Справа № 2а-13886/12/2070
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/32649/13

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючої: суддів:
Блажівської Н.Є., Сіроша М.В., Юрченко
В.П., за участю секретаря Іванова
Д.О.,розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Ізюмської
об'єднаної державної податкової
інспекції Харківської області
Державної податкової служби на
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 16 травня 2013
року

у справі№ 2а-13886/12/2070 за
позовомІзюмської об'єднаної державної
податкової інспекції Харківської
області Державної податкової служби
доІзюмського комунального
підприємства теплових мереж
простягнення заборгованості, - В С Т А Н
О В И В

Ізюмська об'єднана державна податкова
інспекція Харківської області
Державної податкової служби (далі -
позивач, ДПІ) звернулась до суду з
позовом до Ізюмського комунального
підприємства теплових мереж (далі по
справі - відповідач), в якому, з
урахуванням уточнень, просила стягнути
з рахунків, що належать відповідачу,
відкритих у банківських установах в
рахунок погашення його податкового
боргу суму податкового боргу у розмірі
1036174,00 грн.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 31 січня 2013
року зазначений позов задоволено.
Стягнуто з рахунків, що належать
Ізюмському комунальному підприємству
теплових мереж відкритих у банківських
установах в рахунок погашення його
податкового боргу у розмірі 1036174,00 грн.
на користь Державного бюджету України.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 16 травня 2013
року апеляційну скаргу Ізюмського
комунального підприємства теплових
мереж задоволено. Постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 31 січня 2013
року по скасовано. Прийнято нову
постанову, якою в задоволенні позову
Ізюмської об"єднаної державної
податкової інспекції Харківської
області Державної податкової служби до
Ізюмського комунального підприємства
теплові мережі про стягнення
заборгованості відмовлено.

ДПІ в касаційній скарзі, вказуючи на
допущені судами першої та апеляційної
інстанцій порушення вимог
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
спору, просить скасувати постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 16 травня 2013
року та залишити в силі постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 31 січня 2013
року.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
Вищий адміністративний суд України
звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, які не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Як встановлено попередніми судовими
інстанціями, Ізюмське комунальне
підприємство теплових мереж
зареєстроване як юридична особа та
взято на податковий облік до
Ізюмської об'єднаної державної
податкової інспекції у Харківській
області 25 червня 2003 року як платник
податків.

Відповідач має податковий борг перед
бюджетом з податку на прибуток у сумі
1036174,00 грн., що винник внаслідок
несплати в установлений строк
грошового зобов'язання, самостійно
визначеного платником податків у
податкових деклараціях, а саме від 18
травня 2012 року № на суму 404644 грн.,
від 18 червня 2012 року № року на
суму 352536 грн., від 18 серпня 2012 року №
від на суму 102851 грн., від 17 вересня
2012 року № на суму 79008 грн.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції, згідно з даними Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців відповідач є
комунальним підприємством та
перебуває у власності Ізюмської
територіальної громади від імені якої
діє Ізюмська міська рада Харківської
області.

Згідно з пунктом 87.2 статті 87
Податкового кодексу України (надалі
також - ПК України) джерелами погашення
податкового боргу платника податків є
будь-яке майно такого платника
податків з урахуванням обмежень,
визначених цим Кодексом, а також іншими
законодавчими актами.

Відповідно до статті 88 ПК України з
метою забезпечення виконання
платником податків своїх обов'язків,
визначених цим Кодексом, майно
платника податків, який має податковий
борг, передається у податкову заставу.
Право податкової застави виникає
згідно з цим Кодексом та не потребує
письмового оформлення. Право
податкової застави виникає у разі:
несплати у строки, встановлені цим
Кодексом, суми грошового зобов'язання,
самостійно визначеної платником
податків у податковій декларації, - з
дня, що настає за останнім днем
зазначеного строку; несплати у строки,
встановлені цим Кодексом, суми
грошового зобов'язання, самостійно
визначеної контролюючим органом, - з
дня виникнення податкового боргу.

З урахуванням положень цієї статті
право податкової застави поширюється
на будь-яке майно платника податків,
яке перебуває в його власності
(господарському віданні або
оперативному управлінні) у день
виникнення такого права і балансова
вартість якого відповідає сумі
податкового боргу платника податків,
крім випадків, передбачених пунктом 89.5
цієї статті, а також на інше майно, на
яке платник податків набуде прав
власності у майбутньому. Майно, на яке
поширюється право податкової застави,
оформлюється актом опису.

До акта опису включається ліквідне
майно, яке можливо використати як
джерело погашення податкового боргу.
Опис майна у податкову заставу
здійснюється на підставі рішення
керівника органу державної податкової
служби, яке пред'являється платнику
податків, що має податковий борг. Орган
державної податкової служби здійснює
за платника податків і на користь
держави заходи щодо погашення
податкового боргу такого платника
податків шляхом стягнення коштів, які
перебувають у його власності, а в разі
їх недостатності - шляхом продажу майна
такого платника податків, яке
перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна
платника податків провадиться не
раніше ніж через 60 календарних днів з
моменту надіслання такому платнику
податкової вимоги (пункту 95.2 статті 95
Податкового кодексу України). Отже,
право на стягнення коштів у рахунок
погашення податкового боргу виникає у
контролюючого органу на наступний день
після закінчення 60 днів з дня
надіслання платникові податків
податкової вимоги.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції, податкові вимоги від 12
березня 2004 року № 2/28 та від 16 січня 2014
року № 1/27 не стосуються податкового
боргу відповідача, який виник з 2012 року
та який позивач просить стягнути. При
цьому, доводи позивача про те, що
податковий борг з 2004 року не погашений
не підтверджені належними доказами.

За таких обставин, з урахуванням
наведеного, матеріалами справи не
підтверджено здійснення встановлених
ПК України заходів, які дають
податковому органу право на стягнення
коштів у рахунок погашення податкового
боргу.

Крім того, судом апеляційної інстанції
вірно зроблено посилання на положення
статті 96 ПК України, якою встановлений
порядок погашення податкового боргу
державних підприємств, які не
підлягають приватизації, та
комунальних підприємств.

Відповідно до вимог пункту 96.2 статті 96
ПК України, у разі якщо сума коштів,
отримана від продажу внесеного в
податкову заставу майна державного
підприємства, яке не підлягає
приватизації, у тому числі казенного
підприємства, не покриває суму
податкового боргу такого платника
податків і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням публічних
торгів, або у разі відсутності майна, що
відповідно до законодавства України
може бути внесено в податкову заставу
та відчужено, орган державної
податкової служби зобов'язаний
звернутися до органу виконавчої влади,
до сфери управління якого належить
такий платник податків, з поданням щодо
прийняття рішення про: надання
відповідної компенсації з бюджету за
рахунок коштів, призначених для
утримання такого органу виконавчої
влади, до сфери управління якого
належить такий платник податків;
досудову санацію такого платника
податків за рахунок коштів державного
бюджету; ліквідацію такого платника
податків та призначення ліквідаційної
комісії; виключення платника податків
із переліку об'єктів державної
власності, які не підлягають
приватизації відповідно до закону, з
метою порушення справи про
банкрутство, у порядку, встановленому
законодавством України.

Відповідь щодо прийняття одного із
зазначених рішень надсилається органу
державної податкової служби протягом 30
календарних днів з дня направлення
звернення. У разі неотримання
зазначеної відповіді у визначений цим
пунктом строк або отримання відповіді
про відмову у задоволенні його вимог
орган державної податкової служби
зобов'язаний звернутися до суду із
позовною заявою про звернення
стягнення податкового боргу на кошти
державного органу, в управлінні якого
перебуває таке державне (комунальне)
підприємство або його майно.

Враховуючи викладене, суд апеляційної
інстанції правильно зазначив,
позивачем обрано не вірний спосіб
захисту інтересів держави, оскільки
законодавством, за умови вжиття всіх
заходів встановлених статтею 96 ПК
України, передбачено стягнення
податкового боргу на кошти державного
органу, в управлінні якого перебуває
таке державне (комунальне)
підприємство або його майно.

Таким чином, з огляду на відсутність
доказів вжиття органом податкової
служби передбачених ПК України заходів
погашення податкового боргу та
звернення до суду не у спосіб,
встановлений законом, суд апеляційної
інстанції дійшов юридично правильного
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги висновки суду
апеляційної інстанції не спростовують
і не дають підстав для висновку, що
судом апеляційної інстанції при
розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
чи порушено норми процесуального
права. Таким чином, ухвалене по справі
рішення суду апеляційної інстанції є
законним і обґрунтованим, а зазначена в
касаційній скарзі позиція не знаходить
свого підтвердження за матеріалами
справи та не ґрунтується на положеннях
чинного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

За таких обставин, суд, перевіривши у
межах касаційної скарги правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, а рішення суду
апеляційної інстанції слід залишити
без змін.

Керуючись статтями 221, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В А Л И В

Касаційну скаргу Ізюмської
об'єднаної державної податкової
інспекції Харківської області
Державної податкової служби залишити
без задоволення, а постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 16 травня 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
порядку та в строки, встановлені
статтями 236 - 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуюча:
Н. Є. Блажівська

Судді:
М.В. Сірош

В.П. Юрченко