Справа № 826/12334/14
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2014-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Арсірія Р.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест – Регіон"

до

Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Херсонській області

про

визнання протиправними та скасування приписів

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати приписи Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Херсонській області від 07.08.2014 № б/н та від 28.07.2014 № 08/14.

Під час розгляду справи представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та зазначив, що не погоджується з висновками акта перевірки щодо порушення позивачем відповідних положень Законодавства у сфері містобудівної діяльності, оскільки висновки відповідача за наслідками проведеної перевірки щодо порушень позивачем положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» є хибними, базуються виключно на суб’єктивних припущеннях перевіряючих, які не мають підтвердження належними доказами.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, заперечень на позов не надав. Про дату час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи. З заявами/клопотаннями про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався.

Справа розглянута в порядку письмового провадження, відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України за відсутності необхідності заслуховувати свідків чи експертів.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

07 серпня 2014 відповідачем на підставі Акта перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил від 28.07.2014, прийнято припис № 08/14 від 28.07.2014, яким позивача за реконструкцію автозаправної станції без отримання дозволу на виконання будівельних робіт, зобов’язано привести у відповідність документацію об’єкту будівництва шляхом введення об’єкту в експлуатацію.

В подальшому, за експлуатацію об’єкту будівництва (автозаправної станції), який не введено в експлуатацію, відповідачем винесено припис від 07.08.2013 (фактично від 07.08.2014), яким суб’єкт владних повноважень вимагав зупинити експлуатацію автозаправної станції до введення її в експлуатацію.

Як наслідок, оскільки реконструкція АЗС була здійснена за відсутності відповідного дозволу на виконання будівельних робіт, відповідачем також встановлено порушення позивачем п. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» в частині експлуатації закінченого будівництвом об’єкту, який не введено в експлуатацію.

Позиція позивача полягає в тому, що оскільки відповідно до п. 36 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2009 № 1104 облаштування автомобільних газозаправних пунктів технологічним обладнанням без улаштування фундаментів відноситься до будівельних робіт, на виконання яких не вимагається відповідний дозвіл, то доводи відповідача, викладені в акті перевірки і оскаржуваних приписах є неправомірними.

Окружний адміністративний суд міста Києва критично ставиться до таких доводів позивача, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що автозаправна станція по проспекту Миру, 218 у

м. Генічеську Херсонської області належить позивачу на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності CAC № 472583 від 24.12.2010, виданого Генічеською міською радою на підставі Рішення виконавчого комітету Генічеської міської ради від 09.12.2010

№ 421.

Зазначена АЗС була збудована у 2006 на замовлення ТОВ «Фірма «Південь ЛТД» та введена в експлуатацію на підставі Акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, зареєстрованого Міською інспекцією ДАБК від 09.11.2006 № 57 (а.с. __ Том І).

Як зазначає представник позивача, а у суду не виникає сумніву з приводу достовірності повідомлених обставин, в подальшому, право власності на АЗС перейшло до ТОВ «Інвест - Регіон» як внесок до статутного капіталу від учасника Товариства – ТОВ «Рентойл», про що був складений відповідний Акт приймання-передачі майна.

На підставі договору № 115/0909/Г-1 від 15.09.2009, що укладений між

ТОВ «Лігір-ІТБС» (постачальник) і ТОВ «Інвест-Регіон» (замовник), позивачем придбано стаціонарні заправники газом (СЗГ або АГЗП) з метою їх подальшого встановлення на власних АЗС, в тому числі і тій, що знаходить за адресою: проспект Миру, 218 у м. Генічеську Херсонської області.

Відповідно до Акта прийому закінченого будівництвом об’єкта системи газопостачання від 15.07.2010, ТОВ «Лігір-ІТБС» закінчено роботи по будівництву повнозаводського блочного стаціонарного автомобільного газозаправного пункту (АГЗП) марки СЗГ-Б-10

№ 0103, в тому числі:

- стаціонарний надземний резервуар – 1 шт.;

- насосна установка – 1 шт.;

- паливозаправна колонка – 1 шт.;

- система обв’язки.

Оскільки акт перевірки не містить в собі обставин встановлення суб’єктом владних повноважень приблизного періоду будівництва газозаправного пункту, суд приймає до уваги в якості періоду почату будівництва квітень 2010 (як то вказано в декларації про реєстрацію об’єкта газового нагляду (а.с. 49 Том І)), а датою закінчення будівництва суд приймає 15 липня 2010, як то зазначено в Акті робочої комісії про готовність закінченого будівництвом об’єкту (а.с. 50 Том І).

Станом на квітень – липень 2010 чинною була Постанова Кабінету Міністрів України від 30.09.2009 № 1104, відповідно до п. 36 якої до будівельних робіт, на виконання яких не вимагається дозвіл було віднесено облаштування автомобільних газозаправних пунктів технологічним обладнанням без улаштування фундаментів, на чому власне і наполягає позивач.

Втім, суд зазначає, що представником позивача вибірково та помилково прийнято до уваги норми чинного, станом на 2010, архітектурно-будівельного законодавства, враховуючи наступне.

Так, посилаючись на п. 36 Постанови Кабінету Міністрів України № 1104 від 30.09.2009 представник позивача залишає поза увагою Примітку до п. 36 Постанови, згідно якої виконання робіт з нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту об'єкта здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації. Прийняття зазначених об'єктів в експлуатацію здійснюється в установленому законодавством порядку.

Станом на 2010 рік питання виконання будівельних робіт і прийняття об’єкту в експлуатацію було врегульовано нормами Закону України «Про планування і забудову територій», відповідно до ст. 29 якого дозвіл на виконання будівельних робіт - документ, що засвідчує право замовника та підрядника на виконання підготовчих (якщо підготовчі роботи не були виконані раніше відповідно до дозволу на виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд.

Дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю.

Поняття «будівельні роботи» станом на 2010 було визначено в Наказі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 07.05.2002 № 80, відповідно до пп. 3.1.3 якого до будівельних робіт відноситься, в тому числі, інші роботи, передбачені в збірниках ресурсних елементних кошторисних норм на будівельні роботи, в тому числі з розбирання будівельних конструкцій, що виконуються при реконструкції і технічному переоснащенні підприємств, будівель і споруд.

Аналіз зазначених норм Закону України «Про планування і забудову територій» і Наказу від 07.05.2002 № 80, дає змогу прийти до висновку, що оскільки поняття «будівельні роботи» охоплює в собі поняття «реконструкція» то позивач, у відповідності до ст. 29 Закону України «Про планування і забудову територій», у 2010 був зобов’язаний отримати дозвіл на виконання будівельних робіт в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Херсонській області, адже відповідно до акту про готовність закінченого будівництвом об’єкту позивачем було здійснено саме реконструкцію АЗС у формі встановлення АГЗП по пр. Миру, 218 в м. Генічеськ Херсонської області.

При цьому, посилання представника позивача на п. 36 Постанови КМУ № 1104 від 30.09.2009 підлягають відхиленню з огляду також на те, що відповідно до буквального тлумачення вказаного пункту Постанови, не потребує відповідного дозволу безпосередньо облаштування автомобільних газозаправних пунктів технологічним обладнанням без улаштування фундаментів.

Оскільки в даному випадку мало місце не облаштування вже існуючого автомобільного газозаправного пункту технологічним обладнанням, а реконструкція АЗС, в результаті якої встановлено АГЗП, посилання ТОВ «Інвест – Регіон» на п. 36 Постанови є недоречними, а доводи контролюючого органу про реконструкцію та експлуатацію АЗС без відповідного дозволу Інспекції є обґрунтованими.

Стосовно посилань контролюючого органу в оскаржуваних актах індивідуальної дії на нормативно – правові акти, які станом на дати виникнення досліджуваних правовідносин не набрали законної сили, суд зазначає, що за умови фактичного проведення контролюючим органом перевірки дотримання суб'єктом господарювання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, достовірного встановлення факту вчинення з боку такого суб'єкта порушень встановлених законодавчими актами правил містобудівної діяльності, зокрема, використання будівлі, яка не введена в експлуатацію та обґрунтованого застосування до суб'єкта господарювання санкцій, допущені контролюючим органом певні процедурні порушення при здійсненні перевірки та складанні процесуальних документів, не є безумовною підставою для визнання неправомірним застосування до суб’єкта господарювання важелів адміністративного впливу у формі оскаржуваних приписів.

Крім того, оскільки правова кваліфікація вчиненого позивачем правопорушення залишилась аналогічною як в Законі України «Про планування і забудову територій» так і в Законі України «Про регулювання містобудівної діяльності», то саме по собі посилання контролюючого органу на норми Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», не є виключно-достатнім доказом протиправності оскаржуваних приписів.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва вважає, що позовні вимоги, в даному випадку, задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69-71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест – Регіон» відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Р.О. Арсірій