Справа № 820/14716/14
Суддя: Єгупенко В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

08 жовтня 2014 р.
№ 820/14716/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Єгупенко В.В.

за участю секретаря - Вождаєвої М.О.

за участю представників сторін:

представника позивача - Деркач Ю.С.

представника відповідача - Вінніченка
В.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Харкові адміністративну справу за
позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю "ХАРКІВ АРЕНА" до
Індустріальної об'єднаної державної
податкової інспекції м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про скасування
податкового повідомлення-рішення ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "ХАРКІВ АРЕНА",
звернувся до Харківського окружного
адміністративного суду з зазначеним
позовом та просить суд скасувати
податкове повідомлення - рішення від
20.03.2014 року № Індустріальної
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області яким ТОВ "Харків Арена"
зменшено розмір від'ємного значення
суми на додану вартість у розмірі 2 473
617,00 грн., за період серпень - жовтень 2013
року.

В обґрунтування позову позивач
зазначив, що висновки, наведені в акті
перевірки є безпідставними та
необґрунтованими, а отже й податкове
повідомлення-рішення, яке було
прийнято на підставі вказаного акту є
незаконними, та такими, що винесені з
явним порушенням норм діючого
законодавства України а тому підлягає
скасуванню.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав, просив
задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні позов не визнав, просив суд
відмовити у задоволенні позову у
повному обсязі.

Суд, вивчивши доводи позову та
заперечень проти нього, заслухавши
пояснення представників сторін,
дослідивши зібрані по справі докази в
їх сукупності, проаналізувавши зміст
норм матеріального і процесуального
права, які врегульовують спірні
правовідносини, вважає що
адміністративний позов підлягає
задоволенню виходячи з таких підстав
та мотивів.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що на підставі
службового посвідчення серія ХР №083838
виданого Індустріальною МДПІ м.
Харкова Харківської області Державної
податкової служби Павловим Євгенієм
Миколайовичем - головним державним
ревізором-інспектором відділу
перевірок з окремих питань управління
податкового аудиту Індустріальної
ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у
Харківській області, відповідно до
наказу Індустріальної ОДПІ м. Харкова
від 30.01.2014 року №172, проведена
позапланова невиїзна документальна
перевірка Товариства з обмеженою
відповідальністю «Харків Арена»
(скорочена назва ТОВ «Харків Арена»)
() з питань дотримання
вимог податкового законодавства по
взаємовідносинам з ТОВ «Будіс Хол» (код
ЄДРГТОУ 38316981) за серпень, вересень,
жовтень 2013 року за результатами якої
складено акт №463/20-36-22-03-07/38495651 від 24.02.2014
року (а.с.11-26, т.1).

У висновках вищевказаного акту
зазначено, що перевіркою встановлено
порушення ТОВ «Харків Арена»:

1. п. 198.3 п. 198.6 ст.198 Податкового Кодексу
України від 02.12.2010 .№2755-УІ із змінами та
доповненнями, встановлено завищення
від'ємного значення (-) різниці між
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту з ПДВ поточного
звітного (податкового) періоду (рядок 19)
всього у сумі 852033 грн., в тому числі за
жовтень 2013 року на 852033 грн.

2. п.198.3 п. 198.6 ст. 198 Податкового Кодексу
України від 02.12.2010 №2755-VI із змінами та
доповненнями, встановлено завищення
залишку від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредит звітного
(податкового) періоду (рядок 24) за
жовтень 2013 року у сумі 1621584 грн.

На підставі вищезазначених висновків
контролюючим органом прийнято
податкове повідомлення - рішення форми
«В4» від 20.03.2014 року № (а.с.10, т.1).

Перевіряючи юридичну та фактичну
обґрунтованість мотивів, які покладені
суб'єктом владних повноважень в основу
спірних правових актів індивідуальної
дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС
України, суд виходить з наступного.

Рішенням 23 сесії Харківської міської
ради 6 скликання "Про надання земельних
ділянок для будівництва об'єктів" від
17.04.2013 № 1095/13 ТОВ "ХАРКІВ АРЕНА" надано в
оренду земельну ділянку, яка належить
територіальній громаді м. Харкова,
площею 4,9121 га по проспекту Маршала
Жукова, 2Б для будівництва
багатофункціональної спортивної арени
та реконструкції нежитлової будівлі
літ. «Г-2» по проспекту Маршала Жукова,
2А під допоміжні приміщення для
забезпечення проведення матчів
фінальної частини Чемпіонату Європи 2015
з баскетболу.

На підставі вищевказаного рішення між
«орендодавцем» Харківською міською
радою в особі міського голови Кернеса
Геннадія Адольфовича та «орендарем»
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Харків арена»
укладено договір оренди землі від
26.04.2013 року відповідно до умов якого
орендодавець на підставі рішення 23
сесії Харківської міської ради 6
скликання від 17.04.2013 року №1095/13 «Про
надання земельних ділянок для
будівництва об'єктів надає, а орендар
приймає в строкове платне користування
земельну ділянку,
несільськогосподарського призначення
- землі житлової громадської забудови
яка знаходиться м. Харків, проспект м.
Харків, проспект Маршала Жукова 2Б,
(а.с.178-183. т.2).

До вищевказаного договору
представником позивача надано до суду:
план земельної ділянки, акт
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості), акт приймання -
передачі земельної ділянки
(кадастровий номер :07:001:0092), витяг
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію іншого
речового права, (а.с.183-190, т.2).

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Харків Арена»
(замовник) та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Будіс Хол»
(генеральний підрядник) укладено
договір генерального підряду на
виконання будівельних робіт №05/06/13-1
від 05.06.2013 року відповідно до умов якого
генеральний підрядник зобов'язується у
строк до 30.12.2014 року згідно з
Календарним графіком виконання етапів
робіт виконати роботи з будівництва
об'єкту відповідно до проектно -
кошторисної документації та здати його
в експлуатацію відповідно до вимог
законодавства України замовник
зобов'язується надати генеральному
підрядникові будівельний майданчик
(фронт робіт) затверджену проектно -
кошторисну документацію та прийняти
виконані належним чином роботи з
будівництва об'єкту й оплатити їх
(а.с.35-44, т.1).

Генеральний підрядник відповідно до
умов Договору підряду на виконання
будівельних робіт № 05/06/13-1 від 05.06.2013р.
взяв нас себе обов'язки щодо виконання
Робіт своїми силами і коштами зі свого
матеріалу відповідно до наступних
положень Договору:

3.2. Ціна Договору включає в себе всі та
будь-які види витрат Генерального
підрядника, в тому числі на розрахунки
з субпідрядниками, оплату праці
працівникам Генерального підрядника,
вартість всіх матеріалів, виробів,
конструкцій та обладнання
Генерального підрядника, витрати на їх
доставку і установку (монтаж), а також
прямі й непрямі податки та обов'язкові
платежі.»;

6.1 Генеральний підрядник
зобов'язується:

6.1.3 виконувати своїми силами і коштами,
зі свого матеріалу (або з матеріалу,
який надається Замовником), якісно та у
встановлений термін передбачені цим
Договором Роботи відповідно до умов
цього Договору та передати виконані
Роботи Замовникові за Актом виконаних
робіт у встановлений цим Договором
строк.

6.1.4. Забезпечити до початку виконання
Робіт на Об'єкті комтектацію
необхідними матеріалами,
конструкціями, комплектуючими
виробами, будівельною технікою, згідно
з умовами цього Договору, а також їх
належну прийомку, розвантаження і
складування у відповідності з
законодавством та умовами цього
Договору.

6.1.6 виконувати всі заходи із зберігання
майна на будівельному майданчику і
виконаних Робіт, в тому числі прийнятих
Замовником, і нести відповідальність
перед Замовником за втрату або
пошкодження цього майна та Робіт.

6.1.7, Використовувати для виконання
Робіт матеріально-технічні ресурси із
відповідними технічними паспортами
або сертифікатами, проводити вибіркові
перевірки технічних характеристик
матеріалів і конструкцій,
організовувати попередні випробування
та огляд Прихованих робіт, передавати
Замовникові сертифікати, паспорти,
протоколи перевірок і випробувань
перед їх використанням у будівництві.
Недоліки Робіт або матеріалів, які
використовуються для Робіт, допущені з
вини Генерального підрядник , бути
ліквідовані Генеральним підрядником
за власний рахунок.»

7.1.4…. Генеральний підрядник забезпечує
постачання матеріалів в міру
необхідності для своєчасного
виконання Робіт.

Державною архітектурно - будівельною
інспекцією України Товариству з
обмеженою відповідальністю «Харків
Арена» видано ліцензію серії АЕ №181870
на господарську діяльність, пов'язану
із створенням об'єктів архітектури (за
переліком робіт згідно з додатком)
(а.с.45-46, т. 1).

Сторонами підписано та скріплено
печатками: договірну ціну, календарний
графік виконання етапів робіт, графік
фінансування робіт.

Право на віднесення сум до податкового
кредиту підтверджено наявними у справі
податковими накладними, виписаними ТОВ
«Будіс Хол» на адресу позивача
відповідно до вищезазначеного
договору, а також реєстром виданих та
отриманих податкових накладних
(а.с.51-67, 75-85, 93-107 т.1).

У бухгалтерському обліку позивача,
вказані операції з контрагентом ТОВ
«Будіс хол» відображено на рах. № 631 за
серпень, вересень, що підтверджується
дослідженними судом виписками з
особового рахунку (а.с.69-74, 86-92, 108-114, т.1).

Як слідує з головної книги Товариства
з обмеженою відповідальністю «Харків
Арена» на підприємстві обліковуються
основні засоби про що також свідчить
фінансовий звіт суб'єкта малого
підприємства (а.с.220-224, т. 2).

Суд вважає доцільним зазначити, що
порядок укладання та виконання
договорів на будівельні та
будівельно-монтажні роботи
регулюються ЦК України, де встановлено,
що (ст. 875) за договором будівельного
підряду підрядник зобов'язується
збудувати і здати у встановлений строк
об'єкт або виконати інші будівельні
роботи відповідно до
проектно-кошторисної документації, а
замовник зобов'язується надати
підрядникові будівельний майданчик
(фронт робіт), передати затверджену
проектно-кошторисну документацію, якщо
цей обов'язок не покладається на
підрядника, прийняти об'єкт або
закінчені будівельні роботи та
оплатити їх. Договір будівельного
підряду укладається на проведення
нового будівництва, капітального
ремонту, реконструкції (технічного
переоснащення) підприємств, будівель
(зокрема житлових будинків), споруд,
виконання монтажних,
пусконалагоджувальних та інших робіт,
нерозривно пов'язаних з
місцезнаходженням об'єкта. До договору
будівельного підряду застосовуються
положення цього Кодексу, якщо інше не
встановлено законом.

В ст. 877 ЦК України встановлено, що
підрядник зобов'язаний здійснювати
будівництво та пов'язані з ним
будівельні роботи відповідно до
проектної документації, що визначає
обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які
ставляться до робіт та до кошторису, що
визначає ціну робіт. Підрядник
зобов'язаний виконати усі роботи,
визначені у проектній документації та
в кошторисі (проектно-кошторисній
документації), якщо інше не встановлено
договором будівельного підряду.
Договором будівельного підряду мають
бути визначені склад і зміст
проектно-кошторисної документації, а
також має бути визначено, яка із сторін
і в який строк зобов'язана надати
відповідну документацію.

Спільним Наказом Державного Комітету
Статистики України та Державного
комітету України з будівництва та
Архітектури № 237/5 від 21.06.02 р. "Про
затвердження типових форм первинних
документів з обліку в будівництві",
затверджені типові форми № КБ-2в "Акт
приймання виконаних підрядних робіт"
та № КБ-3 "Довідка про вартість
виконаних підрядних робіт". Дані типові
форми розповсюджуються на будівельні
організації, будівельні структурні
підрозділи підприємств всіх видів
економічної діяльності незалежно від
форм власності, які виконують
будівельні та монтажні роботи, роботи
по капітальному та поточному ремонту
споруд та будівель та інші підрядні
роботи незалежно від форм власності
даного підприємства.

Акти Форми № КБ-2в є актами приймання
виконаних підрядних робіт підрядчиком
та в яких відображаються всі витрати
підрядника: прямі (вартість матеріалів,
виробів та конструкцій, заробітна
плата, вартість експлуатації машин),
загальновиробничі витрати, додаткові
витрати, тощо, а також акти Форми №КБ-3,
які складаються для визначення
вартості виконаних об'ємів будівельних
робіт і відображаються понесені
витрати підрядника по будові, тобто
акти, які підтверджували фактичні
обсяги виконаних робіт, на
підприємстві відсутні, а ті, що є, не
відповідають вимогам наведеного
наказу та не містять інформації про
витрати, понесені тим чи іншим
підрядником при виконанні
будівельно-монтажних робіт, перелік
використаних матеріально-технічних
ресурсів, тощо.

Оскільки спеціальним нормативним
документом для уніфікації звітних
документів була затверджена форма акту
Форми № КБ-2в, то позивач та його
контрагент дотримались порядку
оформлення звітної документації по
виконанню договорів будівельного
підряду (підряду).

Узгодження вартості робіт
підтверджується довідками про
вартість виконаних робіт та витрат
типової форми №КБ-3 за жовтень 2013 року
(а.с.195-199, т.3).

Виконання вказаних робіт
підтверджується актами приймання
виконаних будівельних робіт типової
форми №КБ-2в, відомостями ресурсів та
прийомо-здаточним актом за жовтень 2013
року (а.с.115-250, т.1, а.с.1-155, т.2).

На вимогу суду, представником позивача,
надано до суду технічне завдання
«Багатофункціональної спортивної
арени з реконструкцією нежитлового
приміщення під допоміжні приміщення по
проспекту Маршала Жукова, 2А м. Харків»
(а.с.227-250, т.2, а.с.1- 78, т. 3).

Також представником позивач надано до
суду витяги з робочого проекту
«Багатофункціональної спортивної
арени з реконструкцією нежитлового
приміщення літ «Г-2» під допоміжні
приміщення по проспекту Маршала
Жукова, 2 Б м. Харків» (а.с.79-194, т.3).

Оцінивши перелічені первинні
документи за правилами ст.86 КАС
України, суд зазначає, що зміст
оглянутих документів містить назву
документа (форми); дату і місце
складання; назву підприємства, від
імені якого складено документ; зміст та
обсяг господарської операції, одиницю
виміру господарської операції;
особистий підпис особи, яка брала
участь у здійсненні господарської
операції; первинні документи виписані
реально існуючими суб'єктами права.

За таких обставин, суд доходить
висновку, що оглянуті документи не
мають дефектів форми, змісту або
походження, котрі в силу ст.9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні", ст. 44
Податкового кодексу України, п. 2.4
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за №168/704, спричиняють втрату
первинними документами юридичної сили
і доказовості, призвели до зміни в
структурі активів платника податків, а
відтак сприймаються судом як належні
та допустимі докази реальності
вчинення господарських операцій.

Суд зазначає, що у ході розгляду справи
відповідачем за правилами ч. 2 ст.71 КАС
України не спростовано достовірності
відомостей цих первинних документів.

Таким чином, згадані договори та
переліченні первинні документи
визнаються судом належними та
допустимими доказами наявності між
позивачем та контрагентом позивача
факту вчинення правочину в розумінні
ст.202 Цивільного кодексу України.

Витребувані судом на виконання вимог
ст.71 КАС України та приєднані до справи
документи, а саме: виписки по рахункам
засвідчують факт виконання позивачем
зобов'язань за спірним правочином
шляхом перерахування безготівкових
грошових коштів, що означає втрату
позивачем права власності на ці кошти.
Доказів повернення цих коштів до
позивача, наявності у позивача та його
контрагенту спільного інтересу щодо їх
отримання позивачем (що могло б мати
місце в разі пов'язаності цих осіб), до
матеріалів справи суб'єктом владних
повноважень не подано. За правилами
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
операція по списанню коштів з
банківських рахунків платника податку
призводить до зміни стану та структури
активів і зобов'язань такого платника.
Отже, приєднані до справи документи про
оплату послуг визнаються судом
належними та допустимими доказами
реальності вчиненого між позивачем та
контрагентом позивача господарської
операції.

У ході розгляду справи судом
встановлено, що жодних зауважень чи
претензій до складених первинних
документів, правоздатності і
дієздатності юридичних осіб, які є
сторонами спірних правочинів, до
правового статусу сторін договорів як
платників ПДВ, відповідності спірних
правочинів вимогам закону, належності
складання первинних документів за
спірним правочином, ані при проведенні
перевірки, ані в ході судового розгляду
з боку відповідача немає.

Розглянувши матеріали справи, суд з
дослідженого акту перевірки встановив,
що фактичною підставою для
відображення в акті порушення
позивачем норм податкового
законодавства слугували акти отримані
від ДПІ у Солом'янському районі м. Києва
ГУ Міндоходів у м. Києві від 15.01.2013 №
33/26-58-22-07-17/38316981 та від 16.01.2013
38/26-58-22-07-17/38316981, якими встановлено, що
стан платника «9».

Таким чином, відповідач фактично
застосував до позивача негативні
наслідки, які є результатом дій
(бездіяльності) інших юридичних осіб.

В силу приписів ПК України акт
перевірки, складений органом державної
податкової служби України відносно
платника податків не є беззаперечним
та безумовним доказом вчинення
порушень контрагентами такого
платника, за умови доведеності
платником реальності вчинення
господарської операції. При
дослідженні факту здійснення
господарської операцій оцінюватися
повинні, перш за все, відносини
безпосередньо між учасниками тієї
операції, на підставі якої сформовані
дані податкового обліку. З урахуванням
викладеного, суд наголошує, що з огляду
на реальний характер операції, за
наслідком виконання якої позивачем був
сформований оспорюваний податковий
кредит та валові витрати, порушення
контрагентом правил здійснення
податкової дисципліни та
господарської діяльності не може бути
підставою для позбавлення платника
(позивача у справі) права на отримання
податкової вигоди за умови відсутності
доказів недобросовісності такого
платника.

Суд також зазначає, що в силу положень
Цивільного кодексу України,
Господарського кодексу України та
Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців" позивач та його
контрагенти є окремими суб'єктами
права зі статусом юридичної особи, а
відтак за змістом Податкового кодексу
України позивач та контрагенти
позивача є окремими платниками податку
на додану вартість. За таких обставин,
межі юридичної відповідальності
кожного платника ПДВ, яка (слід
розуміти - відповідальність)
відповідно до ст.61 Конституції України
має індивідуальний характер,
поширюються на діяння, що визнаються
законом протиправними та були вчинені
саме цим платником. Притягнення
суб'єкта права до юридичної
відповідальності за діяння, що було
вчинено іншою особою, згідно з законом
є неможливим.

Слушність наведеного висновку
окружного адміністративного суду
підтверджується правозастосовною
практикою Європейського Суду з прав
людини (рішення від 22.01.2009 р. у справі
"БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява №
3991/03), а також правозастосовчою
практикою Верховного Суду України
(постанова від 09.09.2008р. у справі
№21-500во08, постанова від 01.06.2010р. у справі
№ 21-573во10, постанова від 31.01.2011р. у
справі за позовом ЗАТ "Мукачівський
лісокомбінат" до Мукачівської ОДПІ про
визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення, постанова від
31.01.2011р. у справі за позовом ТОВ "Фірма
"ВІК" до ДПІ у м. Херсоні про визнання
недійсними податкових
повідомлень-рішень), врахування якої
при відправленні правосуддя є
обов'язковим в силу приписів ст.244-2 КАС
України.

У зв'язку з викладеним, суд зазначає, що
згідно з п. 44.1. ст.41 Податкового кодексу
України для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством. Платникам податків
забороняється формування показників
податкової звітності, митних
декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.
У випадках, передбачених статтею 216
Цивільного кодексу України, платники
податків мають право вносити
відповідні зміни до податкової
звітності у порядку, визначеному
статтею 50 цього Кодексу.

Суд зазначає, що належними та
допустимими в розумінні ст.124
Конституції України, ст. 70 КАС України
доказами факту вчинення платником
податків нікчемного правочину або
факту відображення в обліку показників
господарських операцій, які в
дійсності не відбулись, можуть бути або
обвинувальний вирок суду по
кримінальній справі (бо діяння
платника податків по протиправному
заволодінню майном іншої особи або
ухиленню від сплати податків, тобто
вчинення нікчемного правочину, є
об'єктивною стороною злочинів,
передбачених ст.191 КК України та ст.212 КК
України), або рішення суду у справі про
стягнення одержаного за нікчемним
правочином (бо наслідком вчинення
платником податків нікчемного
правочину відповідно до ст.ст. 207, 208, 250
Господарського кодексу України є
застосування конфіскаційного заходу у
вигляді стягнення одержаного за
нікчемним правочином), або рішення суду
про визнання правочину недійсним (бо
відповідно до ч.3 ст. 228 Цивільного
кодексу України вчинення платником
податків правочину, котрий суперечить
інтересам держави і суспільства, є
підставою для звернення до суду з
вимогою про визнання такого правочину
недійсним).

Проте, у ході розгляду справи
відповідачем не подано до суду жодних
доказів порушення кримінальної справи
відносно посадових (службових) осіб
платника податків або за викладеними в
акті фактами діяльності платника
податків, наявності обвинувального
вироку суду, рішення суду про стягнення
одержаного за нікчемним правочином,
наявності рішення суду про визнання
правочину недійсним.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198. Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій,
зокрема, придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст. 198 Податкового кодексу
України визначено, що датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

При цьому за правилами п.198.3. ст.198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

За змістом п.198.6. ст.198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.198.4. ст.198 Податкового
кодексу України передбачено, що якщо
платник податку придбає (виготовляє)
товари/послуги та необоротні активи,
які призначаються для їх використання
в операціях, що не є об'єктом
оподаткування або звільняються від
оподаткування, то суми податку,
сплачені (нараховані) у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
відносяться до податкового кредиту
зазначеного платника.

Отже, як вбачається з матеріалів
справи, позивач та його контрагент
належним чином оформили договірні
правовідносини та на виконання вимог
податкового законодавства оформили
первинні документи податкової та
бухгалтерської звітності.

Слід звернути увагу на те, що
зауваження щодо форми та змісту
наданих податкових накладних з боку
органу державної податкової служби в
акті перевірки відсутні.

Таким чином, позивачем виконані всі
умови для формування податкового
кредиту по вказаним господарським
операціям. Суд звертає увагу на те, що
податкові накладні відповідають
вимогам закріпленими в ст.201
Податкового кодексу України.

З огляду на положення ст.71 КАС України
та беручи до уваги приписи п. 4.1 ст.4
Податкового кодексу України, котрими
встановлена презумпція правомірності
рішень платника податків, суд доходить
висновку, що поданих суб'єктом владних
повноважень доказів є явно недостатньо
для висновку про правомірність спірних
податкових повідомлень - рішень.

Статтею 86 КАС України передбачено, що
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні (ч.1 ст.86); ніякі докази не
мають для суду наперед встановленої
сили (ч.2 ст.86); суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності (ч.3 ст.86).

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідачем не надано, а судом не
встановлено доказів на підтвердження
викладених в актах перевірки висновків
про порушення позивачем вимог
законодавства, чинного на час
виникнення спірних правовідносин. За
таких умов, факти, вказані в акті
перевірки від 24.02.2014 року
№463/20-36-22-03-07/38495651 року щодо порушення
позивачем вимог чинного законодавства,
слід вважати недоведеними.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта
владних повноважень мають бути
законними та обґрунтованими,
прийнятими чи вчиненими в межах
наданих повноважень, мати під собою
конкретні об'єктивні факти, на підставі
яких його ухвалено або вчинено, а суд,
відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, перевіряє чи прийнято
такі рішення на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, з
використанням повноважень з метою, з
якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення, безсторонньо
(неупереджено), добросовісно,
розсудливо, з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації,
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення,
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення, своєчасно,
тобто протягом розумного строку. Також
рішення суб'єкта владних повноважень
на може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, суд вказує на
невідповідність податкового
повідомлення-рішення від № від
20.03.2014 року прийняте ДПІ у Московському
районі м. Харкова дійсним обставинам
справи та вимогам діючого
законодавства, з огляду на що вказане
податкове повідомлення-рішення
підлягає скасуванню.

Судові витрати по справі підлягають
розподілу у відповідності до ч. 1 ст. 94
КАС України.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 160,161,162,163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "ХАРКІВ
АРЕНА" до Індустріальної об'єднаної
державної податкової інспекції м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення -
рішення від 20.03.2014 року №
Індустріальної об'єднаної державної
податкової інспекції м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "ХАРКІВ АРЕНА" () сплачений судовий збір у
розмірі 487,20 грн., (чотириста вісімдесят
сім грн., 20 коп.).

Постанова може бути оскаржена в
Харківський апеляційний
адміністративний суд через
Харківський окружний адміністративний
суд шляхом подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня її
проголошення, копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено 13
жовтня 2014 року.

Суддя
Єгупенко В.В.