Справа № 2а-4596/10/2670
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2014-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/189/12

№ К/9991/189/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
судді-доповідача:Усенко Є.А.,суддів:
Веденяпіна О.А., Юрченко В.П.,
розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Дніпровському районі м.
Києва

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
04.04.2011

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 30.11.2011

у справі № 2а-4596/10/2670 Окружного
адміністративного суду м. Києва

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю (ТОВ) «Мурен»

до Державної податкової інспекції (ДПІ)
у Дніпровському районі м. Києва

про визнання недійсним та скасування
податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
04.04.2011, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 30.11.2011,
позов задоволено: визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення від 04.09.2009 №
/0, від 22.09.2009 № /1 та від 10.12.2009
№ /2.

У касаційній скарзі ДПІ у
Дніпровському районі м. Києва просить
скасувати ухвалені у справі рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
та прийняти нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Заперечуючи проти касаційної скарги,
позивач просить залишити її без
задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для визначення ТОВ
«Мурен» податкового зобов'язання із
земельного податку у сумі 5433,75 грн.
(основний платіж - 5175,00 грн., штрафні
(фінансові) санкції - 258,00 грн.) згідно з
податковими повідомленнями-рішеннями
від 04.09.2009 № /0, від 22.09.2009
№ /1 та від 10.12.2009 № /2
слугував висновок контролюючого
органу, викладений в акті камеральної
перевірки від 26.08.2009 №
4804-15/30530122, про порушення товариством
пункту 2 рішення Київської міської ради
«Про врегулювання питання
користування земельними ділянками в
місті Києві» від 25.12.2008 № 944/944 внаслідок
застосування у квітні - червні 2009 року
ставки земельного податку,
встановленої частиною 1 статті 7 Закону
України «Про плату за землю», а не цим
рішенням.

Розміри та порядок плати за
використання земельних ресурсів до 1
січня 2011 року регулювались Законом
України «Про плату за землю» (втратив
чинність з 1 січня 2011 року у зв'язку з
набранням чинності Податковим
кодексом України).

Так, частиною 1 статті 7 цього Закону
передбачено, що ставка земельного
податку із земель, грошову оцінку яких
встановлено, складає один відсоток від
їх грошової оцінки, за винятком
земельних ділянок, зазначених у
частинах п'ятій - десятій цієї статті та
частині другій статті 6 цього Закону.

Відповідно до частини 5 вказаної статті
ставки земельного податку за земельні
ділянки (за винятком
сільськогосподарських угідь)
диференціюють та затверджують
відповідні сільські, селищні, міські
ради виходячи із середніх ставок
податку, функціонального використання
та місцезнаходження земельної ділянки,
але не вище ніж у два рази від середніх
ставок податку з урахуванням
коефіцієнтів, встановлених частинами
другою і третьою цієї статті.

Суди попередніх інстанцій дійшли
правильного висновку, що позивач як
землекористувач земельної ділянки,
грошова оцінка якої встановлена,
повинен сплачувати земельний податок
за ставкою 1 відсоток від її грошової
оцінки згідно з частиною 1 статті 7
Закону України «Про плату за землю».

Пунктом 2 рішення Київської міської
ради «Про врегулювання питання
користування земельними ділянками в
місті Києві» від 25.12.2008
№944/944встановлено, що з 01.04.2009 плата за
земельні ділянки (крім земель, які
використовуються державними та
комунальними підприємствами,
установами, організаціями для ведення
лісового господарства, для
водогосподарських потреб, та земель,
зайнятих зеленими насадженнями
загального користування, житловим
фондом, об'єктами
інженерно-транспортної
інфраструктури, крім присадибних і
садових земельних ділянок, а також
визначених Київською міською радою
земельних ділянок, які
використовуються підприємствами, що
забезпечують життєдіяльність міста, та
земельних ділянок, щодо яких Київською
міською радою прийняті рішення про їх
передачу у власність або в
користування, але документи, що
посвідчують права на такі земельні
ділянки, незареєстровані), які
використовуються суб'єктами
господарської діяльності, але право
власності на які або право оренди яких
в установленому законодавством
порядку не оформлено (не
переоформлено), справляється в розмірі
мінімальної орендної плати за земельні
ділянки, встановленої статтею 21 Закону
України «Про оренду землі».

Таке підзаконне нормативне
регулювання не відповідає нормам
частин першої та п'ятої статті 7 Закону
«Про плату за землю», які мають вищу
юридичну силу, а тому підлягають
застосуванню при вирішенні цього
спору.

Доводи ДПІ стосовно повноважень
Київської міської ради встановлювати
або змінювати ставки земельного
податку суперечать нормі частини
другої статті 4 Закону України «Про
плату за землю», якою заборонено
встановлювати або змінювати ставки
земельного податку, порядок обчислення
і сплати земельного податку іншими
законодавчими актами, крім як цим
Законом. Єдиним же органом
законодавчої влади в Україні, який
уповноважений приймати закони, як це
визначено у Конституції України, є
Верховна Рада України.

Таке правозастосування відповідає
правовій позиції Верховного Суду
України, викладеній в постанові від
12.11.2013 у справі за позовом ТОВ
«Промкабель-Електрика» до ДПІ у
Святошинському районі м. Києва про
скасування податкового
повідомлення-рішення, яка відповідно
до частини першої ст. 244-2 КАС України є
обов'язковою для судів при вирішенні
подібних спорів.

Доводи касаційної скарги правильність
висновку судів попередніх інстанцій
щодо наявності підстав для задоволення
позову не спростовують.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Дніпровському районі м.
Києва залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 04.04.2011 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 30.11.2011 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Є.А. Усенко Судді:
О.А. Веденяпін В.П. Юрченко