Справа № 756/13561/14-а
Суддя: Васалатій К. А.
Дата ухвалення: 2014-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а/756/490/14
ПОСТАНОВА

IМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2014 року суддя Оболонського
районного суду м. Києва Васалатій К.А.,
розглянувши у скороченому провадженні
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Оболонської районної в м. Києві
державної адміністрації та Київського
міського центру по нарахування
соціальних виплат про визнання дій
неправомірними, зобов'язання вчинити
дії, перерахунок пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

02.10.2014 р. позивач звернувся до суду з
даним позовом. Свої вимоги мотивує тим,
що є інвалідом 3 гр. та особою,
постраждалою внаслідок аварії на ЧАЕС 1
категорії, перебуває на обліку у
відповідача та отримує пенсію.

Ст. 50, 54 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено, що
мінімальний розмір пенсії інвалідам 3
гр. не може бути меншим 6 мінімальних
пенсій за віком, а додаткова пенсії
виплачується у розмірі 75% мінімальної
пенсії за віком. Проте пенсія позивачу
виплачується у менших розмірах ніж
передбачено цими нормами.

У зв`язку з цим просить суд визнати
незаконними дії відповідача № 1 -
Управління праці та соціального
захисту населення Оболонської
районної в м. Києві державної
адміністрації щодо застосування ним
під час нарахування/перерахунку
позивачу ОСОБА_1 щорічної допомоги на
оздоровлення, за період з 2000 р. і до
моменту розгляду даної справи,
положень Бюджетних законів, а також
підзаконних нормативно-правових актів,
якими у порушення та розріз
встановлених Конституцією і Законами
України вимог і норм, визначено розміри
вказаних компенсаційних виплат для
осіб, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, до того, ще
й значно менші, ніж передбачено статтею
48 Закону № 796 для відповідної категорії
громадян; визнати протиправною
бездіяльність відповідачів щодо
нарахування, перерахунку та виплати
ними Позивачу не отриманих та
недоотриманих сум щорічної допомоги на
оздоровлення, передбаченої ст. 48 Закону
№ 796, за період з 2000 р. і до моменту
розгляду даної справи; зобов'язати
відповідача № 1 зробити нарахування,
перерахунок позивачу, суми щорічної
допомоги на оздоровлення, на підставі,
у порядку та розмірах, встановлених
Законом № 796 у редакції діючих Законів
№ 230/96 від 06.06.1996 р., № 563 від 25.03.1999 р., №
2638 від 11.07.2001 р. та пов'язаними із ним
Законами, а саме в розмірі 5 мінімальних
заробітних плат, за період з 2000 р. і до
моменту розгляду даної справи, з
урахуванням виплачених сум щорічної
допомоги на оздоровлення; зобов'язати
відповідача № 2 - Київського міського
центру по нарахування соціальних
виплат зробити виплату позивачу, суми
щорічної допомоги на оздоровлення, на
підставі, у порядку та розмірах,
встановлених Законом № 796 у редакції
діючих Законів № 230/96 від 06.06.1996 р., № 563
від 25.03.1999 р., № 2638 від 11.07.2001 р. та
пов'язаними із ним Законами, а саме в
розмірі 5 мінімальних заробітних плат,
за період з 2000 р. і до моменту розгляду
даної справи, з урахуванням виплачених
сум щорічної допомоги на оздоровлення;
стягнути з відповідача № 1 та
відповідача № 2 у порядку негайного
виконання, передбаченого ст. 256 КАС
України на користь позивача суму боргу
за компенсаційними виплатами, що
виникла за весь період порушення та
невиконання відповідачами вимог
Конституції та Законів України щодо
визначення, нарахування та перерахунку
соціальних гарантій позивача,
передбачених ст. 48 Закону № 796.

Від відповідачів 10.10. та 16.10.2014 р. на
адресу суду надійшли заперечення щодо
відмови позивачу у позові та
застосування строків позовної
давності на підставі ст.. 99 КАС України.

За результатами розгляду справи у
скороченому провадженні, оцінивши
повідомлені позивачем та відповідачем
обставини, враховуючи достатність
наявних матеріалів, вважаю можливим
ухвалити судове рішення без проведення
судового засідання та виклику осіб, та
вважаю правильним прийняти рішення про
часткове задоволенні позову з
наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з 01.08.2000 р.
перебуває на обліку у відповідача № 1 -
Управління праці та соціального
захисту населення Оболонської
районної в м. Києві державної
адміністрації і є інвалідом 3 гр.
внаслідок участі в ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС та
відноситься до осіб, постраждалих
внаслідок аварії на ЧАЕС 1 категорії.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі та в межах повноважень і у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У відповідності до ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» одноразова
компенсація учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та сім'ям,
які втратили годувальника із числа
осіб, віднесених до учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та смерть яких
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених КМУ.

Ст. 62 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» зазначає, що застосування
цього закону визначається КМУ, рішення
якого відповідно до Конституції
України є обов'язковими до виконання.

У відповідності до ст. 117 Конституції
України Кабінет Міністрів України в
межах своєї компетенції видає
постанови і розпорядження, які є
обов'язковими до виконання.

Як вказав Конституційний Суд України у
рішенні від 26.12.2011 р. № 20- рп/2011
невід'ємною складовою правового
регулювання відносин у сфері
соціального забезпечення є визначення
правового механізму та державних
органів, на які покладається обов'язок
виконання соціальної політики держави
у цій сфері.

Конституційний Суд України виходить з
того, що надання ВРУ права Кабінету
Міністрів України встановлювати у
випадках, передбачених законом,
порядок та розміри соціальних виплат
та допомоги, які фінансуються за
рахунок коштів Державного бюджету
України, пов'язується з його функціями,
визначеними в п. 2, 3 ст. 116 Конституції
України. Отже, Кабінет Міністрів
України регулює порядок та розміри
соціальних виплат та допомоги, які
фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України, відповідно
до Конституції та законів України.

Таким чином, в аспекті конституційного
подання положення ч. 2 ст. 96, п. 2, 3, 6 ст. 116
Конституції України треба розуміти
так, що повноваження Кабінету
Міністрів України щодо розробки
проекту закону про Державний бюджет
України та забезпечення виконання
відповідного закону пов'язані з його
функціями, в тому числі щодо реалізації
політики у сфері соціального захисту
та в інших сферах.

У відповідності до ч. 1 ст. 150
Конституції України вирішення питання
про відповідність Конституції України
законів та інших правових актів
Верховної Ради України, актів
Президента України, актів Кабінету
Міністрів України належить до
повноважень Конституційного суду
України.

Як з'ясував суд, Конституційним судом
України не приймалось рішення про
визнання неконституційною постанови
Кабінету Міністрів України № 562 від
12.07.2005 р. Крім того, Конституційний Суд
України у рішенні від 25.01.2012 р. № 3-рп/2012
зазначив, що: в аспекті конституційного
подання положення ч. 2 ст. 96, п. 2, 3, 6 ст. 116
Конституції України треба розуміти
так, що повноваження Кабінету
Міністрів України щодо розробки
проекту закону про Державний бюджет
України та забезпечення виконання
відповідного закону пов'язані з його
функціями, в тому числі щодо реалізації
політики у сфері соціального захисту
та в інших сферах. Кабінет Міністрів
України регулює порядок та розміри
соціальних виплат та допомоги, які
фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України, відповідно
до Конституції та законів України.

Ст. 99 КАС України встановлений
6-місячний строк звернення до суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи.

у відповідності до ст. 100 КАС пропущення
строку звернення до адміністративного
суду є підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову
за умови, якщо на цьому наполягає одна
із сторін.

Так як відповідач № 2 - Київський
міський центр по нарахування
соціальних виплат наполягає на
застосуванні строку позовної давності,
а позивачем та її представником не
надано суду жодного належного доказу
на пропуск строку із поважних причин, а
тому суд приймає рішення про відмову у
задоволенні позову у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.
19, 116, 117, 150 Конституції України, Законом
України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
Законом України № 4282-VI «Про державний
бюджет України на 2013 р.», рішеннями
Конституційного Суду України № 20-рп/2011
від 26.12.2011 р., № 3-рп/2012 від 25.01.2012 р., ст. 8,
9, 11, 90, 99, 159, ст. 160-163, ст. 183-2 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 про
визнання дій та бездіяльності
незаконними і неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії -
відмовити.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо скаргу не було
подано. Якщо було подано апеляційну
скаргу постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Оболонський районний суд м. Києва
протягом 10 днів з дня отримання її
копії.

Суддя
К.А.Васалатій