Справа № 2а-536/12
Суддя: Большакова О.О.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року
Справа №
9104/179214/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

головуючого судді
Большакової О.О.,

суддів
Глушка І.В., Макарика В.Я.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Любешівському районі Волинської
області на постанову Любешівського
районного суду Волинської області від
28 лютого 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в Любешівському районі
Волинської області про перерахунок
пенсії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 24.06.2011 року звернулася в суд
першої інстанції з адміністративним
позовом до управління Пенсійного фонду
України в Любешівському районі
Волинської області про визнання дій
протиправними, зобов'язання провести
перерахунок та виплату державної та
додаткової пенсії особі, яка
постраждала внаслідок ЧАЕС 1 категорії
та інваліду 3 групи та доплату до пенсії
як непрацюючому пенсіонеру який
постійно проживає на території зони
гарантованого добровільного
відселення згідно ст. ст. 39, 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
в межах строку позовної давності,
допустити негайне виконання постанови
суду.

Постановою Любешівського районного
суду Волинської області від 28 лютого 2012
року (прийнятою в порядку скороченого
провадження) позов задоволено
частково, визнано неправомірними дії
та зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Любешівському районі
Волинської області здійснити
перерахунок та виплату позивачу
додаткової пенсії за шкоду заподіяну
здоров'ю, в розмірі 50 відсотків
мінімальної пенсії за віком,
передбаченому ст.50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з 24 грудня
2010 року по 22 липня 2011 року включно з
урахуванням проведених виплат,
зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Любешівському районі
Волинської області провести
нарахування та виплату позивачу, як
непрацюючому пенсіонеру, який проживає
у зоні гарантованого добровільного
відселення підвищення до пенсії у
розмірі двох мінімальних заробітних
плат, передбаченого ч. 1 та ч. 2 ст. 39
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 24 грудня 2010
року по 22 липня 2011 року включно з
врахуванням ст. 53 Закону України «Про
державний бюджет України на 2010 рік», ст.
22 Закону України «Про державний бюджет
на 2011 рік» та виплачених сум, в
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено, постанову допущено до
негайного виконання у межах суми
стягнення за один місяць.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції управління
Пенсійного фонду України в
Любешівському районі Волинської
області оскаржило його в апеляційному
порядку, вважає постанову суду
прийнятою з порушенням норм
матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що
питання обчислення розміру пенсій по
інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсії у
зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи, у
відповідності до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
регулюються постановами уряду, в яких
відсутнє посилання на визначення
мінімального розміру пенсії
відповідно до положень Закону України
про бюджет.

Окрім цього, згідно з статтею 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом. Враховуючи наведене,
положення статті 28 даного Закону щодо
мінімального розміру пенсії за віком
не застосовується при призначенні
пенсії за Законом України «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Виходячи з вище викладеного, просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 197 КАС України,
колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження, оскільки апеляційну
скаргу подано на рішення суду першої
інстанції, яке прийнято у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач є непрацюючим пенсіонером, яка
проживає в зоні гарантованого
добровільного відселення та
постраждалою від наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС першої категорії та
їй встановлено третю групу
інвалідності у зв'язку із
захворюванням, пов'язаним з наслідками
аварії на Чорнобильській АЕС, що
підтверджується копією відповідного
посвідчення (а.с. 1, 8).

Розглядаючи спір, судом першої
інстанції вірно враховано, що згідно ч.
1 та ч. 2 ст. 39 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» пенсії непрацюючим
пенсіонерам, які проживають у зоні
гарантованого добровільного
відселення підвищуються у розмірі двох
мінімальних заробітних плат, а
відповідно до ст. 50 цього ж Закону
особам, віднесеним до категорії 1,
інвалідам ІІІ групи щомісячно
призначається додаткова пенсія за
шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 50
процентів мінімальної пенсії за віком.

Постановляючи рішення суд першої
інстанції правильно врахував, що ст. 49
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено, що пенсії
особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію. Відповідно до частини 4 статті 54
цього Закону (у редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин),
якою визначено підстави та умови
призначення державних пенсій особам,
віднесеним до категорії 1, та у зв'язку
із втратою годувальника, в усіх
випадках розміри пенсій для інвалідів 3
групи, щодо яких установлено зв'язок із
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими шести мінімальних пенсій
за віком. Згідно зі статтею 50
зазначеного Закону особам, віднесеним
до категорії 1, призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, зокрема інвалідам 3 групи - у
розмірі 50 процентів мінімальної пенсії
за віком. Згідно ст. 53 цього ж Закону,
виплата додаткової пенсії
здійснюється повністю незалежно від
заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Також, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що оскільки
позивач з 09.12.2010 року отримує пенсію на
підставі Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», то позовні вимоги про
зобов'язання відповідача провести
перерахунок та виплату пенсії згідно
ст. 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» не підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного суд першої
інстанції вірно вважав, що вихідним
критерієм розрахунку державної,
додаткової пенсії та підвищення до
пенсії інвалідів, щодо яких
установлено зв'язок із Чорнобильською
катастрофою виступає мінімальна
пенсія за віком, розмір якої згідно зі
статтею 28 Закону України від 9 липня 2003
року «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» установлюється
в розмірі визначеного законом
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

У відповідності до ч. 4 ст. 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
розмір прожиткового мінімуму для осіб,
які втратили працездатність,
визначається на момент виплати пенсії
згідно із законом про Державний бюджет
України і не може коригуватися іншими
нормативно-правовими актами.

Крім того судом першої інстанції
встановлено, що при проведенні
розрахунку пенсії позивача
відповідачем застосовано положення
Постанови КМУ № 530 від 28.05.2008 року «Про
деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян» та № 654 від
16.07.2008 року «Про підвищення рівня
пенсійного забезпечення громадян».

В даній спірній ситуації суд правильно
зазначив, що відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС
України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу. Тому виходячи з загальних засад
пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами, суд першої
інстанції правильно вважав, що
посилання відповідача на положення
вищенаведених постанов Кабінету
Міністрів України є безпідставним і
таким, що звужує обсяг установлених
Законом прав позивача.

Крім того вірним є твердження суду
першої інстанції, що положення частини
3 статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» не є перешкодою для
застосування зазначеної величини
(мінімального розміру пенсії за віком)
для розрахунку інших пов'язаних із нею
пенсій чи доплат, бо чинним
законодавством не встановлено іншого
мінімального розміру пенсії за віком,
крім передбаченого частиною 1 цієї
статті.

З огляду на це, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
відповідач зобов'язаний здійснити
перерахунок і виплату позивачу
додаткової пенсії та підвищення до
пенсії відповідно до вимог ст.ст. 39, 50
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» із застосуванням ч. 1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», ч. 3 ст. 4 Закону України
«Про прожитковий мінімум», Закону
України «Про державний бюджет України
на 2011 рік», і цей перерахунок має бути
здійснений в межах, передбаченого ст. 99
КАС України, шестимісячного строку
звернення до суду а саме, за період
починаючи з 24.12.2010 року.

Законом України «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік» від 14 червня 2011 року N
3491-VI, Прикінцеві положення Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2011 рік» доповнено пунктом 4, яким
установлено, що у 2011 році норми і
положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (Відомості
Верховної Ради України, 1992 р., N 13, ст. 178 з
наступними змінами) застосовуються у
порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України виходячи з
наявного фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання вимог Закону України від 14
червня 2011 року N 3491-VI «Про внесення змін
до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2011 рік» 6 липня 2011
року Кабінетом Міністрів України
прийнято постанову N 745 «Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка набрала
чинності 23 липня 2011 року.

З огляду на викладене, статті 39, 50, 51, 52, 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
підлягають застосуванню до набрання
чинності зазначеною постановою
Кабінету Міністрів України, тобто по 22
липня 2011 року включно.

Крім того оскільки відповідно до
підпункту 6 пункту 2.2 Положення про
управління Пенсійного фонду України в
районах, містах і районах у містах,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України 30 квітня 2002
року №80-2, у редакції постанови
правління Пенсійного фонду України від
25 лютого 2008 року №5-5 (зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 13.03.2008
року) саме на управління Пенсійного
фонду України в районах, містах і
районах у місті покладено обов'язок
призначення і виплати пенсії, допомоги
на поховання та інші виплати
відповідно до чинного законодавства,
тому суд першої інстанції правильно
вважав за необхідне зобов'язати
провести перерахунок та виплату пенсії
позивачу саме УПФУ в Любешівському
районі Волинської області, а
твердження відповідача про
відсутність бюджетного фінансування
передбачених Законом розмірів пенсій,
як на причину невиконання державою
взятих на себе зобов'язань, не мають
правового значення, бо реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань

Враховуючи викладене суд апеляційної
інстанції вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, а
постанова відповідає нормам
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, ч. 10 ст. 183-2, ст. 197, п. 3 ч. 1
ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Любешівському районі Волинської
області - залишити без задоволення,
постанову Любешівського районного
суду Волинської області від 28 лютого 2012
року у справі № 0309/536/2012 - без змін.

Ухвала остаточна і оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя
О.О. Большакова

Судді
І.В. Глушко

В.Я. Макарик