Справа № 813/6885/13-а
Суддя: Сеник Р.П.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 року
Справа №
4748/14

Львівського апеляційного
адміністративного суду в складі:

головуючого судді
Сеника Р.П.,

суддів
Попко Я.С., Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засіданні
Корнієнко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м.Львові
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Сихівському
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 11.04.2014 року
у адміністративній справі за позовом
ОСОБА_2 до Державної податкової
інспекції у у Сихівському районі м.
Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області про
скасування податкових повідомлень -
рішень, -

В С Т А Н О В И
Л В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2
звернувся до суду з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у Сихівському районі м.
Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень: - №
від 25.04.2013 року на суму 1482,00 грн. в
частині нарахування штрафних
(фінансових) санкцій (штрафів) в сумі
510,00 грн., -№ від 16.07.2013 року на суму
92733,73 грн. в частині донарахування
основного зобов'язання з ПДВ в сумі
65555,78 грн. та в частині нарахування
штрафних (фінансових) санкцій (штрафів)
в сумі 13111,16 грн.; № від 16.07.2013 року
на суму 5441,04 грн. повністю; № 0 від
25.04.20013 р. на суму 47661,51 грн. повністю; №
від 16.07.2013 р. на суму 538,09 грн.
повністю.

Позивач в обґрунтування позовних вимог
стверджує, що висновки викладені в акті
перевірки від 05.04.2013 року про
результати документальної планової
виїзної перевірки дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства ФОП ОСОБА_2 за період з
01.01.2010 року по 31.12.2012 року є
протиправними, необґрунтованими та
безпідставними..

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 11.04.2014 року
заявлений адміністративний позов
задоволено частково, визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Сихівському
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській № від
16.07.2013 року в частині донарахування
основного зобов'язання по ПДВ в сумі
58355,78 грн. та в частині нарахування
штрафної санкції в сумі 14457,23 грн.,
визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Сихівському районі м. Львова Головного
управління Міндоходів у Львівській
області № від 16.07.2013 року
повністю, а також визнано протиправним
та скасовано податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Сихівському
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області №
0 від 25.04.2013 року повністю та
визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Сихівському районі м. Львова Головного
управління Міндоходів у Львівській
області № від 16.07.2013 року
повністю. У задоволенні решти
позовних вимог відмовити.

Не погодившись з винесеним судовим
рішенням, постанову суду оскаржила
відповідач, Державна податкова
інспекція у Сихівському районі м.
Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області, яка
покликаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення норм матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог повністю.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Сихівському
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області слід
залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову без змін. При
цьому колегія суддів виходить з
наступних міркувань.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що ДПІ у
Сихівському районі м. Львова ДПС
проведено документальну планову
виїзну перевірку дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства ФОП ОСОБА_1 (ідн. номер
НОМЕР_12) за період з 01 січня 2010 року по 31
грудня 2012 року, про що складено акт №
537/17-215/2674 від 05.04.2013 року в якому
зафіксовано порушення вчинені ФОП
ОСОБА_2, а саме: - занижено суму чистого
доходу за 2011 р. на 22693,00 грн., за 2012 р. на
суму 232461,80 грн. всього на суму 255154,80 грн.
Порушено п. 138.4 ст. 138, п. 177.2, 177.4 ст. 177, п.
ст. 164, 165, 167 139 Податкового кодексу
України (далі - ПК України) від 02.12.2010
року № 2755-VІ, донараховано податок з
доходів фізичних осіб на суму 38273,22 грн.;
- порушено пп.168.1.2, п.168.1 ст. 168, пп.168.1.5
п.168.1 ст. 168, п.171.1 ст. 171 ПК України від
02.12.2010 року № 2755-VІ. Не перерахований
податок з доходів найманих працівників
за період І-ІV кв. 2012 р. в сумі 777,60 грн.; -
порушено п.п. 7.4.1, пп 7.4.3, 7.4.4, 7.4.5 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» № 168/97-ВР від 03.04.1997 р. та п.
п.198.3, п. 198.4, п. 198.6 ст. 198, п.199.1 ст. 199, ст. 200
139 ПК України) від 02.12.2010 року № 2755-VІ
донараховано ПДВ на суму 74321,18 грн.

За результатами перевірки на підставі
акту перевірки ДПІ у Сихівському
районі винесено податкові
повідомлення-рішення:- № від
25.04.2013 року, яким збільшено суму
грошового зобов'язання по податку з
доходів фізичних осіб за основним
платежем 777,60 грн., за штрафними
санкціями 704,40 грн., всього на суму 1482,00
грн.; - № від 25.04.2013 року, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
по податку на додану вартість за
основним платежем 74321,18 грн., за
штрафними санкціями 19478,05 грн., всього
на суму 93 799,23 грн.; - № від 25.04.2013
року, яким збільшено суму грошового
зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб за основним платежем
38273,22 грн., за штрафними санкціями 9388,29
грн., всього на суму 47 661,51 грн. /Т.1
а.с.16,17,19/

ФОП ОСОБА_2 20 травня 2013 року подав
первинну скаргу, за результатами
розгляду якої Головним управлінням
Міндоходів у Львівській області
винесено Рішення про результати
розгляду первинної скарги від 11.07.2013
року № 5013/10/10-3005/326, яким: - залишено без
змін податкове повідомлення-рішення
ДПІ у Сихівському районі Львівської
області ДПС від 25.04.2013 р. № та №
; - скасовано податкове
повідомлення-рішення ДПІ у Сихівському
районі Львівської області ДПС від
25.04.2013 р. № в частині 1065,49 грн.
штрафних (фінансових) санкцій по ПДВ, а
в іншій частині податкове повідомлення
ДПІ у Сихівському районі Львівської
області ДПС від 25.04.2013 р. №
залишено без змін; - донараховано 286,46
грн. основного платежу та 251,63 грн.
штрафної (фінансової) санкції по
податку на доходи фізичних осіб; -
донараховано 5441,04 грн. основного
платежу по податку на додану вартість;
- скаргу ФОП ОСОБА_2 залишено без
задоволення .

За результатами розгляду первинної
скарги ДПІ у Сихівському районі м.
Львова ГУ Міндоходів у Львівській
області було додатково винесено
податкові повідомлення-рішення: №
від 16.07.2013 р. на суму 92733,73 грн., №
від 16.07.2013 р. на суму 5441,04 грн.; №
від 16.07.2013 р. на суму 538,09 грн.

ДПІ у Сихівському районі м. Львова ГУ
Міндоходів у Львівській області
винесено наступні податкові
повідомлення-рішення: з податку на
доходи фізичних осіб № від 25.04.20013
р. на суму 1482,00 грн.); з податку на додану
вартість (№ від 16.07.2013 р. на суму
92733,73 грн., № від 16.07.2013 р. на суму
5441,04 грн.) /Т.1 а.с.16-18/. Податкове
повідомлення-рішення ДПІ у Сихівському
районі Львівської області ДПС від
25.04.2013 р. № на суму 93799,23 грн.
відкликано у відповідності до п. 5.2
Порядку направлення органами
державної податкової служби
податкових повідомлень-рішень
платникам податків, затвердженого
наказом Мінфіну 28.11.2012 року № 1236; з
податку з доходів фізичних осіб з
суб'єктів підприємницької діяльності
(№ 0 від 25.04.20013 р. на суму 47661,51 грн.,
№ від 16.07.2013 р. на суму 538,09 грн.).

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Судом з акту перевірки встановлено, що
контролюючим органом зафіксовано
порушення - несплата податку з доходів
фізичних осіб за період І-ІV квартал 2012
року на суму 777,60 грн. Згідно з
податковим повідомленням-рішенням
донараховано податок з доходів
фізичних осіб за основним платежем 777,60
грн., за штрафними санкціями 704,40 грн.,
всього на суму 1482,00 грн.

З пояснень позивача сума
заборгованості по податку з доходів
фізичних осіб виникла внаслідок
помилкового перерахування грошових
коштів по ПДФО з заробітної плати
працівників на інший рахунок, що однак,
на його думку, не повинно мати
наслідком нарахування штрафної
санкції відповідно до п. 119.2 ст. 119 ПК
України в сумі 510,00 грн.

Щодо правомірності застосування
штрафної санкції, судом встановлено, що
згідно з п.п. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 ПК України
податок сплачується (перераховується)
до бюджету під час виплати
оподатковуваного доходу єдиним
платіжним документом. Банки приймають
платіжні документи на виплату доходу
лише за умови одночасного подання
розрахункового документа на
перерахування цього податку до
бюджету. Згідно з п. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 ПК
України, якщо оподатковуваний дохід
нараховується податковим агентом, але
не виплачується (не надається) платнику
податку, то податок, який підлягає
утриманню з такого нарахованого
доходу, підлягає перерахуванню до
бюджету податковим агентом у строки,
встановлені цим Кодексом для місячного
податкового періоду.

Згідно з п. 171.1 ст. 171 ПК України особою,
відповідальною за нарахування,
утримання та сплату (перерахування) до
бюджету податку з доходів у вигляді
заробітної плати, є роботодавець, який
виплачує такі доходи на користь
платника податку, а відповідно до п.176.2
ст. 176.2. Особи, які відповідно до цього
Кодексу мають статус податкових
агентів, зобов'язані:

а) своєчасно та повністю нараховувати,
утримувати та сплачувати
(перераховувати) до бюджету податок з
доходу, що виплачується на користь
платника податку та оподатковується до
або під час такої виплати за її рахунок;

б) подавати у строки, встановлені цим
Кодексом для податкового кварталу
податковий розрахунок суми доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, а також суми
утриманого з них податку до
контролюючого органу за місцем свого
розташування. Такий розрахунок
подається лише у разі нарахування сум
зазначених доходів платнику податку
податковим агентом протягом звітного
періоду. Запровадження інших форм
звітності з зазначених питань не
допускається.

Судом встановлено, що позивачем не
надано доказів належної сплати податку
з доходів фізичних осіб в порядку,
визначеному податковим
законодавством, а саме на належний
бюджетний рахунок, що відповідно
привело до порушення Порядку
заповнення та податковими агентами
Податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податків і сум утриманого з
них податку. затв. Наказом ДПА України
№ 1020 від 24.12.2010 р. в частині
відображення «сум перерахованого
податку», де відображається фактична
сума перерахованого податку до
бюджету, і як наслідок привело до
недостовірних відомостей,
відображених в звіті 1-ДФ, де фактична
сплата ПДФО на протязі І-ІV кв. 2012 року
не відповідає даним відображеним в
звіті 1-ДФ.

Відповідно до п. 119.2 ст. 119 ПК України
неподання, подання з порушенням
встановлених строків, подання не у
повному обсязі, з недостовірними
відомостями або з помилками податкової
звітності про суми доходів,
нарахованих (сплачених) на користь
платника податків, суми утриманого з
них податку - тягнуть за собою
накладення штрафу у розмірі 510 гривень.
Окрім цього, Позивачем не оспорюється
правомірність донарахування податку з
доходів фізичних осіб за основним
платежем 777,60 грн., що свідчить про
наявність правопорушення в частині
несплати основного зобов'язання і
відповідного недостовірного
відображення несплачених сум в
податковій звітності.

На думку колегії суддів апеляційного
суду, суд першої інстанції правильно
дійшов висновку, що органом податкової
служби правомірно застосовано штрафну
санкцію в розмірі 510,00 грн., а щодо
донарахованого зобов'язання по податку
на додану вартість, судом встановлено,
що згідно з актом перевірки позивача
зазначено порушення п.п. 7.4.1, пп 7.4.3, 7.4.4,
7.4.5 ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» № 168/97-ВР від 03.04.1997
року та п. п. 198.3, п. 198.4, п. 198.6 ст. 198, п.199.1
ст. 199, ст.200 139 Податкового кодексу
України (далі - ПК України) від 02.12.2010
року № 2755-VІ донараховано ПДВ на суму
74321,18 грн., яка в результаті
адміністративного оскарження
збільшилась на суму 5441,04 грн.

За результатами адміністративного
оскарження оспорюються податкові
повідомлення-рішення № від 16.07.2013
р. на суму 92733,73 грн., № від 16.07.2013 р.
на суму 5441,04 грн. .

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг;

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України
Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку, а також придбанням
(будівництвом, спорудженням) основних
фондів (основних засобів, у тому числі
інших необоротних матеріальних
активів та незавершених капітальних
інвестицій у необоротні капітальні
активи), у тому числі при їх імпорті, з
метою подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку, які
попередньо віднесені до податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Відповідно до п. 7.4.1 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку та придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Частиною 3 ст. 72 КАС України
передбачено, що обставини, які
визнаються сторонами, можуть не
доказуватися перед судом, якщо проти
цього не заперечують сторони і в суду
не виникає сумніву щодо достовірності
цих обставин та добровільності їх
визнання.

З пояснень представника позивача
вбачається, що ФОП ОСОБА_2 здійснює
підприємницьку діяльність згідно
видів діяльності: виробництво
гофрованого картону, паперової та
картонної тари (код КВЕД-2010 - 17.21),
неспеціалізована оптова торгівля (код
КВЕД-2010 - 17.21); вантажний автомобільний
транспорт (код КВЕД-2010 - 49.41), чого не
заперечив і представник відповідача і
для здійснення господарської
діяльності ФОП ОСОБА_2
використовуються вантажні автомобілі:
автомобіль VOLVO FH,. причіп WECON AWZ 218LZ,
автомобіль MAN 24.372, причіп E-KRONE;
автомобіль SSANG YONG ACTYON A200XDI.

Органу податкової служби для перевірки
зі сторони позивача надано
товарно-транспортні накладні, акти
виконаних робіт, договори та талони, а
також до розгляду первинної скарги
позивачем надано подорожні листи,
згідно яких проводилось списання
пального позивачем і на доказ
використання пального по перевезеннях
є подорожні листи, в яких відображено
фактичне використання пального згідно
норм, які відповідають фактичному
використанню пального і підтверджено,
окрім самими подорожніми листами,
товарно-транспортними накладними та
талонами замовника по кожному окремому
перевезенню, актами виконаних робіт.

Судом першої інстанції встановлено, що
надаючи послуги по вантажних
перевезеннях, у ФОП ОСОБА_2 виникали
податкові зобов'язання по наданих
послугах, і відповідно виникало право
на податковий кредит по використаному
пальному в господарській діяльності, а
також підтверджено правомірність
списання пального на маршруті від смт.
Щирець та за призначенням Замовників
перевезень, оскільки стоянка
автомобілів ФОП ОСОБА_2 знаходиться за
адресою АДРЕСА_1 на підставі договорів
оренди приміщень, що укладені між ФОП
ОСОБА_2 та ТзОВ «ТВК «Зодіак».

ФОП ОСОБА_2 за 2012 рік віднесено до
податкового кредиту суми ПДВ з
пального, що не використаний в
господарській діяльності на загальну
суму ПДВ 8765,40 грн., про що позивачем
зазначено в адміністративному позові,
і ним не оспорюється, тому в цій частині
донарахування податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість є обґрунтованим та
правомірним.

Судом зауважує, що при проведенні
перевірки не взято до уваги включення
до податкового кредиту за травень 2010 р.
суми ПДВ 4216,67 грн., за липень 2010 р. суми
ПДВ в розмірі 1333,33 грн., за серпень 2010 р.
суми ПДВ в розмірі 666,67 грн., як часткову
оплату вантажного автомобіля MAN 24.372.
Позивачем не надано доказів
купівлі-продажу вищевказаного
автомобіля, як от договору
купівлі-продажу, реєстраційних
документів відповідно до Правил
державної реєстрації та обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів та
мотоколясок», затверджених Постановою
КМ України від 07.09.1998 р. № 1388, згідно з
якими встановлено, що транспортні
засоби реєструються за юридичними та
фізичними особами. Окрім цього, з
первинних документів (копії
рахунку-фактури, видаткової накладної,
податкових накладних, акту звірки з ФОП
ОСОБА_3 неможливо встановити факт
купівлі-продажу автомобіля MAN 24.372.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу, а
тому з врахуванням вищевказаних
обставин, суд вважає безпідставним
включення до податкового кредиту за
травень 2010 року суми ПДВ 4216,67 грн., за
липень 2010 р. суми ПДВ в розмірі 1333,33 грн.,
за серпень 2010 року суми ПДВ в розмірі
666,67 грн., а відтак, в цій частині
донарахування податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість є обґрунтованим та
правомірним.

Судом встановлено, що при проведенні
перевірки працівниками органу
податкової служби не взято до уваги
включення до податкового кредиту за
квітень 2010 року суми ПДВ в розмірі 470,00
грн. за придбання півавтомату
зварювального, згідно з податковою
накладною ПП «Юніт-Т» та за травень 2010
року суми ПДВ в розмірі 513,33 грн. на
придбання рукава-пальника до
півавтомату згідно податкової
накладної ПП «Юніт» з підстав
передбачених п. 7.4.4. п.7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», де зазначено: якщо платник
податку придбаває (виготовляє)
матеріальні та нематеріальні активи
(послуги), які не призначаються для їх
використання в господарській
діяльності такого платника, то сума
податку, сплаченого у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
включається до складу податкового
кредиту.

Позивачем не надано доказів в
обґрунтування використання
півавтомату зварювального та
рукава-пальника до півавтомату в
господарській діяльності, зокрема про
можливість включення сум до
податкового кредиту по ПДВ лише за
умови продажу вищазазначених
товарно-матеріальних цінностей третім
особам, а тому в цій частині
донарахування податкового
зобов'язання по податку на додану
вартість є обґрунтованим та
правомірним.

З акту перевірки судом встановлено та
знайшло підтвердження в судовому
засіданні, що при проведенні перевірки
працівниками податкової служби
неправомірно виключено зі складу
податкового кредиту в червні 2011 року
суму ПДВ в розмірі 5241,90 грн., в грудні 2011
року суму ПДВ в розмірі 4749,99 грн., з
мотивації відсутності податкових
накладних. Позивачем надавались копії
податкових накладних при проведенні
адміністративного оскарження
податкових повідомлень-рішень, але
вони не були враховані при розгляді
первинної скарги. Позивачем долучено
до матеріалів справи копії податкової
накладної ПП «Замок-Гарант» № 24 від
23.06.2011 р. на суму ПДВ 1524,80 грн.,
податкової накладної ПП «Замок-Гарант»
№ 26 від 27.06.2011 р. на суму ПДВ 3617,10 грн.,
копії податкової накладної ПП
«Окко-Нафтопродукт» № 95964 від 01.12.2011
року на суму ПДВ 283,33 грн., податкової
накладної ПП «Окко-Нафтопродукт» № 95966
від 05.12.2011 р. на суму ПДВ 133,33 грн. та
податкової накладної ТзОВ «ТК «Акцепт»
№ 264 від 13.12.2011 р. на суму ПДВ 4333,33 грн., а
також додатково підтверджено
реєстрами отриманих податкових
накладних до Декларації по ПДВ за
червень 2011 року та грудень 2011 року..

Таким чином, правомірність віднесення
вищезазначених сум ПДВ до податкового
кредиту підтверджено належними
документами, що безпідставно не були
взяті до уваги податковим органом, а як
наслідок в цій частині донарахування
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість є необґрунтованим та
неправомірним.

Відповідно до положень ст. 177 ПК України
177.1 Доходи фізичних осіб - підприємців,
отримані протягом календарного року
від провадження господарської
діяльності, оподатковуються за
ставками, визначеними в пункті 167.1
статті 167 цього Кодексу (п. 177.1); об'єктом
оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця (п. 177.2); для фізичної особи -
підприємця, зареєстрованого як платник
податку на додану вартість, не
включаються до витрат і доходу суми
податку на додану вартість, що входять
до ціни придбаних або проданих товарів
(робіт, послуг) (п. 177.3); до переліку
витрат, безпосередньо пов'язаних з
отриманням доходів, належать
документально підтверджені витрати, що
включаються до витрат операційної
діяльності згідно з розділом III цього
Кодексу (п. 177.4).

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 138.4. ст. 138 ПК України
передбачено, що витрати, які формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, крім
нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно п. 136.1 ст. 136 ПК України
собівартість придбаних та
реалізованих товарів формується
відповідно до ціни їх придбання з
урахуванням ввізного мита і витрат на
доставку та доведення до стану,
придатного для продажу.

В акті перевірки зафіксовано, що ФОП
ОСОБА_2 занижено суму чистого доходу за
2011 р. на 22693,00 грн., за 2012 р. на суму 232461,80
грн., всього на суму 255154,80 грн. Порушено
п. 138.4 ст. 138, п. 177.2, 177.4 ст. 177, п. ст. 164, 165, 167
139 Податкового кодексу України (далі -
ПК України) від 02.12.2010 року № 2755-VІ,
донараховано податок з доходів
фізичних осіб на суму 38273,22 грн. За
результатами розгляду первинної
скарги ФОП ОСОБА_2 донараховано податок
з доходів фізичних осіб на суму 538,09 грн.

Донарахування зобов'язання по податку
з доходів фізичних осіб було здійснено
органом податкової служби з мотивів
неправомірного включення до валових
витрат сум з придбаного пального,
використання якого на думку
відповідача документально не
підтверджено, що призвело до
безпідставного завищення валових
витрат та несплати податку.

Судом встановлено, що позивачем було
надано при перевірці, при розгляді
первинної скарги, а також долучено до
матеріалів справи товарно-транспортні
накладні, акти виконаних робіт,
договори та талони, а також до розгляду
первинної скарги позивачем було надано
подорожні листи, згідно яких
проводилось списання пального
позивачем.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, зі сторони працівників
податкової служби необґрунтовано не
взято до уваги первинні документи, що
підтверджують правомірність понесених
витрат по придбаному пальному та
правомірному формуванню валових
витрат, і як наслідок донарахування
податкового зобов'язання по податку з
доходів фізичних осіб є
необґрунтованим та неправомірним на
суму 38273,22 грн. та на суму 538,09 грн.

Відповідно до вимог ст. 86 КАС України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Оскільки у даній справі оспорюються
рішення прийняті відповідачем,
суб'єктом владних повноважень, суд
відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС
України, перевіряє чи прийняті
(вчинені) вони: 1) на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцієюта законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Обставини справи свідчать, що
відповідні положення відповідачем у
низці випадків дотримані не були, що в
свою чергу зумовило необхідність
звернення позивача за захистом свого
порушеного права до суду.

В той же час, позивач довів
обґрунтованість позовних вимог
належними та допустимими доказами.
Виходячи з положень п. 1 ч. 2 ст. 162 КАС
України суд дійшов висновку, що такі
податкові повідомлення-рішення слід
частково визнати протиправними та
скасувати.

В результаті системного аналізу норм
чинного законодавства та враховуючи
обставини справи, суд правильно дійшов
висновку, що слід задовольнити позовні
вимоги в частині визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень рішень №
від 16.07.2013 року, № 0 від 25.04.20013 року,
№ від 16.07.2013 року повністю. Також,
в частині донарахування основного
зобов'язання по ПДВ в розмірі 58355,78 грн.
та в частині нарахування штрафної
санкції в сумі 14457,23 грн. слід скасувати
податкове повідомлення рішення №
від 16.07.2013 року. В задоволенні
решти позовних вимог слід відмовити.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу на неї слід залишити
без задоволення.

Керуючись ч.3 ст.160, 195, 196, п.1 ч.1 ст.198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України,
колегія суддів,-

У Х В А Л
И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Сихівському
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області -
залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 11.04.2014 року
№ 813/6885/13-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя:
Р.П. Сеник

Судді:
Я.С. Попко

Р.Б. Хобор