Справа № 826/6327/14
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2014-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/6327/14
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Ісаєнко Ю.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Ісаєнко
Ю.А.;

суддів: Оксененка
О.М., Федотова І.В.,

за участю секретаря:
Бащенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
міграційної служби України в
Чернівецькій області на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 08 липня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Громадянина
Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_3
до Державної міграційної служби
України, Управління державної
міграційної служби України в
Чернівецькій області, про визнання
протиправною бездіяльності,
зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва із
позовом до Державної міграційної
служби України, Управління державної
міграційної служби України в
Чернівецькій області, в якому просив
суд визнати протиправною
бездіяльність державної міграційної
служби України (далі - відповідач 1) щодо
розгляду заяви про продовження строку
перебування в Україні; зобов'язати
відповідача - 1 розглянути по суті заяву
про продовження строку перебування в
Україні та ухвалити рішення за цією
заявою.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 08
липня 2014 року позов задоволено
частково, визнано протиправною
бездіяльність відповідача 1 щодо
неприйняття заяви від 03 жовтня 2013 року
про продовження йому строку
перебування в Україні, зобов'язано
відповідача 1 повторно розглянути
питання щодо прийняття заяви від 03
жовтня 2013 року про продовження строку
перебування в Україні.

Не погоджуючись із вказаною
постановою, відповідач 2 - Управління
державної міграційної служби України в
Чернівецькій області, подав апеляційну
скаргу з підстав неповного з'ясування
судом першої інстанції обставин, що
мають значення для справи, порушення
норм матеріального та процесуального
права, в якій просить скасувати
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 08 липня 2014 року та
ухвалити нове судове рішення про
відмову у задоволенні позову.

В судовому засіданні представник
відповідача 2 підтримав вимоги
апеляційної скарги та просив їх
задовольнити.

Інші сторони в судове засідання не
з'явилися, про дату, час і місце
розгляду справи повідомлені належним
чином.

Заслухавши суддю - доповідача,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено колегією суддів,
громадянин Ісламської Республіки
Пакистан ОСОБА_3 прибув на територію
України у 1998 році для навчання в
Буковинській державній медичній
академії у м. Чернівці, а у 2003 році уклав
шлюб з ОСОБА_6, в якому народилося двоє
дітей: ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_1) та ОСОБА_8
(ІНФОРМАЦІЯ_2). Згідно штампу, що
проставлений в національному паспорті
позивача, останньому ВГІРФО УМВС
України в Чернівецькій області
продовжено термін перебування до 24.03.2011
року (а.с. 8, 10, 11, 12, 13, 14, 17).

Згідно матеріалів справи позивач
звертався до відповідача 1 щодо
отримання посвідки на постійне
проживання, проте листом відповідача 1
від 14.11.2012 року №М-2317 позивачу
роз'яснено, що з метою вирішення
питання щодо отримання дозволу на
імміграцію йому необхідно звернутися
до територіального органу або
підрозділу ДМС України за місцем
проживання із заявою про продовження
строку перебування на території
України та подати документи,
передбачені пунктом 9 Порядку
продовження строку перебування та
продовження або скорочення строку
тимчасового перебування іноземців та
осіб без громадянства на території
України, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 15
лютого 2012 року №150 (далі Порядок №150)
для прийняття рішення. Також в листі
зазначено про наявність підстав для
отримання дозволу на імміграцію,
оскільки позивач перебуває у шлюбі з
громадянкою Україні понад 2 роки (а.с. 17,
18).

Як встановлено колегією суддів та не
заперечується сторонами, позивач 22.01.2013
року та 03.10.2013 року звертався до
відповідача 2 із заявами про
продовження строку перебування на
території України, до якої додавав:
копію паспортного документа, виданого
на його ім'я; свідоцтво про одруження;
копію паспортного документу дружини;
витяг про реєстрацію права власності
на нерухоме майно, згідно якого ОСОБА_9
належить на праві спільної часткової
власності 2/5 частини житлового будинку
в АДРЕСА_1; заповіт ОСОБА_9 про
заповідання її онучці - ОСОБА_6, 2/5
частини житлового будинку в АДРЕСА_1;
дублікат свідоцтва про право власності
(а.с. 87).

Згідно листів Державної міграційної
служби (Департамент у справах біженців
та іноземців) від 31.01.2013 року №8/4-460 та
від 09.10.2013 року №8/4-5232 матеріалі
позивача для продовження строку
перебування на території України
прийняті не в повному обсязі, оскільки
відсутня письмова згода власника
житла, яке надається іноземцю для
перебування (а.с. 103, 104).

Листом Управління державної
міграційної служби України в
Чернівецькій області від 22.02.2013 року
№73.01/1421 та від 23.10.2013 року №73.01/10137
позивача проінформовано, що
відповідачем 1 повернуто матеріали
щодо продовження строку перебування в
Україні у зв'язку з відсутністю
письмової згоди власників житла. Також
роз'яснено, що у разі усунення
вказаного недоліку він може звернутися
повторно щодо продовження строку
перебування в Україні (а.с. 26, 27).

Вважаючи неправомірними дії
відповідача 1 щодо розгляду заяви про
продовження строку перебування в
Україні позивач звернуся з даним
позовом до суду.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції дійшов висновку, що
позивачем було подано пакет документів
відповідно до підпункту 1 пункту 9
Порядку №150, в тому числі і згоду
власника будинку, що розташований за
адресою: АДРЕСА_1

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 4
Закону України «Про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства»
іноземці та особи без громадянства
можуть відповідно до Закону України
«Про імміграцію» іммігрувати в Україну
на постійне проживання.

Згідно положень Закону України «Про
імміграцію» дозвіл на імміграцію
надається в межах квоти імміграції.
Дозвіл на імміграцію поза квотою
імміграції надається, зокрема, одному з
подружжя, якщо другий з подружжя, з яким
він перебуває у шлюбі понад два роки, є
громадянином України, дітям і батькам
громадян України.

В листі відповідача 1 від 14.11.2012 року
№М-2317 зазначено про наявність підстав
для отримання дозволу на імміграцію,
оскільки позивач перебуває у шлюбі з
громадянкою Україні понад 2 роки.

Згідно пункту 2) частини першої статті 9
Закону України «Про імміграцію» заяви
про надання дозволу на імміграцію
подаються особами, які перебувають в
Україні на законних підставах, - до
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
імміграції.

Відповідно до частини четвертої статі
11 вказаного Закону особі, яка перебуває
на законних підставах в Україні і
отримала дозвіл на імміграцію,
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
імміграції, видає посвідку на постійне
проживання протягом тижня з дня
подання нею відповідної заяви.

У зв'язку із наведеним листом від 14.11.2012
року №М-12317 відповідач 1 роз'яснив
позивачу, що, оскільки він перебуває в
Україні не на законних підставах, то, з
метою вирішення питання щодо отримання
дозволу на імміграцію, йому необхідно
звернутися до територіального органу
або підрозділу ДМС України за місцем
проживання із заявою про продовження
строку перебування на території
України та подати відповідні
документи, що передбачені пунктом 9
Порядку №150.

Згідно частини четвертої статті 17
Закону України «Про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства»
продовження строку перебування на
території України здійснюється
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
міграції, в порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Порядок №150 визначає процедуру
продовження строку перебування та
продовження або скорочення строку
тимчасового перебування іноземців та
осіб без громадянства на території
України.

Згідно пункту 7 вказаного Порядку
рішення про продовження строку
перебування іноземців та осіб без
громадянства на території України
понад встановлені цим Порядком строки
приймається керівником
територіального органу або підрозділу
ДМС чи його заступником у разі подання
заяви про отримання дозволу на
імміграцію чи набуття громадянства
України та наявності підстав, які не
дають змоги виїхати з України,
відповідно до статті 22 Закону України
«Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства», а також Головою ДМС
або його заступником в інших випадках
за умови подання підтверджувальних
документів.

Підпунктом 1) пункту 9 Порядку №150
визначено, що для продовження строку
перебування на території України
іноземець та особа без громадянства і
приймаюча сторона, у разі, коли
приймаючою стороною є фізична особа,
разом із заявою подають такі документи:

- паспортний документ іноземця або
документ, що посвідчує особу без
громадянства (після пред'явлення
повертається), копію його сторінок з
особистими даними, візою (за наявності)
і відміткою про реєстрацію та/або копію
імміграційної картки (за наявності);

- переклад українською мовою
сторінок паспортного документа
іноземця або документа, що посвідчує
особу без громадянства, з особистими
даними, засвідчений в установленому
законодавством порядку;

- паспортний документ фізичної
особи, що є приймаючою стороною (після
пред'явлення повертається), та копію
його сторінок з особистими даними;

- копію посвідки на постійне чи
тимчасове проживання або іншого
документа, що підтверджує законність
перебування на території України (якщо
приймаючою стороною є іноземець та
особа без громадянства);

- документ, що підтверджує
наявність фінансового забезпечення
для покриття витрат, пов'язаних з
перебуванням іноземця та особи без
громадянства на території України, чи
гарантійний лист приймаючої сторони
про взяття на себе зобов'язань із
сплати всіх витрат, пов'язаних з
перебуванням іноземця та особи без
громадянства на території України та
їх виїздом з України;

- документ про право власності або
свідоцтво про державну реєстрацію
права власності на житло, яке надається
іноземцеві та особі без громадянства
для перебування (після пред'явлення
повертається), та його копію, а у разі,
коли житло не належить приймаючій
стороні, - письмову згоду власника
(співвласника) такого житла. Якщо житло
перебуває в державній або комунальній
власності, замість документа про право
власності подається видана
організацією, яка здійснює
експлуатацію житлового будинку,
довідка про всіх повнолітніх осіб,
місце проживання яких зареєстровано у
такому житлі, та їх письмова згода на
перебування іноземця та особи без
громадянства;

- чотири фотокартки іноземця та
особи без громадянства розміром 3,5 х 4,5
сантиметра;

- квитанція про сплату державного
мита за продовження строку перебування
або документ, який підтверджує
наявність пільг щодо сплати;

Наказом Міністерства внутрішніх справ
України від 25.04.2012 року №363
(зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 16 травня 2012 року за №778/21091)
затверджено Порядок розгляду заяв
іноземців та осіб без громадянства про
продовження строку перебування на
території України (далі Порядок №363).

Згідно пункту 5 вказаного Порядку у
разі якщо приймаючою стороною є
фізична особа, від іноземців та осіб
без громадянства до розгляду
приймаються заяви про продовження
строку перебування на території
України за формою згідно з додатком 1, у
разі якщо приймаючою стороною є
юридична особа - за формою згідно з
додатком 2, до яких долучено документ,
що підтверджує наявність
обґрунтованих підстав для продовження
строку перебування, та документи,
передбачені пунктом 9 Порядку
продовження строку перебування.

Згідно додатку 1 до Порядку 363 (зразок
заяви про продовження строку
перебування на території України) на
зворотному боці відображаються дані
щодо згоди співвласників житла чи
уповноваженої ними особи на
перебування іноземця чи особи без
громадянства.

Отже, з наведеного вбачається, що для
продовження строку перебування на
території України іноземець та особа
без громадянства і приймаюча сторона, у
разі, коли приймаючою стороною є
фізична особа та їй не належить житло,
повинні подати письмову згоду кожного
співвласника такого житла.

Згідно матеріалів справи, відповідачі
не заперечують факт подання документів
відповідно до вказаного переліку, але,
на думку останніх, у зв'язку з
відсутністю письмової згоди власників
житла, відсутні підстави для
продовження строку перебування в
Україні.

Колегією суддів встановлено, що згідно
дублікату свідоцтва про право
власності від 16.10.1984 року, житловий
будинок, що знаходиться за адресою: м.
Чернівці, АДРЕСА_1, належить ОСОБА_10 (1/5
частина), ОСОБА_11 (2/5 частина), ОСОБА_9 (2/5
частина). Вказаний будинок в цілому
зареєстрований в Чернівецькому
обласному бюро технічної
інвентаризації на вказаних осіб (а.с. 9).

Згідно витягу з реєстру прав власності
на нерухоме майно, що виданий
Чернівецьким комунальним обласним
бюро технічної інвентаризації 10.10.2007
року, 2/5 частина житлового будинку з
належними до нього надвірними
спорудами за адресою: м. Чернівці,
АДРЕСА_1, належить на підставі, зокрема,
свідоцтва про право власності від
16.10.1984 року, ОСОБА_9 (а.с. 86).

Як вбачається з матеріалів справи, між
ОСОБА_12 та ОСОБА_9 було укладено шлюб,
після чого прізвище ОСОБА_9 є ОСОБА_12
(а.с. 25).

Відповідно до частини першої статті 356
ЦК України власність двох чи більше
осіб із визначенням часток кожного з
них у праві власності є спільною
частковою власністю.

Згідно частини першої статті 358 ЦК
України право спільної часткової
власності здійснюється співвласниками
за їхньою згодою.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_9 надано згоду на реєстрацію,
серед інших, і позивача (а.с. 21).

Проте, позивачем не надано доказів щодо
наявності згоди інших власників
будинку, що розташований за адресою: м.
Чернівці, АДРЕСА_1, тому, колегія суддів
приходить до висновку, що відповідачі
правомірно відмовили у продовженні
строку перебування на території
України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
позовні вимоги про визнання
протиправною бездіяльності Державної
міграційної служби України щодо
розгляду заяви про продовження строку
перебування в Україні та зобов'язання
розглянути по суті вказану заяву не
підлягають задоволенню.

Підставою для скасування судового
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення, відповідно
до пункту 4 статті 202 КАС України є
порушення норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції при
ухваленні постанови порушено норми
матеріального права, в зв'язку з чим
постанова суду першої інстанції в
частині задоволених позовних вимог
підлягає скасуванню з ухваленням нової
постанови про відмову у задоволенні
позову.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 202, 205, 207 КАС
України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної
міграційної служби України в
Чернівецькій області задовольнити.

Скасувати постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 08
липня 2014 року в частині задоволених
позовних вимог про визнання
протиправною бездіяльності Державної
міграційної служби України щодо
неприйняття заяви від 03 жовтня 2013 року
про продовження строку перебування в
Україні та зобов'язання повторно
розглянути питання щодо прийняття
вказаної заяви та ухвалити в цій
частині нову постанову, якою у
задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

(Постанову у повному обсязі
складено 20.10.2014 року)

Головуючий суддя:
Ю.А. Ісаєнко

Суддя:
О.М. Оксененко

Суддя:
І.В. Федотов

Головуючий суддя

Ісаєнко Ю.А.

Судді:

Оксененко О.М.

Федотов І.В.