Справа № 872/1037/13
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2014-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

872/1037/13

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

27 серпня 2014 року

справа № 2а-2191/09/0870

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Мельника В.В.

суддів: Баранник Н.П. Нагорної Л.М.

за участю секретаря: Шелепової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Логіка»

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2012 року у справі №2а-2191/09/0870

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Логіка»

до

за участі

про

Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів

Прокурора

визнання недійсним податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 01 квітня 2009 року відкрито провадження в адміністративній справі №2а-2191/09/0870. (а.с.1)

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що витрати, безпосередньо пов'язані з будівництвом будинку, не можуть відноситись до складу валових витрат, оскільки до укладання основного договору та переходу права власності на квартири до фізичних осіб, вони не є витратами, пов'язаними з власною господарською діяльністю підприємства позивача.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2012 року у справі №2а-2191/09/0870 в задоволенні адміністративного позову відмовлено. (суддя – Нестеренко Л.О.) (т.2, а.с.239-242)

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що відповідачем було правомірно винесені оскаржувані податкові повідомлення – рішення.

Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Логіка», не погодившись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції у даній адміністративній справі, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 27 червня 2012 року у справі №0870/3663/12 та задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що судом було призначено експертизу, але жодний її висновок не прийнято до уваги та не надано належної оцінки доводам викладеним в ній. Всупереч вимогам закону суд першої інстанції вважає платежі за попередніми договорами, укладеними позивачем з фізичними особами завдатком, тоді ж як за своєю правовою природою це забезпечувальні платежі, які передбачені самими попередніми договорами.

Представником відповідача у судовому засіданні заявлено клопотання про здійснення процесуального правонаступництва, а саме заміну відповідача – Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Запорізької області Державної податкової служби на його правонаступника – Державну податкову інспекцію у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів.

У судовому засіданні, колегія суддів, з урахуванням положень ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалила здійснити процесуальне правонаступництво у даній адміністративній справі, а саме: замінити Державну податкову інспекцію у Ленінському районі м. Запоріжжя Запорізької області Державної податкової служби на правонаступника – Державну податкову інспекцію у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 27 червня 2012 року у справі №0870/3663/12 та задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача та прокурор у судовому засіданні проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечували, просили залишити без змін постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2012 року у справі №2а-2191/09/0870.

У судовому засіданні, заслухавши пояснення представників сторін по справі та прокурора, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів справи, в період з 03 листопада 2008 року по 12 грудня 2008 року посадовими особами проведено виїзну позапланову перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 25 жовтня 2005 року по 30 червня 2008 року, результати якої оформлено актом №2550/23/33869210 від 19 грудня 2008 року.

Висновками зазначеного акту встановлено порушення позивачем п. 5.9 ст. 5 Закону Україні «Про оподаткування прибутку підприємств» підприємством невірно визначено балансову вартість запасів на кінець звітних періодів, занижено податок на прибуток, який підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 3821208 грн.

В період з 26.01.2009 року по 03.02.2009 року Державною податковою інспекцією у Ленінському районі м. Запоріжжя Запорізької області Державної податкової служби було проведено додаткову виїзну позапланову перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 25.10.2005 року по 30.06.2008 року, результати якої оформлено актом № 245/23/33869210 від 06.02.2009 року.

Висновками акту перевірки встановлено порушення позивачем пп.5.2.1 п.5.2 та п. 5.9 ст. 5 Закону Україні «Про оподаткування прибутку підприємств» підприємством невірно визначено балансову вартість запасів на кінець звітних періодів, занижено податок на прибуток, який підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 3590246 грн..

Відповідач в акті перевірки зазначив, що підприємство ТОВ «КК «Логіка» не відобразило суми отриманих оплат по попереднім договорам від фізичних осіб у показниках рядку декларації «доходи від продажу товарів (робіт, послуг) на суму 14928839 грн., також перевіркою повноти визначення скоригованого валового доходу за період з 25.10.2005 по 30.06.2008 встановлено його заниження на загальну суму 15150369 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за період з 25.10.05 р. по 30.06.08 р. були укладені попередні договори (нотаріально посвідчені) з фізичними особами на придбання жилого приміщення, а саме квартир в багатоповерховому будинку в м. Запоріжжя по вулиці Товариській, 70. Згідно з умовами попередніх договорів - сторони зобов'язуються в майбутньому укласти договір купівлі-продажу (основний договір) та домовились вважати істотними умовами основного договору, що продавець - ТОВ «Логіка» і покупець - фізична особа, в підтвердження серйозності намірів, покупець зобов'язується сплатити на розрахунковий рахунок продавця забезпечувальний платіж.

Пунктом 4 Попередніх договорів, зазначено, що на момент підписання Основного договору сума забезпечувального платежу зараховується продавцем в рахунок загальної вартості відчужуваного приміщення згідно з Основним договором.

Судом встановлено, що при проведенні перевірки, в бухгалтерському обліку отримання забезпечувального платежу від фізичних осіб-підприємством відображалося такими бухгалтерськими проводками: Дт 311 «Поточний рахунок в національній валюті» Кт 681 «Розрахунки по авансам отриманим».

Згідно листа підприємства (вих. № 576 від 12.12.2008р.) - «бухгалтерською проводкою Дт 31 Кт 681 відображені суми забезпечувальних платежів, перерахованих фізичним особам по договорам попередньої купівлі житла. Вищевказані грошові кошти використані на оплату робіт, послуг, пов'язаних з будівництвом дому по вул. Товариська, 70».

У відповідності до статті 570 Цивільного кодексу України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Згідно з Типовим договором про завдаток, грошова сума, сплачена боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, має статус завдатку.

Другим пунктом статті 570 Цивільного кодексу України передбачено, що у випадку, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Згідно норм п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валовий доход - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за її межами.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що завдаток, отриманий платником податку у грошовій формі, який виступає гарантією укладання договору купівлі-продажу нерухомості, повинен включатися до валового доходу такого платника податку відповідно до норм пункту 4.1 ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Позивачем (замовник) було укладено з ТОВ «Компанія Будальянс» (виступає як генеральний Підрядник) договір №39 від 01.06.2006 року на будівництво житлового будинку по вул. Товариська, 70, м. Запоріжжя.

Згідно з умовами договору №39 від 01.06.2006 року - «Замовник» доручає, а «Генпідрядник» приймає на себе зобов'язання виконати будівельно-монтажні роботи, по будівництву житлового будинку №70 по вулиці Товариська у мікрорайоні Бородинський в м. Запоріжжі (далі Об'єкт) , в обумовлений цим договором термін, згідно з проектно-кошторисною документацією, графіком виконання робіт, вимогами техніки безпеки, охорони праці, та спільно з Замовником ввести Об'єкт в експлуатацію. Орієнтовна дата введення об'єкту в експлуатацію - 1 квартал 2009 року.

Згідно додаткової угоди № 1к від 01.02.2007 року до контракту № 39 від 01.06.2006 року - «Сторони домовилися вважати Контракт довгостроковим».

В бухгалтерському обліку витрати, пов'язані з будівництвом житлового будинку по вулиці Товариська 70 ТОВ «КК «Логіка» відображено такими бухгалтерськими проводками: Дт 151 «Капітальне будівництво будинку» Кт 621 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками", 37 "Розрахунки з різними дебіторами".

На рахунку 151 «капітальне будівництво» відображені витрати, пов'язані не тільки з виконанням робіт та послуг, а й з придбанням товарно-матеріальних цінностей.

Згідно ст. 876 Цивільного кодексу України - «Власником об'єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором».

Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці.

При цьому п. 5.9 Закону визначено, що платник податку веде податковий облік приросту (убутку) балансової вартості товарів (крім тих, що підлягають амортизації, та цінних паперів), сировини, матеріалів, комплектуючих виробів, напівфабрикатів, малоцінних предметів (далі - запасів) на складах, у незавершеному виробництві та залишках готової продукції, витрати на придбання та поліпшення (перетворення, зберігання) яких включаються до складу валових витрат згідно з цим Законом (за винятком тих, що отримані безкоштовно).

У відповідності до п. 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.10.99 р., запаси - це активи, які:

- утримуються для подальшого продажу за умов звичайної господарської діяльності;

- перебувають у процесі виробництва з метою подальшого продажу продукту виробництва;

- утримуються для споживання під час виробництва продукції, виконання робіт та надання послуг, а також управління підприємством.

Суд зазначає, у разі, якщо підприємство будує будівлю (споруду) з метою подальшого продажу, то така будівля кваліфікується як товар. У цьому випадку витрати платника податку по придбанню матеріалів відносяться до складу валових витрат та проводиться розрахунок приросту (убутку) балансової вартості запасів відповідно до пункту 5.9 Закону.

Якщо платник податку здійснює будівництво з метою продажу і при цьому залучає до виконання будівельно-монтажних робіт субпідрядні організації, то вартість виконаних робіт, в тому числі і субпідрядними організаціями, відноситься на валові витрати такого платника відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону.

В порушення пункту 5.9 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», підприємством невірно визначено балансову вартість запасів на кінець звітних періодів, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 3821208 грн.

Матеріали справи містять висновок судово-економічної експертизи № 41/446, яка призначалася на підставі ухвали суду від 01.10.2009 року, по тексту якої зазначено, що грошові кошти, отримані на розрахунковий рахунок підприємства від фізичних осіб для будівництва квартир (житлового будинку) повинні були відображатися в бухгалтерському обліку ТОВ «КК «Логіка» бухгалтерським записом: по Дт рахунку 31 «Рахунки у банках» з Кт рахунка «Цільове фінансування та цільові надходження». Позивач, в свою чергу, користувався наступною проводкою: Дт 311 «Поточний рахунок в національній валюті» Кт 681 «Розрахунки по авансам отриманим».

Отримання завдатку від фізичних осіб підприємство відображало в декларації з податку на прибуток по строчці 01.3 «Доходи від виконання довгострокових договорів».

Відповідно до підпункту 7.10.5, підпункту 7.10.7, підпункту 7.10.8, пункту 7.10 ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств'», дохід виконавців у звітному періоді визначається як добуток загальної договірної ціни довгострокового договору (контракту) на оціночний коефіцієнт виконання довгострокового контракту. Витрати і доходи, понесені (нараховані) виконавцем довгострокового договору (контракту) протягом звітного періоду, включаються до складу валових витрат або валових доходів такого виконавця за наслідками такого періоду з сумах, визначених п.п. 7.10.5 та 7.10.6 цієї статті. Для цілей оподаткування суми авансів або передплат, отриманих виконавцем довгострокового договору (контракту), відносяться до складу валового доходу такого виконавця виключно у межах сум, визначених згідно із підпунктом 7.10.5 цього пункту.

Як зазначено в акті перевірки, ТОВ «КК «Логіка» доходи від виконання довгострокового договору оподатковувала не відповідно до пункту 7.10 статті Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств». Підпунктом 7.10.2 пункту 7.10 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», визначено, що під терміном «довгостроковий договір (контракт)» слід розуміти будь-який договір на виготовлення, будівництво, установку або монтаж матеріальних цінностей, що входитимуть до складу основних фондів замовника або складових частин таких основних фондів, а також на створення матеріальних активів, пов'язаних з таким виготовленням, будівництвом, установкою або монтажем (послуг типу «інжиніринг», науково-дослідних і дослідно-конструкторських робіт та розробок), за умови, що такий контракт не планується завершити раніше ніж через 9 місяців з моменту здійснення перших витрат або отримання авансу (передоплати).

Згідно акту перевірки, у замовників будівництва житла - фізичних осіб, відсутні основні фонди, тому попередні договори ТОВ «КК «Логіка» з фізичними особами, не відповідають ознакам довгострокового договору та суперечать вимогам п. 7.10 зазначеного Закону.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що відповідачем було правомірно винесені оскаржувані податкові повідомлення – рішення.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об’єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про відмову у задоволенні позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому постанову суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 18 жовтня 2012 року необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги позивача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування законної постанови суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ч.3 ст. ст.160, 195,196,198,200,205,206 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Логіка» - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2012 року у справі №2а-2191/09/0870 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, а в разі складання рішення в повному обсязі відповідно до ст. 160 зазначеного кодексу – з дня складання рішення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено – 01 вересня 2014 року.

Головуючий: В.В. Мельник

Суддя: Н.П. Баранник

Суддя: Л.М. Нагорна