Справа № 164/1721/14-а
Суддя: Невар О. В.
Дата ухвалення: 2014-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер справи 164/1721/14-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2014 року Маневицький
районний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Невара
О.В., розглянувши в порядку скороченого
провадження в смт. Маневичі
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління соціального
захисту населення Маневицької
райдержадміністрації Волинської
області про визнання дій протиправними
та зобов'язання провести перерахунок
та виплату щорічної допомоги на
оздоровлення за 2014 рік, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до
управління соціального захисту
населення Маневицької
райдержадміністрації про визнання дій
протиправними та зобов'язання провести
перерахунок та виплату щорічної
допомоги на оздоровлення за 2014 рік.
Свої вимоги обґрунтував тим, що він є
особою, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи І категорії,
а також являється інвалідом ІІ групи.
Інвалідність пов'язана з наслідками
Чорнобильської катастрофи. Згідно
вимог ст. 48 Закону України „Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" йому щорічно повинна
виплачуватись допомога на
оздоровлення в розмірі 5 мінімальних
заробітних плат, встановлених на
момент виплати, як інваліду ІІ групи.
Вважає, що відповідачем у 2014 році йому
виплачувалася щорічна допомога на
оздоровлення в розмірі, що не
відповідає вимогам вказаного Закону.
Посилаючись на зазначені обставини,
просив суд визнати дії управління
соціального захисту населення
Маневицької райдержадміністрації
протиправними та зобов'язати провести
перерахунок і виплату щорічної
допомоги на оздоровлення за 2014 рік
відповідно до ст. 48 Закону України „Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ухвали Маневицького
районного суду Волинської області від 3
жовтня 2014 року судовий розгляд даної
адміністративної справи здійснюється
в порядку скороченого провадження.

Представник відповідача - управління
соціального захисту населення
Маневицької райдержадміністрації
Борисевич М.В. подав до суду
заперечення на позовні вимоги ОСОБА_1, в
якому вказав, що проти задоволення
позову заперечує, оскільки вважає, що
щорічна допомога на оздоровлення у 2014
році позивачу нараховувалася та
виплачувалася відповідно до вимог
діючого законодавства, зокрема,
постанови КМУ № 562 від 12.07.2005 року „Про
щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", а тому у
задоволенні позову просив відмовити за
безпідставністю.

Дослідивши письмові докази по справі,
суд приходить до висновку, що
адміністративний позов є підставним і
підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що позивач є особою,
яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи І категорії,
а також являється інвалідом ІІ групи.
Інвалідність пов'язана з наслідками
Чорнобильської катастрофи. Зазначені
обставини підтверджуються
дослідженими судом довідкою серії ВЛН
№ 063600 від 16.05.2007 року, посвідченням
особи, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи серії
НОМЕР_1 (категорії І), повідомленням
управління соціального захисту
населення Маневицької
райдержадміністрації № Б-117/02-06 від
9.09.2014 року, запереченням управління
соціального захисту населення
Маневицької райдерж-адміністрації №
2496/01-09/2-14 від 8.10.2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту
потерпілого населення визначені та
закріплені в Законі України „Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Статтею 48 Закону України „Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" передбачено, що особам, які
стали інвалідами ІІ групи внаслідок
Чорнобильської катастрофи допомога на
оздоровлення виплачується в розмірі 5
мінімальних заробітних плат. Щорічна
допомога на оздоровлення виплачується
громадянам за місцем їх проживання
органами соціального захисту
населення. Розмір мінімальної
заробітної плати визначається на
момент виплати.

Відповідно до п.п. 11 п. 28 розділу II
„Внесення змін до деяких законодавчих
актів України" Закону України „Про
державний бюджет на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України" від 28.12.2007 року, який
набрав чинності 1.01.2008 року, текст ст. 48
Закону України „Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" було викладено у новій
редакції, відповідно до якої
одноразова компенсація учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України. Проте рішенням
Конституційного Суду України № 10-рп/2008
від 22.05.2008 року у справі № 1-28/2008 було
визнано таким, що не відповідає
Конституції України (є
неконституційним) положення пункту 28
розділу II „Внесення змін до деяких
законодавчих актів України" Закону
України „Про державний бюджет на 2008
рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України". Положення
пункту 28 розділу II „Внесення змін до
деяких законодавчих актів України"
Закону України „Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України",
які визнані неконституційними,
втратили чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України
вказаного рішення, у якому, крім того,
було вказано на його преюдиціальність
при розгляді судами загальної
юрисдикції позовів у зв'язку з
правовідносинами, що виникли внаслідок
дії неконституційного акта.

Зі змісту ст. 48 Закону України „Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" випливає,
що за основу нарахування щорічної
допомоги на оздоровлення береться
мінімальна заробітна плата.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, та в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ст.ст. 3, 6, 22, 64 Конституції
України людина, її життя і здоров'я,
честь і гідність, недоторканність і
безпека визнаються в Україні найвищою
соціальною цінністю. Права і свободи
людини та їх гарантії визначають зміст
і спрямованість діяльності держави.
Держава відповідає перед людиною за
свою діяльність. Утвердження і
забезпечення прав і свобод людини є
головним обов'язком держави. Органи
законодавчої, виконавчої та судової
влади здійснюють свої повноваження у
встановлених цією Конституцією межах і
відповідно до законів України.
Конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані. При прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод. Лише в умовах
воєнного або надзвичайного стану
можуть встановлюватися окремі
обмеження прав і свобод із зазначенням
строку дії цих обмежень.

Відповідно до п. 19 ППВС України № 8
від 13.06.2007 року „Про незалежність
судової влади" відповідно до статей 8
та 22 Конституції України не
підлягають застосуванню судами закони
та інші нормативно-правові акти, якими
скасовуються конституційні права і
свободи людини та громадянина, а також
нові закони, які звужують зміст та
обсяг встановлених Конституцією
України і чинними законами прав і
свобод.

Згідно п. 5 ППВС України № 9 від
1.11.1996 року „Про застосування
Конституції України при здійсненні
правосуддя" судам необхідно виходити з
того, що нормативно-правові акти
будь-якого державного чи іншого органу
(акти Президента України, постанови
Верховної Ради України, постанови і
розпорядження Кабінету Міністрів
України, нормативно-правові акти
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим чи рішення Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, акти
органів місцевого самоврядування,
накази та інструкції міністерств і
відомств, накази керівників
підприємств, установ та організацій
тощо) підлягають оцінці на
відповідність як Конституції, так і
закону. Якщо при розгляді справи буде
встановлено, що нормативно-правовий
акт, який підлягав застосуванню, не
відповідає чи суперечить законові, суд
зобов'язаний застосувати закон, який
регулює ці правовідносини.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, виходячи з принципу
пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру щорічної допомоги на
оздоровлення позивачу застосуванню
підлягає ст. 48 Закону України „Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", а не
постанова Кабінету Міністрів України
№ 562 від 12.07.2005 року „Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", на яку
посилається представник відповідача в
поданому до суду запереченні на
позовні вимоги та якою керувалося
управління соціального захисту
населення Маневицької
райдержадміністрації при нарахуванні
та виплаті щорічної допомоги на
оздоровлення позивачу в 2014 році,
оскільки дана постанова істотно звужує
обсяг встановлених законом прав,
суперечить положенням Закону України
„Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

При цьому суд бере до уваги, що станом
на час нарахування та виплати
відповідачем щорічної допомоги на
оздоровлення позивачу дія норм ст. 48
Закону України „Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" на 2014 рік не була зупинена
чи обмежена іншими нормативними
актами, а зміни, внесені Законом
України „Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" від 28.12.2007
року, рішенням Конституційного Суду
України №10-рп/2008 від 22.05.2008 року було
визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними). Інших постанов КМУ
щодо встановлення розміру щорічної
допомоги на оздоровлення після
постанови КМУ № 562 від 12.07.2005 року „Про
щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи",
встановлені розміри виплат в якій
залишаються незмінними по даний час,
яка є чинною, не приймалося, в той час як
Верховною Радою України неодноразово
змінювався розмір мінімальної
заробітної плати.

Однак, Законом України „Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" визначено вказані виплати
в кратному розмірі від мінімальної
заробітної плати в Україні. Даним
Законом (статті 62 та 67) Кабінету
Міністрів надано право проводити лише
роз'яснення порядку застосування цього
Закону та підвищувати розміри доплат,
пенсій і компенсацій, передбачених цим
Законом, відповідно до зміни індексу
вартості життя і зростання мінімальної
заробітної плати, але не зменшення їх
та встановлення їх у твердій сумі, яка
не відповідає положенням вказаного
Закону.

Отже, нарахування та виплата щорічної
допомоги на оздоровлення у 2014 році
позивачу мали здійснюватися
відповідно до норм ст. 48 Закону України
„Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Як встановлено судом, щорічну допомогу
на оздоровлення позивачем було
отримано у травні 2014 року на суму 120
гривень. Зазначене підтверджується
дослідженими судом повідомленням
управління соціального захисту
населення Маневицької
райдержадміністрації № Б-117/02-06 від
9.09.2014 року, запереченням управління
соціального захисту населення
Маневицької райдержадміністрації №
2496/01-09/2-14 від 8.10.2014 року.

Суд не бере до уваги посилання
представника відповідача у поданому до
суду запереченні на позовні вимоги на
відсутність відповідного бюджетного
фінансування для проведення
перерахунку та виплати щорічної
допомоги на оздоровлення позивачу у
відповідності до положень Закону
України „Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
оскільки реалізація особою права, що
пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актів національного законодавства, не
може бути поставлена в залежність від
бюджетних асигнувань.

Зазначене підтверджується практикою
Європейського Суду з прав людини. Як
зазначив Європейський Суд з прав
людини в рішенні від 8 листопада 2005 року
у справі Кечко проти України в межах
свободи дій держави визначати, які
надбавки виплачувати своїм робітникам
з державного бюджету. Держава може
вводити, призупиняти чи закінчити
виплату таких надбавок, вносячи
відповідні зміни в законодавство.
Однак, якщо чинне правове положення
передбачає виплату певних надбавок і
дотримано всі вимоги, необхідні для
цього, органи державної влади не можуть
свідомо відмовляти у цих виплатах доки
відповідні положення є чинними (п. 23
Рішення). Згідно з п. 26 даного рішення
Суд не приймає аргумент Уряду щодо
бюджетних асигнувань, оскільки органи
державної влади не можуть посилатися
на відсутність коштів як на причину
невиконання своїх зобов'язань.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 3-рп/2012 від 25.01.2012 року у справі № 1-11/2012
вказано, що суди під час вирішення
справ про соціальний захист громадян
керуються, зокрема, принципом
законності. Цей принцип передбачає
застосування судами законів України, а
також нормативно-правових актів
відповідних органів державної влади,
виданих на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, в
тому числі нормативно-правових актів
Кабінету Міністрів України, виданих у
межах його компетенції‚ на основі і на
виконання Бюджетного кодексу України,
закону про Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України.

Разом з тим, суд бере до уваги, що станом
на час нарахування та виплати
відповідачем у 2014 році щорічної
допомоги на оздоровлення позивачу дія
норм ст. 48 Закону України „Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" на 2014 рік не була зупинена
чи обмежена іншими нормативними
актами. Посилання відповідача на п. 6-7
„Прикінцевих положень" Закону України
„Про Державний бюджет України на 2014
рік" від 16.01.2014 року, яким установлено,
що норми і положення ст.ст. 20, 21, 22, 23, 30, 31,
37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", ст.ст. 5 та 6
Закону України „Про соціальний захист
дітей війни"… застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, виходячи з наявних
фінансових ресурсів бюджетів усіх
рівнів, бюджету Пенсійного фонду
України та бюджетів інших фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на 2014 рік, є
безпідставним, оскільки він набрав
чинності лише 3.08.2014 року.

Суд вважає, що оскільки саме на
управління соціального захисту
населення Маневицької
райдержадміністрації покладено
обов'язок щодо проведення нарахування
та виплати щорічної допомоги на
оздоровлення, суд не може перебирати на
себе вказані функції державного
органу, на якого законодавством
покладено такі повноваження, в частині
проведення перерахунку та виплати
вказаної допомоги у конкретному
розмірі.

Крім того, представником відповідача
не враховано, що згідно ч. 1, 2 ст. 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення; в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Всупереч
зазначеним нормам КАС України
представником відповідача не було
подано відповідних доказів в
обгрунтування заперечень на заявлені
позивачем вимоги.

Згідно ст.ст. 105, 162 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги про: 1) скасування або визнання
нечинним рішення відповідача - суб'єкта
владних повноважень повністю чи
окремих його положень; 2) зобов'язання
відповідача - суб'єкта владних
повноважень прийняти рішення або
вчинити певні дії… При вирішенні
справи по суті суд може задовольнити
адміністративний позов повністю або
частково чи відмовити в його
задоволенні повністю або частково. У
разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову про:
1) визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи
окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень, про поворот виконання
цього рішення чи окремих його положень
із зазначенням способу його
здійснення; 2) зобов'язання відповідача
вчинити певні дії… Суд може прийняти
іншу постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав, свобод,
інтересів людини і громадянина, інших
суб'єктів у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку суб'єктів
владних повноважень.

Аналізуючи зібрані та досліджені в
судовому засіданні докази в їх
сукупності, суд вважає, що слід визнати
протиправними дії управління
соціального захисту населення
Маневицької райдержадміністрації
Волинської області щодо нарахування та
виплати ОСОБА_1 щорічної допомоги на
оздоровлення в розмірі, який не
відповідає вимогам ст. 48 Закону України
„Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" та
зобов'язати провести перерахунок та
виплату ОСОБА_1 щорічної допомоги на
оздоровлення за 2014 рік відповідно до
ст. 48 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" в розмірі 5 мінімальних
заробітних плат на час проведення
виплати, з врахуванням виплачених сум.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 7-14, 71, 86, 94, 104, 158-163, 167,
183-2, 186 КАС України, ст.ст. 1, 48, 62, 67, 70, 71
Закону України „Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 28.02.1991 року, ст.ст. 3, 6, 8,
ч. 2 ст. 19, ст. 22, ч. 1 ст. 46, ст. 64
Конституції України, ППВС України № 9
від 1.11.1996 року „Про застосування
Конституції України при здійсненні
правосуддя", ППВС України № 8 від 13.06.2007
року „Про незалежність судової влади",
суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії управління
соціального захисту населення
Маневицької райдержадміністрації
Волинської області щодо нарахування та
виплати ОСОБА_1 щорічної допомоги на
оздоровлення в розмірі, який не
відповідає вимогам ст. 48 Закону України
„Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Зобов'язати управління соціального
захисту населення Маневицької
райдержадміністрації Волинської
області провести перерахунок та
виплату ОСОБА_1 щорічної допомоги на
оздоровлення за 2014 рік відповідно до
ст. 48 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" в розмірі 5 мінімальних
заробітних плат на час проведення
виплати, з врахуванням виплачених сум.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Маневицький районний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: