Справа № 342/1136/14-а
Суддя: Гайдич Р.М. Р. М.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 342/1136/14-а
Провадження № 2-а/342/69/2014
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року
м. Городенка

Городенківський районний суд
Івано-Франківської області у складі:

Головуючого судді - Гайдича Р.М.

секретаря - Козаченко Л.Д.

з участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Департаменту соціальної політики
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації про визнання
протиправною відмову відповідача -
суб"єкта владних повноважень - щодо
вжиття заходів до видачі позивачу
документа для переєстрації автомобіля
із власності інваліда після його
смерті у право власності позивача,

В
С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним
позовом до Департаменту соціального
захисту населення Івано-Франківської
обласної державної адміністрації про
визнання протиправною відмови у видачі
позивачу документів для
перереєстрації автомобіля із
власності інваліда після його смерті у
право власності позивача, зважаючи, що
строк експлуатації автомобіля на
ІНФОРМАЦІЯ_1 становить понад 10 років, а
також на те, що позивач теж інвалід 2
групи, а тому зобов'язати заяву
позивача надіслати в розгляд комісії з
питань гуманітарної допомоги при КМУ.

Позовні вимоги обґрунтовані
наступним. Батько позивача, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, був забезпечений
автомобілем марки Фольцваген Гольф, 1999
року випуску, в якості гуманітарної
допомоги, як інвалід 2 групи. Після
смерті батька позивач звернувся із
заявою до відповідача 21.07.2014 року в якій
просить отримати рішення комісії з
питань гуманітарної допомоги при КМУ з
приводу передачі йому у власність
даного автомобіля та видати йому
довідку для перереєстрації даного
автомобіля, як інваліду, який є членом
сім'ї інваліда, що помер, підрозділом
МВС протягом 10 днів. На даний лист він
отримав відмову від 08.08.2014 року яку
вважає неправомірною.

В судовому засіданні представник
позивача та позивач позовні вимоги
підтримали в повному обсязі та просили
суд їх задовольнити. Представник
позивача наголосив, що позивач
звертався до відповідача із заяввою
21.07.2014 року в якій просив передати на
розгляд комісії з гуманітарних питань
при КМУ питання про передачу
автомобіля, яким користувався його
покійний батько, саме по ціні
металобрухту, оскільки даний
автомобіль експлуатувався більше 7
років, що виключає можливість його
передачі іншому інваліду.

Відповідач, суб'єкт владних
повноважень, в письмових запереченнях
проти задоволення адміністративного
позову заперечив з тих підстав, що
ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, було
безоплатно забезпечено автомобілем
згідно наказу від 10.07.2006 року. Даний
автомобіль має бути повернуто
департаменту, так як відсутні законні
підстави для його передачі позивачу.
Справу просили слухати без їх участі.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши подані суду
письмові докази, оцінивши їх за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд дійшов до наступного
висновку.

Частиною 2 статті 19 Конституції
України передбачено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Таким чином, усі рішення та дії
суб'єкта владних повноважень мають
підзаконний характер, тобто повинні
бути прийняті (вчинені) на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
визначені законом.

Судом також приймається до уваги, що
відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Судом встановлено, що покійний
батько позивача ОСОБА_1, який також є
інвалідом 2 групи, що підтверджується
пенсійним посвідченням від 16.07.2014 року
(а.с.5) - ОСОБА_4, будучи інвалідом ІІ
групи, в якості гуманітарної допомоги
був забезпечений 10.07.2006 року
транспортним засобом марки
Фольксваген Гольф, 1997 року випуску.

Після смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
позивач звертався в 2013 році до
відповідача з проханням про зняття
даного автомобіля з обліку та про
зобов'язання надати дозвіл ОСОБА_1, на
зняття з обліку та реєстрацію цього
автомобіля. В чому йому було відмовлено
і оскаржувана ним відмова до суду не
була визнана неправомірною (а.с.28-31).

21.07.2014 року позивач також звертався
із заявою до відповідача в якій просив
отримати рішення комісії з питань
гуманітарної допомоги при КМУ з
приводу передачі йому у власність
даного автомобіля та видати йому
довідку для перереєстрації даного
автомобіля, як інваліду, який є членом
сім'ї інваліда, що помер, підрозділом
МВС протягом 10 днів.

Згідно Листа від 08.08.2014 року позивачу
було повідомлено, що згідно вимог
Порядку забезпечення інвалідів
автомобілями, затвердженого
Постановою КМУ від 19.07.2006 року №999,
відсутні підстави для передачі
клопотання комісії з питань
гуманітарної допомоги при
Міністерстві соціальної політики
України для звільнення його від сплати
будь-яких зборів чи платежів. А
автомобіль, що був переданий ОСОБА_4
10.07.2006 року і яким користувався ОСОБА_4,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, менше 10 років
має бути повернутий департаменту
соціальної політики (а.с.4).

Дані факти ніким не спростовано в
судовому засіданні.

У постанові Верховного Суду України
від 16 січня 2013 року по справі № 6-153цс12
зазначається, що питання про вилучення
після смерті інваліда автомобіля,
отриманого ним як гуманітарна
допомога, повинно вирішуватись на
підставі нормативно-правових актів,
чинних на час смерті інваліда.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про гуманітарну допомогу»
гуманітарна допомога - цільова адресна
безоплатна допомога в грошовій або
натуральній формі, у вигляді
безповоротної фінансової допомоги або
добровільних пожертвувань, або
допомога у вигляді виконання робіт,
надання послуг, що надається
іноземними та вітчизняними донорами із
гуманних мотивів отримувачам
гуманітарної допомоги в Україні або за
кордоном, які потребують її у зв'язку з
соціальною незахищеністю,
матеріальною незабезпеченістю, важким
фінансовим становищем, виникненням
надзвичайного стану, зокрема внаслідок
стихійного лиха, аварій, епідемій і
епізоотій, екологічних, техногенних та
інших катастроф, які створюють загрозу
для життя і здоров'я населення, або
тяжкою хворобою конкретних фізичних
осіб, а також для підготовки до
збройного захисту держави та її
захисту у разі збройної агресії або
збройного конфлікту.

Статтею 11-1 Закону України «Про
гуманітарну допомогу» передбачено, що
після смерті інваліда, дитини-інваліда
автомобіль, визнаний гуманітарною
допомогою, яким інвалід був
забезпечений через органи соціального
захисту населення і користувався менше
10 років, може бути переданий у
власність одному із членів сім'ї за
рішенням центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері соціального захисту
населення, за умови сплати податків і
зборів за ставками, діючими на день
здійснення митного оформлення
автомобіля.

Якщо інвалід, дитина-інвалід
користувався автомобілем більше 10
років, за бажанням членів його сім'ї
автомобіль може бути переданий у їх
власність безкоштовно.

Також відповідно до вимог пункту 41
Порядку затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України №999 від 19
липня 2006 року, після смерті інваліда,
дитини-інваліда автомобіль, визнаний
гуманітарною допомогою, яким інвалід
був забезпечений через головне
управління соціального захисту і
користувався менше ніж 10 років, може
бути переданий у власність одному з
членів сім'ї інваліда за рішенням
Мінсоцполітики за умови сплати
податків і зборів за ставками, діючими
на день здійснення митного оформлення
автомобіля, які повинні бути сплачені
членом сім'ї померлого інваліда,
дитини-інваліда протягом шести місяців
з дня смерті інваліда.

Отже, у цьому випадку має значення
строк, протягом якого інвалід
використовував автомобіль. Такий строк
повинен рахуватись з дня забезпечення
органом соціального захисту інваліда
автомобілем.

Судом встановлено, що строк, протягом
якого батько позивача - інвалід
користувався отриманим автомобілем,
становить менше ніж 10 років.

Також судом не встановлено, а
позивачем не доведено, що на нього
поширюються пільги щодо сплати
податків та зборів, зокрема тих, які
повинні бути сплачені за наявності
бажання набути право власності на
автомобіль, яким член його сім'ї -
інвалід користувався менше ніж 10 років.

Таким чином, законодавством
встановлено, що саме інвалід повинен
користуватися автомобілем, який
визнаний гуманітарною допомогою, не
менше 10 років і може бути переданим у
власність одному із членів сім'ї за
рішенням центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері соціального захисту
населення.

Враховуючи вищенаведене та те, що
інвалід ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1
користувався автомобілем Фольксваген
Гольф, який отримав, як гуманітарну
допомогу 10.07.2006 року, менше 10 років,
тому відсутні законні підстави для
надання дозволу на перереєстрацію
даного автомобіля без сплати
необхідних платежів.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно ст.72 КАС України обставини,
встановлені судовим рішенням в
адміністративній, цивільній або
господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

В судовому засіданні позивач не
надав суду доказів того, що він
звертався до відповідача саме із
заявою про направлення питання на
розгляд комісії при КМУ з приводу
передачі йому автомобіля Фольксваген
Гольф, за ціною металобрухту у зв'язку
із терміном експлуатації більше 7
років, який був отриманий його покійним
батько 10.07.2006 року. Тому дані твердження
не беруться судом до уваги.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов
висновку про законність та
обґрунтованість відмови Департаменту
соціального захисту населення
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації при вирішенні заяви
ОСОБА_1 від 21.07.2014 року.

На підставі наведеного, керуючись ст.
158 - 163 КАС України, суд,-

П О С Т А
Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Департаменту
соціальної політики
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації про визнання
протиправною відмову відповідача -
суб"єкта владних повноважень - щодо
вжиття заходів до видачі позивачу
документа для переєстрації автомобіля
із власності інваліда після його
смерті у право власності позивача -
відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду шляхом подачі
через суд першої інстанції апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня її
проголошення.

Суддя: Гайдич Р.М.