинах,
колегія суддів виходить із такого.

Відповідно до статті 413 МК посадові
особи митної служби України, вперше
прийняті на службу до митних органів,
приймають Присягу.

Пунктом 6 частини першої статті 30
Закону № 3723-XII передбачено, що державна
служба припиняється у разі відмови
державного службовця від прийняття або
порушення Присяги, передбаченої у
статті 17 цього Закону.

Текст Присяги наведено
у частині другій статті 17 Закону №
3723-XII: «Повністю усвідомлюючи свою
високу відповідальність, урочисто
присягаю, що буду вірно служити
народові України, суворо дотримувати
Конституції та законів України,
сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати
їх авторитет, охороняти права, свободи
і законні інтереси громадян, з гідністю
нести високе звання державного
службовця, сумлінно виконувати свої
обов'язки».

Аналізуючи текст
Присяги, можна дійти висновку, що в
основу поведінки державного службовця
закладені етичні, правові та
службово-дисциплінарні норми
поведінки, недодержання яких утворює
факт порушення Присяги. Тому, складаючи
Присягу, державний службовець покладає
на себе не тільки певні службові
зобов'язання, але й моральну
відповідальність за їх виконання. У
зв'язку з цим як порушення Присяги слід
розуміти скоєння державним службовцем
проступку (вчинку) проти інтересів
служби, який суперечить покладеним на
нього обов'язкам, підриває довіру до
нього як до носія влади, що призводить
до приниження авторитету державного
органу та унеможливлює подальше
виконання ним своїх обов'язків.

Тобто і порушення
Присяги, і дисциплінарне
правопорушення можуть бути наслідком
недотримання, порушення державним
службовцем як правових, так і етичних
(моральних) норм, а дисциплінарне
правопорушення пов'язується лише з
порушенням правових вимог щодо
проходження публічної служби.

Відповідно до частини
першої статті 14 Закону № 3723-XII за
невиконання чи неналежне виконання
службових обов'язків, перевищення
своїх повноважень, порушення обмежень,
пов'язаних з проходженням державної
служби, а також за вчинок, який порочить
його як державного службовця або
дискредитує державний орган, в якому
він працює, до державного службовця
застосовуються дисциплінарні
стягнення.

Частиною другою цієї
статті передбачено, що до службовців,
крім дисциплінарних стягнень,
передбачених чинним законодавством
про працю України, можуть
застосовуватися такі заходи
дисциплінарного впливу, як
попередження про неповну службову
відповідність і затримка до одного
року у присвоєнні чергового рангу або у
призначенні на вищу посаду.

Відповідно до частини
другої статті 9 Закону № 3723-XII
регулювання правового становища
державних службовців, що працюють в
апараті органів митного контролю,
здійснюється згідно з цим Законом, якщо
інше не передбачено законами України.

Згідно зі статтею 408 МК
правовий статус посадових осіб митної
служби України, їх права та обов'язки
визначаються Конституцією України, цим
Кодексом і лише в частині, що ним не
регулюється, - Законом № 3723-XII.

Відповідно до частини
другої статті 410 зазначеного Кодексу у
митній службі України діє Статут, який
затверджується законом.

В абзаці першому
преамбули Статуту зазначено, що цей
Статут визначає суть службової
дисципліни, права та обов'язки
посадових осіб митної служби України,
яким присвоєно спеціальні звання, у
тому числі керівників митних органів,
спеціалізованих митних установ та
організацій, щодо забезпечення та
додержання дисципліни, а також види та
порядок застосування заохочень і
дисциплінарних стягнень.

При цьому в абзаці
другому преамбули Статуту зазначено,
що регулювання правового становища
державних службовців, що працюють у
митних органах, здійснюється з
урахуванням вимог Закону № 3723-XII.

Відповідно до статті 21
Статуту порушення службової
дисципліни - це протиправне, винне
(умисне чи необережне) діяння (дія чи
бездіяльність) посадової особи митної
служби, тобто невиконання урочистого
зобов'язання посадових осіб митної
служби, зокрема, невиконання або
неналежне виконання нею своїх
службових обов'язків, перевищення
повноважень, порушення обмежень і
заборон, установлених законодавством з
питань проходження служби в митних
органах, або вчинення інших дій, які
дискредитують не тільки посадову особу
митної служби, а й митну службу України.

Згідно зі статтею 22
Статуту до діянь, які є порушеннями
службової дисципліни, належать: 1)
порушення вимог законів та інших
нормативно-правових актів України з
питань митної справи, державної служби,
а також наказів та розпоряджень
безпосередніх та/або прямих
керівників; 2) порушення порядку
здійснення митного контролю та митного
оформлення предметів, що переміщуються
через митний кордон України.

Відповідно до статті 31
Статуту з метою з'ясування всіх
обставин вчинення посадовою особою
митної служби дисциплінарного
правопорушення керівник митного
органу має право призначити службове
розслідування. Порядок проведення
службового розслідування визначається
спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі
митної справи. Застосуванню
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення передує обов'язкове
службове розслідування.

Пунктом 1.1 Інструкції
визначено приводи, підстави, мету,
порядок призначення і проведення
службового розслідування, прийняття за
ним рішень, виконання цих рішень,
формування матеріалів службового
розслідування у справі, а також права
та обов'язки посадових осіб митної
служби України під час їх проведення.

Згідно з абзацом 9
пункту 1.2 Інструкції службове
розслідування - це комплекс заходів, що
здійснюються в межах компетенції
відповідно до цієї Інструкції з метою
повного, всебічного та об'єктивного
з'ясування обставин вчинення посадовою
особою дисциплінарного або іншого
правопорушення, пов'язаного зі
здійсненням службової діяльності,
виявлення причин і умов, що сприяли
його вчиненню, встановлення наявності
(відсутності) вини, її ступеня, а також
установлення інших подій, обставин, що
потребують з'ясування під час
проведення таких заходів. З'ясування
обставин порушення трудової
дисципліни посадовими особами митної
служби здійснюється відповідно до
вимог Кодексу законів про працю
України, Закону № 3723-XII, Статуту та
правил внутрішнього трудового
розпорядку митного органу (пункт 1.4
Інструкції).

Системний аналіз
спеціальних і загальних норм,
наведених у статті 21, частині першій
статті 22 Статуту, статтях 14, 17, 30 Закону
№ 3723-XII, свідчить, що за вчинення
посадовими особами митної служби
України порушень службової дисципліни,
дисциплінарних правопорушень
допускається застосування
дисциплінарних стягнень, визначених у
частині другій статті 22 Статуту,
частині другій статті 9
Закону № 3723-XII, найбільш суворим з яких
є звільнення. У пункті 6 частини першої
статті 30 Закону № 3723-XII визначено не
окремий вид відповідальності
державних службовців за порушення
Присяги, а спеціальну підставу для
припинення державної служби. Саме ж
припинення державної служби
відбувається у формі звільнення.

Отже, і порушення
Присяги, і дисциплінарне
правопорушення можуть бути наслідком
недотримання, порушення державним
службовцем як правових, так і етичних
(моральних) засад проходження
публічної служби. Таким чином,
припинення державної служби у зв'язку з
порушенням Присяги та дисциплінарна
відповідальність державних службовців
можуть бути наслідком існування схожих
фактичних підстав у разі вчинення
державним службовцем достатньо
близьких за характером одне до одного
дисциплінарного або іншого
правопорушень.

Припинення державної
служби за порушення Присяги є
найсуворішою санкцією
відповідальності державного
службовця, який вчинив діяння,
несумісне з посадою. Тому рівень
юридичних гарантій захисту прав
зазначеної особи в процедурах
вирішення питань застосування такої
відповідальності має бути не меншим,
ніж під час звільнення з митного органу
за вчинення дисциплінарного
правопорушення, з дотриманням строків
притягнення до дисциплінарної
відповідальності.

Ураховуючи викладене,
колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України дійшла висновку, що
правовий статус посадових осіб митної
служби України, їх права та обов'язки
визначаються Конституцією України, МК,
а в частині, що ним не регулюється, -
Законом № 3723-XII. Тобто дисциплінарна
відповідальність посадових осіб
митної служби врегульована
спеціальним законодавством, у тому
числі й нормами Статуту. Норми Закону №
3723-XII можуть застосовуватися щодо
посадових осіб митної служби у тій
частині, що не врегульована
спеціальним митним законодавством, у
тому числі й нормами Статуту. Оскільки
припинення державної служби на
підставі пункту 6 частини першої статті
30 Закону № 3723-XII є крайнім заходом
відповідальності державного службовця
за порушення службової дисципліни,
який виходить за межі дисциплінарної
відповідальності, то неможливість
застосування до посадової особи митної
служби України дисциплінарних
стягнень аж до звільнення з митного
органу має бути мотивовано. Розділом 4
Статуту визначено види дисциплінарних
стягнень та порядок їх застосування,
чітко врегульована процедура їх
застосування, завдяки чому
забезпечується належний захист
законних прав та інтересів працівників
при вирішенні питань їх дисциплінарної
відповідальності.

Передумовою
звільнення державного службовця за
вчинення дисциплінарного
правопорушення, пов'язаного зі
здійсненням службової діяльності, з
підстави припинення державної служби
за порушення Присяги має бути ретельне
службове розслідування, порядок
проведення якого регулюється
Інструкцією. При цьому необхідно
враховувати, що наслідком вчинення
дисциплінарного правопорушення можуть
бути припинення державної служби за
порушення Присяги або звільнення з
митного органу, які є санкціями різних
рівнів відповідальності і не можуть
застосовуватися як альтернативні.
Звільнення за порушення Присяги може
мати місце лише тоді, коли державний
службовець скоїв проступок проти
інтересів служби, який суперечить
покладеним на нього обов'язкам,
підриває довіру до нього як до носія
влади, що призводить до приниження
державного органу та унеможливлює
подальше виконання ним своїх
обов'язків.

Припинення державної
служби за порушення Присяги може
застосовуватися тільки у крайніх
випадках, коли дисциплінарний
проступок містить ознаки саме такого
порушення і заходи дисциплінарного
стягнення, на переконання
уповноваженої вирішувати питання про
відповідальність посадової особи, є
недостатніми чи попереднє їх вжиття не
дало бажаного результату.

Оскільки у справі, що розглядається,
суди встановили, що при звільненні
ОСОБА_1 за порушення Присяги не було
дотримано наведених вимог
законодавства щодо обов'язкового
проведення службового розслідування,
то суд касаційної інстанції правильно
застосував норми матеріального права
до таких обставин. Тому у задоволенні
заяви Митниці слід відмовити.

Керуючись статтями 241, 242, 244 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Судової палати
в адміністративних справах Верховного
Суду України

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви Південної митниці
Міністерства доходів і зборів України
відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає, крім випадку, встановленого
пунктом 2 частини першої статті 237
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий
В.В.
Кривенко

Судді: М.І. Гриців М.Б. Гусак О.А.
Коротких О.В.
Кривенда В.Л. Маринченко О.Б.
Прокопенко О.О. Терлецький