Справа № 2а-1970/1054/11
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2014-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2014 року
Справа
№ 9104/46935/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Пліша М.А.,

суддів
Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
кооперативного підприємства
«Металіст» Тернопільської
облспоживспілки на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 27 квітня 2011
року у справі за позовом управління
Пенсійного фонду України в м. Тернополі
до кооперативного підприємства
«Металіст» Тернопільської
облспоживспілки про відшкодування
витрат,-

В С Т А Н О В И В :

управління Пенсійного фонду України в
м. Тернополі звернулось в суд першої
інстанції з адміністративним позовом
до кооперативного підприємства
«Металіст» Тернопільської
облспоживспілки в якому просило
стягнути з відповідача борг по
фактичних витратах на виплату і
доставку пенсій, призначених
відповідно до п. «б»-«з» ст.. 13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» у
сумі 11450 грн. 91 коп.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 27 квітня 2011
року позовні вимоги задоволено,
стягнуто з кооперативного
підприємства «Металіст»
Тернопільської облспоживспілки 11450,91
грн. заборгованості з фактичних
витратах на виплату і доставку
пільгових пенсій на користь управління
Пенсійного фонду України в м.Тернополі.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції кооперативне
підприємство «Металіст»
Тернопільської облспоживспілки
оскаржило його в апеляційному порядку,
вважає, що постанова прийнята з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що
згідно інформаційного листа
Верховного Суду України від 26.12.2005р.
№3.2-2005 щодо застосування
господарськими судами України
положень процесуального законодавства
стосовно розмежування між
спеціалізованими адміністративними і
господарськими судами, та узагальнення
судової практики «Про практику
застосування адміністративними судами
приписів Кодексу адміністративного
судочинства України стосовно
визначення юрисдикції
адміністративних справ (за матеріалами
справ, розглянутих у касаційному
порядку Вищим адміністративним судом
України)» від 21.12.2007р. № 1329/9/1/13/07, ст. 17
КАСУ встановлює випадки, на які
поширюється компетенція
адміністративних судів, частина 2 цієї
статті - випадки, на які не поширюється
компетенція адміністративних судів.
Пунктом 1 частини 1 цієї статті
встановлено, що компетенція
адміністративних судів поширюється на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії, дій чи
бездіяльності. Частиною 2 цієї статті
встановлений виключний перелік
публічно-правових спорів, на які
компетенція адміністративних судів не
поширюється. Це ті, що віднесені до
юрисдикції Конституційного Суду
України; що належить вирішувати в
порядку іншого судочинства; про
накладення адміністративних стягнень;
щодо відносин, які відповідно до
закону, статуту (положення) об'єднання
громадян віднесені до його
внутрішньої діяльності або виключної
компетенції.

Хоча у пункту 1. частини 1ст. 3 КАС
України справу адміністративної
юрисдикції визнано як переданий на
вирішення адміністративного суду
публічно правовий спір, у якому хоча б
одна сторона є орган виконавчої влади,
орган місцевого самоврядування, їхня
посадова чи службова особа або інший
суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, у тому числі на
виконання делегованих повноважень. У
випадку, якщо суб'єкт (у тому числі
орган державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа) у спірних
правовідносинах не здійснює вказані
владні управлінські функції щодо
іншого суб'єкта, який є учасником спору,
такий спір не має встановлених нормами
КАС України ознак справи
адміністративної юрисдикції, і,
відповідно, не повинен вирішуватись
адміністративним судом.

Предметом спору у справі, є стягнення
витрати по виплаті та доставці пенсій,
призначених відповідно до п. «б-з» ст. 13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення». Та сторони у даній
справі виступають як господарюючі
суб'єкти.

У зв'язку з цим, даний спір не пов'язаний
із захистом прав, свобод чи інтересів
позивача у сфері
публічно-правовідносин від порушення
збоку органів державної, виконавчої
влади їхньої посадової особи
законодавства, що виключає розгляд
справи у порядку адміністративного
судочинства.

Крім того, відповідно до статті 105 КАСУ,
адміністративний позов може містити
вимоги про: скасування або визнання не
чинним рішення відповідача - суб'єкта
владних повноважень повністю чи
окремих його положень; зобов'язання
відповідача - суб'єкта владних
повноважень прийняти рішення або
вчинити певні дії; зобов'язання
відповідача - суб'єкта владних
повноважень утриматись від вчинення
певних дій. Позовна заява може містити,
крім цих, інші вимоги на захист прав,
свобод чи інтересів у сфері
публічно-правових відносин.

Однак жодних з передбачених вимог
позивачем до скаржника не ставилось.
Натомість, позивач просив стягнути з
скаржника борг по фактичних витратах
на виплату і доставку пенсій, що вказує
на явну підвідомчість даного спору
господарським судом.

Крім того апелянт зазначає, що
відповідно до ст. 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» у зазначених випадках
орган Пенсійного фонду також має право
звернутися до суду чи господарського
суду з позовом про стягнення недоїмки.
У разі звернення органу Пенсійного
фонду з позовом про стягнення недоїмки
до господарського суду передбачені
законодавством заходи досудового
врегулювання спорів не застосовуються.
Дана норма чітко вказує на право
звернення Пенсійного фонду до
господарського суду по стягненню
недоїмки, однак не передбачає
звернення до адміністративного суду
про стягнення її, а лише зазначає, що
Пенсійний фонд має право звернутись до
іншого суду, що по своєму змісту на
думку апелянта передбачає звернення до
суду загальної юрисдикції з приводу
вирішення спорів з фізичними особами.

Порядок відшкодування підприємствами
витрат Пенсійного фонду України на
виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах,
визначено розділом 6 Інструкції про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженої
постановою правління Пенсійного фонду
України від 19.12.03 р. № 21-1(20064-04). Витрати
на виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах
особам, які мають стаж, що дає право на
призначення цих пенсій на декількох
підприємствах, покриваються цими
підприємствами пропорційно до стажу
роботи. При цьому стаж роботи на
останньому підприємстві враховується
у повному розмірі, а з попередніх місць
роботи осіб він додається до стажу,
необхідного для призначення пенсій на
пільгових умовах.

Як вбачається з доданого позивачем
розрахунку стаж роботи ОСОБА_1 на
даному підприємстві складає всього 6
років з 12 років і 6 місяців, які
передбачені законом для відшкодуванню
у розмірі 100 відсотків, відповідно до
Закону України «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування»
підлягають витрати Пенсійного фонду на
виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах
відповідно до пунктів «б»-«з» ст. 13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення». Витрати на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах особам, які мають
стаж, що дає право на призначення цих
пенсій на декількох підприємствах,
покриваються цими підприємствами
пропорційно стажу роботи. Якщо пенсія
на пільгових умовах призначена із
взаємним зарахуванням періодів роботи,
передбачених статтями 13, 14 та 55 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»,
які дали право на цю пільгову пенсію, то
відшкодування фактичних витрат на
виплату та доставку цих пенсій
здійснюється тими підприємствами, на
яких цей стаж було вироблено у
розмірах, передбачених частиною 2
Прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Таким чином позивач вправі був би
ставити вимоги до відповідача за
виплату та доставку пенсій, призначену
на пільговій умові ОСОБА_1 лише в
частині відпрацьованого стажу на
даному підприємстві а не всього
розміру.

З урахуванням викладеного просить
скасувати постанову суду першої
інстанції , а провадження у справі
закрити.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому колегія суддів, у
відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
на КП «Металіст» Тернопільської
облспоживспілки працювали громадяни,
яким призначена пенсія за віком на
пільгових умовах, зокрема - ОСОБА_1,
ОСОБА_2 Громадянин ОСОБА_1 12.09.2007 року
звернувся до позивача із заявою про
призначення пенсії, додавши до неї
довідки, видані КП «Металіст»
Тернопільської облспоживспілки, про
те, що він працював у вищевказаному
підприємстві з 25.06.1976р. по 16.12.1993р.
Достовірність поданих громадянином
ОСОБА_1 документів підтверджена і актом
від 22.10.2007 року, який підписаний та
затверджений печаткою відповідача.
Громадянин ОСОБА_2 15.10.2009 року звернувся
до позивача із заявою про призначення
пенсії, додавши до неї довідки, видані
КП «Металіст» Тернопільської
облспоживспілки про те, що він працював
у даному підприємстві з 20.11.1980р. по
01.07.1996р. Достовірність поданих даних
громадянином ОСОБА_2 документів
підтверджена також актом від 21.10.2009
року, який підписаний та затверджений
печаткою відповідача. У розрахунках
фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених
відповідно до ч.2 Прикінцевих положень
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» в частині пенсій,
призначених відповідно до пункту «б» -
«з» ст.13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» зазначено, що стаж
роботи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 врахований для
призначення пільгової пенсії складає
12р. 6 місяців та 10р. 0 місяців відповідно.

Розглядаючи спір суд першої інстанції
вірно врахував, що згідно ст. 58 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
Пенсійний фонд є органом, який здійснює
керівництво та управління солідарною
системою, провадить збір, акумуляцію та
облік страхових внесків, призначає
пенсії та підготовляє документи для її
виплати, забезпечує своєчасне і в
повному обсязі фінансування та виплату
пенсій. Підприємства та організації, на
яких працівники вийшли на пенсію
призначену відповідно до ст. 13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» на
пільгових умовах, з коштів призначених
на оплату праці, згідно ч. 2 Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та п. 6.1. Інструкції про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженої
постановою Пенсійного фонду України
від 19.12.2003р. № 21-1, за наявності
трудового стажу зобов'язані
відшкодувати органу Пенсійного Фонду
плату, що покриває сто процентів витрат
на оплату і доставку пільгових пенсій.

Відповідно до п.6.2. вказаної Інструкції
витрати на виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах
особам, які мають стаж, що дає право на
призначення цих пенсій на декількох
підприємствах, покриваються цими
підприємствами пропорційно стажу
роботи. При цьому стаж роботи на
останньому підприємстві враховується
у повному розмірі, а з попередніх місць
роботи осіб він додається до стажу,
необхідного для призначення пенсій на
пільгових умовах. Розмір сум до
відшкодування на поточний рік
визначається відділом доходів органу
Пенсійного фонду щорічно в
повідомленнях про Розрахунок сум
фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій призначених
відповідно до ст. 13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» ( форма
Розрахунку затверджена постановою
Пенсійного фонду України від 19.12.2003р. №
21-1) складених відповідно до п. 6.4. вище
зазначеної Інструкції, надсилаються
платникам до 20 січня поточного року, а
протягом 10 днів повідомлення з
новопризначених пенсій та повинні бути
ними оплачені щомісячно до 25 числа.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції дійшов до обґрунтованого
висновку, що заборгованість КП
«Металіст» Тернопільської
облспоживспілки перед управлінням
Пенсійного фонду України в м. Тернополі
по відшкодуванню фактичних витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій
становить 11450,91грн., бо підтверджується
розрахунками фактичних витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій,
картками особового рахунку платника,
довідками про перебування осіб на
обліку як одержувачів пенсії в
управлінні Пенсійного фонду України в
м. Тернополі, а відтак позов
задовольнив підставно.

З огляду на викладене суд апеляційної
інстанції вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, а
постанова відповідає нормам
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.
200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу кооперативного
підприємства «Металіст»
Тернопільської облспоживспілки -
залишити без задоволення, а постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 27 квітня 2011
року по справі № 2а-1970/1054/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
М.А. Пліш

Судді
Т.І. Шинкар

Н.В. Ільчишин