Справа № 14519/12/2070
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2014-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 р.Справа № 14519/12/2070Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Макаренко Я.М.

Суддів: Шевцової Н.В. , Мінаєвої О.М.

за участю секретаря судового засідання
Шалаєвої І.Т.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Лук`янцева
С.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Лозівської об`єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Харківській області на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 05.06.2014р. по
справі № 14519/12/2070

за позовом Фізичної особи
підприємця ОСОБА_3

до Лозівської об`єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Харківській
області

про скасування податкового
повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3
(надалі по тексту позивач) звернувся до
суду з позовом до Лозівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного Управління Міндоходів у
Харківській області (надалі по тексту
відповідач), в якому просив суд:

- визнати нечинним та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 09.06.2011 р. про донарахування позивачу
грошового зобов'язання (без урахування
штрафних санкцій) за платежем податок
на доходи від підприємницької
діяльності в розмірі 147882,62 грн.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 05.06.2014 року
адміністративний позов Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до Лозівської
об'єднаної державної податкової
інспекції головного управління
Міндоходів у Харківській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення задоволено.

Скасовано податкове
повідомлення-рішення Лозівської ОДПІ
Харківської області ДПС від 09.06.2011р.
№.

Відповідач, не погодившись з рішенням
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, просить суд
апеляційної інстанції постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 05.06.2014 року
скасувати та прийняти нове судове
рішення, яким в задоволенні
адміністративного позову відмовити.

Позивач подав письмові заперечення на
апеляційну скаргу, в яких, посилаючись
на законність та обґрунтованість
оскаржуваного судового рішення,
просить суд апеляційної інстанції
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
05.06.2014 року залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
обставин справи, перевіривши рішення
суду першої інстанції, доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення представників сторін,
дослідивши матеріали справи , вважає,
що вимоги апеляційної скарги
задоволенню не підлягають, виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
фізична особа - підприємець ОСОБА_3
18.03.1996 р. за №1758 взятий на податковий
облік і станом на даний час перебуває
на обліку в Лозівській об'єднаній
державній податковій інспекції
Головного Управління Міндоходів у
Харківській області.

Фахівцями Лозівської ОДПІ було
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку ФО-П ОСОБА_3 з питань
правомірності формування сум
податкового кредиту з податку на
додану вартість, задекларованих
платником податків в податкових
деклараціях з ПДВ за червень 2009 року та
серпень 2009 року.

За результатами перевірки складено акт
№121/17-№519/17-212/НОМЕР_1 від 25.05.2011 року.

На підставі висновків акту перевірки
Лозівською об'єднаною державною
податковою інспекцією було винесено
податкове повідомлення-рішення №
від 09.06.2011 р. за платежем податок
на доходи від підприємницької
діяльності у розмірі 147882,62 грн.

Позивачем було оскаржене вказане
податкове повідомлення-рішення до
Державної податкової адміністрації в
Харківській області, Державної
податкової адміністрації України.

За результатами розгляду скарг
Державною податковою адміністрацією в
Харківській області було прийнято
рішення №13960/7/25-203 від 05.08.2011 року, яким
податкове повідомлення - рішення №
від 09.06.2011 року залишено без змін.

Державна податкова адміністрація
України рішенням від 08.09.2011 року
№24336/7/25-0315 залишила без розгляду скаргу
позивача та повернула її.

Фактичною підставою для винесення
податкового повідомлення-рішення
слугували відображені в акті перевірки
№121/17-№519/17-212/НОМЕР_1 від 25.05.2011 року
висновки відповідача про порушення ч. 1
ст. 203, ст. 215, п. 1 ст. 216, ст. 228 Цивільного
кодексу України №435-ІУ від 16.01.2003 р. в
частині недодержання вимог зазначених
статей в момент вчинення правочинів,
які не спрямовані на реальне настання
правових наслідків; ст. 13, ст. 14 Декрету
Кабінету Міністрів України від 26.12.1992
року "Про прибутковий податок з
громадян" заниження податкового
зобов'язання по податку на доходи
фізичних осіб в сумі 147882,62 грн. за 2-3 кв.
2009 року; відсутність об'єктів, які
підпадають під визначення ст. 3. ст.,4 ст.
7 Закону України "Про податок на додану
вартість" від 03.04.1997 №168/97-ВР зі змінами
та доповненнями, (в редакції. що діяла
на момент вчинення порушення), ст. 185, ст.
198, Податкового кодексу України від
02.12.2010 року №27 І5-УІ.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з
протиправності оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
податковим повідомленням-рішенням
№ від 09.06.2011 р. за порушення ст. 13
Декрету Кабінету Міністрів України
"Про прибутковий податок з громадян"
позивачу визначено грошове
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб в сумі 147882,62 грн.

Висновки податкового органу про
порушення позивачем вказаних норм
грунтувалися на тому, що позивачем до
валових витрат за 2-3 кв. 2009 року.
віднесено витрати по господарським
операціям з ТОВ «Геокслайн Плюс», які
документально не підтверджено.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками відповідача,
виходячи з наступного.

Згідно з розділом IV Декрету Кабінету
Міністрів України "Про прибутковий
податок з громадян" оподаткуванню
підлягають доходи громадян, одержані
протягом календарного року від
здійснення підприємницької діяльності
без створення юридичної особи, а також
інші доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України "Про
оподаткування прибутку підприємств".

Правові відносини з приводу формування
валових витрат унормовані Законом
України "Про оподаткування прибутку
підприємств", згідно з пунктом 5.1 статті
5 якого валові витрати виробництва та
обігу - сума будь-яких витрат платника
податку у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 цієї
статті до складу валових витрат
включаються: суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.8 цієї статті.

Не належать до складу валових витрат
відповідно до підпункту 5.3.9 пункту 5.3
статті 5 зазначеного Закону будь-які
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Водночас статтею 1 Закону України від
16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
визначено, що первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

За приписами ч. 2 ст. 9 цього Закону
первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Отже, підставою для відображення
господарських операцій у
бухгалтерському обліку є первинні
документи, які повинні бути складені
відповідно до вимог чинного
законодавства України та які мають
відповідну юридичну силу та
доказовість.

Таким чином, підставою для включення
витрат підприємством до складу валових
є належне документальне підтвердження
факту понесення таких витрат та їх
зв'язок з господарською діяльністю
підприємства.

Як вбачається з матеріалів справи, що
між ФО-П ОСОБА_3 та ТОВ «Геокслайн Плюс»
(на момент подання позову стан
юридичної особи припинено) були
укладені договори на поставку товару
від 02.06.2009 р. №М-5 (соняшник на суму 54672
грн.), 06.06.2009 р. ( соняшник на суму 103729
грн.), 08.06.2009 р. №М-12 (соняшник на суму 89190
грн.), від 11.06.2009 р. №М-14 (соняшник на суму
50384 грн.), від 11.06.2009 р. №М-15 (пшениця на
суму 17145 грн.), від 12.06.2009 р. №М-16 (ячмінь
на суму 13515 грн.), від 13.06.2009 р. №М-18
(пшениця на суму 14315 грн.), від 17.06.2009 р.
№М-20 (соняшник на суму 148770 грн.), від
19.06.2009 р. №М-23 (кукурудза на суму 2668 грн.),
від 20.06.2009 р. №М-24 (соняшник на суму 91894
грн.), від 24.06.2009 р. Ж/1-29 (соняшник: на суму
87470 грн.), від 05.08.2009 р. №М-85 (ячмінь на
суму 34358,2 грн.), від 06.08 2009 р. №М-86 (ячмінь
на суму 38865,2 грн.), від 10.08.2009 р. №М-91
(пшениця на суму 19754,64 гри.), від 11.08.2009 р.
№М-93 (пшениця на суму 17892 грн.), від 12.08.2009
р. №М-95 (пшениця на суму 35805,6 грн.), від
14.08.2009 р. №М-99 9ячмінь на суму 53494,4 грн.),
від 17.08.2009 р. №М-103 (ячмінь на суму 55005,5
грн.), від 18.08.2009 р. №М-104 (ячмінь на суму
37259,2 грн. ). від 19.08.2009 р. №М-109 (ячмінь на
суму 35959,8 грн.), від 25.08.2009 р. №М-115 (ячмінь
на суму 53.560,1 грн.), від 26.08.2009 р. №М-116
(ячмінь на суму 53158,6 грн.)., від 27.08.2009 р.
№М-118 (пшениця на суму 59144,6 грн.), від
29.08.2009 р. №М-119 (пшениця на суму 18242,7 грн.).

На виконання вищезазначених договорів
ТОВ «Геокслайн Плюс» були виписані
видаткові та податкові накладні,
рахунки-фактури.

Пунктом 6.1 вказаних вище договорів
передбачено, що постачальник
зобов'язаний поставити продукцію на
умовах DDU (правила Інкотермс 2000р.).

Відповідно до міжнародних правил
перевезення Інкотермс-2000 група DDU
передбачає, що продавець здійснює
поставку товару покупцю до місця
розвантаження та несе всі витрати та
ризики, пов'язані з доставкою товару.

Тобто, відповідно до умов постачання
обов'язок по доставці товару позивачу
ніс постачальник.

Як вбачається з матеріалів справи, у
ФОП ОСОБА_3 в користуванні перебувало
приміщення за адресою: АДРЕСА_1, яке
позивач орендував на підставі договору
оренди № 1 від 24.01.2009 року, укладеного з
ФО ОСОБА_4

Товар, придбаний позивачем у ТОВ
«Геокслайн Плюс» за вказаними вище
договорами, в подальшому був
реалізований іншим контрагентам, що
підтверджується договорами,
податковими накладними, накладними,
подорожніми листами,
товарно-транспортними накладними, що
свідчить про використання даного
товару у власній господарській
діяльності позивача.

Згідно пояснень позивача для
подальшого перевезення с/г продукції
позивач використовував власні
автомобілі КАМАЗ та два причепи до них,
у підприємницькій діяльності позивач
використовує працю найманих осіб в
кількості 10 чоловік. При розвантаженні
та завантаженні автомобілів
використовувався автонавантажувач
вантажопідйомністю 60 тон на годину.

Колегія суддів зазначає, що висновки
податкового органу про не
підтвердження позивачем реальності
господарських операцій з ТОВ
«Геокслайн Плюс»
товарно-транспортними накладними є
необґрунтованими, оскільки позивач за
договорами постачання, укладеними з
вказаним контрагентом не мав обов'язку
щодо перевезення товару, а тому не ніс
витрат за перевезенням і не був
зобов'язаний складати
товарно-транспортні накладні.

Також, колегія суддів відхиляє доводи
апеляційної скарги про не
підтвердження позивачем реальності
господарських операцій сертифікатами
якості, актами приймання продукції,
оскільки відсутність вказаних
документів не спростовує реальності
спірних господарських операцій, яка
підтверджена іншими первинними
документами, в тому числі і первинними
документами подальшої реалізації
товару, що містяться в матеріалах
справи.

Отже, реальність здійснення спірних
господарських операцій між позивачем
та його контрагентом ТОВ «Гексолайн
Плюс» за спірним договором
підтверджено належними документами, а
тому витрати за спірним договором до
валових витрат позивачем віднесено
правомірно.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про задоволення позовних
вимог щодо скасування податкового
повідомлення-рішення про визначення
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб.

Таким чином, колегія суддів
переглянувши, у межах апеляційної
скарги, рішення суду першої інстанції,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
ретельно дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Лозівської
об`єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Харківській області
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 05.06.2014р. по
справі № 14519/12/2070 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Макаренко Я.М.Судді
Шевцова Н.В. Мінаєва О.М. Повний текст
ухвали виготовлений 06.10.2014 р.