Справа № 826/11050/14
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 жовтня 2014 року 12:22
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді Іщука
І.О., при секретарі судового засідання
Сізих Х.С., розглянув у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу
за позовомОСОБА_1до Головного
управління юстиції у м.
Києвіпровизнання протиправним
звільнення, скасування наказу про
звільнення, поновлення на посаді,
стягнення середнього заробітку,
за участю представників сторін:
від відповідача: Чайка М.О., Рамазанова
На підставі частини третьої статті 160
Кодексу адміністративного судочинства
України в судовому засіданні 07 жовтня
2014 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.
Виготовлення постанови у повному
обсязі відкладено, про що повідомлено
осіб, які брали участь у розгляді
справи, з урахуванням вимог частини
другої статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Під час проголошення вступної
та резолютивної частин постанови
сторонам роз'яснено зміст судового
рішення, порядок і строк його
оскарження, а також порядок отримання
повного тексту постанови, визначеного
статтею 167 Кодексу адміністративного
судочинства України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Головного управління
юстиції у м. Києві в якому просить:

1. Визнати протиправним та
незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади
головного спеціаліста другого сектора
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно відділу державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві.

2. Наказ про звільнення ОСОБА_1 з
посади головного спеціаліста другого
сектору державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
м. Києві від 24 липня 2014 року - скасувати.

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді
головного спеціаліста другого сектору
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м.
Києві.

4. Стягнути з Головного управління
юстиції у м. Києві на користь ОСОБА_1
середній заробіток за весь час
вимушеного прогулу.

5. Звернути постанову до негайного
виконання в частині поновлення ОСОБА_1
на посаді головного спеціаліста
другого сектору державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно відділу
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м.
Києві.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
Головним управлінням юстиції у м. Києві
незаконно звільнено позивача з посади
головного спеціаліста другого сектору
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно відділу державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав та просив суд
задовольнити їх в повному обсязі. В
обґрунтування заявлених позовних
вимог зазначив, що його звільнення є
незаконним, оскільки відбулося в
період його тимчасової
непрацездатності. Порушення присяги
державного службовця зі сторони
позивача не мало місця, оскільки
реєстраційні дії були вчинені останнім
із дотриманням положень чинного
законодавства. При цьому, позивач
зазначив, що не був повідомлений про
звільнення, не ознайомлений з наказом
про звільнення, не отримав копію наказу
та не бачив цього наказу взагалі, йому
не видана трудова книжка, не проведений
розрахунок, а звільнення відбулося без
згоди первинної профспілкової
організації, членом якої є позивач.

Представники відповідача в судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечили та просили суд відмовити в
їх задоволенні. Так, обґрунтовуючи свої
заперечення зазначили, що позовні
вимоги є необґрунтованими, а доводи
позивача не відповідають дійсності.
Позивач був належним чином
повідомлений та запрошений до
управління кадрової роботи Головного
управління юстиції у м. Києві для
ознайомлення, проте відмовився
з'явитися та підписувати будь-які
документи. Крім того, дії позивача
свідчать про намір умисно ухилитися
від підписання даного наказу та
отримання трудової книжки. Звільнення
відбулося на підставі акту службового
розслідування, яким встановлено, що
позивач порушив вимоги чинного
законодавства в частині реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень,
що мало наслідком проведення
незаконної реєстрації прав власності
на об'єкт нерухомого майна. Отже,
викладене свідчить про законність
звільнення ОСОБА_1

Розглянувши подані сторонами
документи, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд,

В С Т А Н О В И В:

Наказом Головного управління юстиції у
м. Києві від 21.01.2013 р. № 105/03 ОСОБА_1
призначено на посаду головного
спеціаліста відділу державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві.

21.01.2013 р. позивачем прийнято присягу
державного службовця.

Згідно із Наказом Державної
реєстраційної служби України від 18.07.2014
р. № 367 «Про проведення службового
розслідування», відповідно до Порядку
проведення службового розслідування
стосовно осіб, уповноважених на
виконання функцій держави або
місцевого самоврядування,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 13.06.2000 № 950, з
метою з'ясування належного виконання
державним реєстратором реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
м. Києві ОСОБА_1 службових обов'язків,
було створено комісію для проведення
службового розслідування з 21 по 23 липня
2014 року відносно останнього.

За результатами проведеного
службового розслідування комісією
складено акт від 23 липня 2014 року, в
якому зафіксовано, що під час державної
реєстрації речових прав на об'єкт
нерухомого майна за заявою № 6995314 від
13.06.2014 р. державним реєстратором
реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві ОСОБА_1
допущено низку істотних порушень норм
чинного законодавства у сфері
державної реєстрації прав на нерухоме
майно.

З огляду на встановлені порушення та з
урахуванням висновків акту службового
розслідування від 23.07.2014 р., Головним
управлінням юстиції у м. Києві Наказом
від 24.07.2014 р. № 1512/03 звільнено ОСОБА_1 з
посади головного спеціаліста другого
сектору державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
м. Києві, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 30
Закону України «Про державну службу»
за порушення присяги державного
службовця.

Позивач, вважаючи прийняте
відповідачем рішення про його
звільнення незаконним, звернувся до
Окружного адміністративного суду м.
Києва за захистом своїх порушених прав
та законних інтересів.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно із частиною 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого: 1) суд вирішує
справи відповідно до Конституції та
законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України; 2) суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Суспільні відносини, пов'язані зі
створенням правових, організаційних,
економічних та соціальних умов
реалізації громадянами України права
на державну службу, регулює Закон
України від 16 грудня 1993 року N 3723-XII «Про
державну службу» (надалі - Закон N 3723-XII).
Згідно зі статтями 9 і 30 цього Закону
правовий статус окремих категорій
державних службовців регулюється
Конституцією України, спеціальними
законами та Кодексом законів про працю
України.

Спеціальним законодавством
урегульовані питання, пов'язані із
прийняттям (обранням, призначенням)
громадян на публічну службу, її
проходженням та звільненням із неї (її
припиненням).

Як встановлено судом позивач перебував
на державній (публічній) службі на
посаді головного спеціаліста другого
сектору державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
м. Києві.

Відповідно до ст. 10 Закону N 3723-XII
основними обов'язками державних
службовців є, у тому числі, додержання
Конституції України та інших актів
законодавства України; забезпечення
ефективної роботи та виконання завдань
державних органів відповідно до їх
компетенції; недопущення порушень прав
і свобод людини та громадянина;
сумлінне виконання своїх службових
обов'язків, ініціатива і творчість в
роботі. Державний службовець повинен
діяти в межах своїх повноважень.

Відповідно до ст. 5 Закону N 3723-XII
державний службовець повинен сумлінно
виконувати свої службові обов'язки,
шанобливо ставитися до громадян,
керівників і співробітників,
дотримуватися високої культури
спілкування; не допускати дій і
вчинків, які можуть зашкодити
інтересам державної служби чи
негативно вплинути на репутацію
державного службовця.

Статтею 10 вказаного Закону визначено,
що державний службовець зобов'язаний
дотримуватися Конституції України та
інших актів законодавства України,
забезпечувати ефективну роботу та
виконувати завдання державних органів
відповідно до їх компетенції, не
допускати порушень прав і свобод
людини та громадянина, виконувати
покладені на нього службові обов'язки,
своєчасно і точно виконувати рішення
державних органів чи посадових осіб,
розпорядження і вказівки своїх
керівників тощо. Державний службовець
повинен діяти в межах своїх
повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 11 Закону N 3723-XII конкретні
обов'язки та права державних
службовців визначаються на основі
типових кваліфікаційних характеристик
і відображаються у посадових
положеннях та інструкціях, що
затверджуються керівниками
відповідних державних органів у межах
закону та їх компетенції.

Підстави припинення державної служби
визначені ст. 30 Закону N 3723-XII,
відповідно до якої, однією з підстав
припинення державної служби є, зокрема,
відмова державного службовця від
прийняття або порушення Присяги,
передбаченої статтею 17 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивача звільнено з посади головного
спеціаліста другого сектору державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві,
відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону
України «Про державну службу» за
порушення присяги державного
службовця.

Як зазначає позивач, підставою для
прийняття оскаржуваного рішення стало
те, що позивач прийняв рішення про
закриття трьох розділів в Державному
реєстрі прав, відкритих на складові
частини об'єкта нерухомого майна та
відкрито новий розділ, до якого
перенесено всі записи про похідні
речові права, а також іпотеки та
обтяження. На підставі зазначеного
оформлені свідоцтво про право
власності та Витяг з державного
реєстру, які разом з іншими документами
були видані представнику власника
24.06.2014 р.

Постановою Кабінету Міністрів України
№ 950 від 13.06.2000 р. затверджено Порядок
проведення службових розслідувань
стосовно осіб, уповноважених на
виконання функцій держави або
місцевого самоврядування (надалі -
Порядок № 950), пунктом 1 якого
передбачено, що стосовно осіб,
уповноважених на виконання функцій
держави або місцевого самоврядування,
може бути проведено службове
розслідування: у разі невиконання або
неналежного виконання ними службових
обов'язків, перевищення своїх
повноважень, що призвело до людських
жертв або заподіяло значну матеріальну
чи моральну шкоду громадянинові,
державі, підприємству, установі,
організації чи об'єднанню громадян.

Пунктами 7, 10 Порядку № 950 передбачено,
що особа, уповноважена на виконання
функцій держави або місцевого
самоврядування, стосовно якої
проводиться службове розслідування,
має право: отримувати інформацію про
підстави проведення такого
розслідування; надавати усні або
письмові пояснення, робити заяви,
подавати документи, які мають значення
для проведення службового
розслідування; звертатися з
клопотанням про опитування інших осіб,
яким відомі обставини, що
досліджуються під час проведення
службового розслідування, а також про
залучення до матеріалів розслідування
додаткових документів, видань, інших
матеріальних носіїв інформації
стосовно предмета службового
розслідування; подавати у письмовій
формі зауваження щодо проведення
службового розслідування, дій або
бездіяльності осіб, які його проводять;
звертатися з обґрунтованим
клопотанням у письмовій формі до
керівника органу державної влади, який
приймає рішення щодо складу комісії з
проведення службового розслідування,
про виведення з її складу осіб, які
особисто заінтересовані в результатах
такого розслідування. Про прийняте за
результатами розгляду клопотання
рішення письмово повідомляється особа,
уповноважена на виконання функцій
держави або місцевого самоврядування.

За результатами розгляду керівник
органу державної влади (посадова
особа), який прийняв рішення щодо
проведення службового розслідування,
приймає в десятиденний термін з дати
надходження акта службового
розслідування відповідне рішення, з
яким ознайомлюється особа, стосовно
якої проводилося службове
розслідування. За матеріалами
службового розслідування особа,
уповноважена на виконання функцій
держави або місцевого самоврядування,
може бути притягнута до
відповідальності згідно із
законодавством.

Аналізуючи законодавство щодо порядку
притягнення службовців до
відповідальності за дисциплінарні
проступки, суд дійшов висновку, що
дисциплінарне провадження передбачає
порушення дисциплінарної справи,
розслідування обставин проступку,
прийняття рішення за наслідками такого
розгляду.

Як слідує з матеріалів справи, згідно
із Наказом Державної реєстраційної
служби України від 18.07.2014 р. № 367 «Про
проведення службового розслідування»
з метою з'ясування належного виконання
позивачем службових обов'язків, було
створено комісію для проведення
службового розслідування з 21 по 23 липня
2014 року.

За результатами службового
розслідування комісією складено акт
від 23 липня 2014 року, яким встановлено,
що позивачем було допущено низку
істотних порушень норм чинного
законодавства у сфері державної
реєстрації прав на нерухоме майно, що
полягають у наступному.

Так, згідно відомостей Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
13 червня 2014 року представником ТОВ
«Компанія «Нітеко» Ковальовою Н.В. до
реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві було
подано заяви про державну реєстрацію
прав та їх обмежень (щодо права
власності), які були зареєстровані у
базі даних заяв та запитів за №№ 6995314,
7003285, 7002176.

Відповідно до наданих реєстраційною
службою Головного управління юстиції у
м. Києві копій матеріалів
реєстраційної справи № 61, заява №
6995314 від 13 червня 2014 року подавалась
щодо права власності на
торгово-розважальний центр з паркінгом
загальною площею 48 475,3 кв.м., що
розташований за адресою: АДРЕСА_1

19 червня 2014 року державним
реєстратором прав на нерухоме майно -
реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві Кучмою
Л.В., було забезпечено виготовлення
електронних копій документів за заявою
№ 6995314 та за допомогою Державного
реєстру прав передано до
Укрдержреєстру.

За результатом розгляду вищевказаної
заяви № 6995314 державним реєстратором
Укрдержреєстру Дурицькою М.Є., було
прийнято рішення про реєстрацію прав
та їх обтяжень за № 13938250 від 20 червня 2014
року.

В подальшому 24 червня 2014 року вказане
рішення без належних підстав було
відмінено як помилкове та того ж дня
прийнято фактично таке ж саме рішення
№ 14002246 про державну реєстрацію права
власності на будівлю,
торгово-розважальний центр з
паркінгом, що розташований за адресою:
Столичне шосе, буд. 103, за ТОВ «Компанія
«Нітеко».

Заяви за № № 7002176 (щодо державної
реєстрації права власності на
дворівневу автостоянку на 557
машиномісць, розташовану за адресою:
Столичне шосе, 103), 7003285 (щодо державної
реєстрації права власності на будівлю,
насосну, розташовану за адресою: м.
Київ, Столичне шосе, 103) були відкликані
на підставі поданих заявником заяв від
20 червня 2014 року.

Відповідно 20 червня 2014 року державним
реєстратором Кучмою Л.В. були прийняті
рішення № 13936521 та № 13936600 про залишення
заяв про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень без розгляду у зв'язку з їх
відкликанням.

24 червня 2014 року державним
реєстратором ОСОБА_1 на підставі
Рішення державного реєстратора
Дурицької М.Є. № 14002246 про державну
реєстрацію права власності на будівлю,
торгово-розважальний центр з
паркінгом, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1, було відкрито розділ на
новоутворений об'єкт нерухомого майна
загальною площею 105623,8 кв.м., внаслідок
об'єднання наступних об'єктів
нерухомого майна:

1. Адміністративно - готельний центр
(літ. «А»), загальною площею 39 598,8 кв.м.,
до складу якого входять:
адміністративно-готельна частина - 19
141,8 кв.м., готельна частина - 20 448,00 кв.м.

2. Дворівнева автостоянка (літ. «А1»,
загальною площею 17 506,8 кв.м.).

3. Торгово-розважальний центр з
паркінгом (літ. «А2»), загальною площею 48
475,3 кв.м., до складу якого входять:
паркінг - 16 844, 9 кв.м.,
торгово-розважальна частина - 31 630,4 кв.м.

4. Насосна (літ. «Б»), загальною площею 51,9
кв.м.

Після відкриття розділу на
новоутворений об'єкт нерухомого майна
загальною площею 105 623,8 кв.м. ОСОБА_1 було
прийнято рішення про закриття розділів
за номерами 0, 0, 0, а 24
червня 2014 року позивачем було
виготовлено свідоцтво про право
власності на нерухоме майно та Витяг з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно.

Вирішуючи дану справу суд виходить з
наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1
липня 2004 року N 1952-IV (надалі - Закон N 1952-IV)
державний реєстратор:

встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та вже
зареєстрованими правами на нерухоме
майно та їх обтяженнями, зокрема:

відповідність обов'язкового
дотримання письмової форми правочину
та його нотаріального посвідчення (у
випадках, встановлених законом);

відповідність повноважень особи, яка
подає документи на державну реєстрацію
прав та їх обтяжень;

відповідність відомостей про нерухоме
майно, наявних у Державному реєстрі
прав та поданих документах;

наявність обтяжень прав на нерухоме
майно, зареєстрованих відповідно до
вимог цього Закону;

наявність факту виконання умов
правочину, з якими закон та/або договір
(угода) пов'язує можливість проведення
державної реєстрації виникнення,
переходу, припинення прав на нерухоме
майно або обтяження таких прав.

Процедура взаємодії системи органів
державної реєстрації прав та державних
реєстраторів прав на нерухоме майно
органів державної реєстрації прав під
час проведення державної реєстрації
права власності або інших речових прав
на нерухоме майно (далі - речові права
на нерухоме майно) визначена Порядком
взаємодії органів державної
реєстрації прав та їх посадових осіб,
затвердженого Наказом від 02.04.2013 N 607/5
(надалі - Порядок N 607/5).

Так, Державна реєстрація речових прав
на нерухоме майно у випадках,
передбачених у пункті 1 наказу,
проводиться державними реєстраторами
прав на нерухоме майно Укрдержреєстру
відповідно до Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 17
жовтня 2013 року N 868 «Про затвердження
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку
надання інформації з Державного
реєстру речових прав на нерухоме
майно» (надалі - Порядок N 868) (п. 2 Порядку
N 607/5).

Пунктами третім та четвертим вказаного
Порядку орган державної реєстрації
протягом одного робочого дня з дати
прийняття заяви забезпечує
виготовлення електронних копій
документів, поданих для державної
реєстрації прав, шляхом сканування
оригіналів документів, що подаються
для проведення державної реєстрації
прав, та копій документів, що
пред'являються для державної
реєстрації прав, засвідчені в
установленому порядку та розміщення у
базі даних про реєстрацію заяв і
запитів Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Електронні документи, подані для
проведення державної реєстрації прав,
оформляються згідно з вимогами
законодавства у сфері електронних
документів та електронного
документообігу, а також електронного
цифрового підпису.

Відповідність електронних копій
оригіналів документів, необхідних для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень, оригіналам таких документів
у паперовій формі забезпечує особа, яка
їх виготовила.

Орган державної реєстрації прав у день
прийняття відповідної заяви у
випадках, передбачених пунктом 1
наказу, та виконання дій, передбачених
пунктом 3 цього Порядку, за допомогою
програмного забезпечення Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
передає таку заяву на розгляд до
Укрдержреєстру.

Таким чином, Державний реєстратор прав
Укрдержреєстру з дотриманням
процедури, визначеної Порядком № 868
розглядає заяву, подані до неї
електронні копії документів, поданих
для державної реєстрації прав та
приймає відповідне рішення.

Згідно п.6 Порядку № 607/5 орган державної
реєстрації прав, який прийняв
відповідну заяву, після прийняття
рішення державним реєстратором
Укрдержреєстру, забезпечує:

внесення запису про державну
реєстрацію на підставі рішення,
прийнятого державним реєстратором
прав на нерухоме майно Укрдержреєстру;

виготовлення за допомогою програмного
забезпечення Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно та
видачу або направлення рекомендованим
листом з описом вкладення заявникові
документів, передбачених Порядком
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 17 жовтня 2013 року N 868 (свідоцтво про
право власності на нерухоме майно
та/або витяг про реєстрацію речових
прав на таке майно);

виготовлення за допомогою програмного
забезпечення Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно рішення
про державну реєстрацію прав у
паперовому вигляді з проставленням
напису "Згідно з даними Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно"
для подальшого долучення до
реєстраційної справи. Напис
скріплюється підписом державного
реєстратора прав на нерухоме майно
органу державної реєстрації прав, який
прийняв відповідну заяву, із
зазначенням прізвища та ініціалів і
засвідчується в установленому порядку
печаткою;

відкриття реєстраційної або облікової
справи в порядку, встановленому
постановою Кабінету Міністрів України
від 26 жовтня 2011 року N 1141 "Про
затвердження Порядку ведення
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно".

Згідно п. 57 Порядку № 868 державна
реєстрація права власності на об'єкт
нерухомого майна, що утворився у
результаті поділу, виділу частки з
об'єкта нерухомого майна або об'єднання
об'єктів нерухомого майна, проводиться
державним реєстратором органу
державної реєстрації прав з видачею
свідоцтва на кожний новостворений
об'єкт нерухомого майна.

На підставі прийнятого рішення про
державну реєстрацію прав щодо об'єкта
нерухомого майна, який поділяється,
частка з якого виділяється, або щодо
об'єктів нерухомого майна, які
об'єднуються, державний реєстратор на
кожний новостворений об'єкт відкриває
відповідний розділ у Державному
реєстрі прав, присвоює реєстраційний
номер такому об'єкту та формує
реєстраційну справу відповідно до
законодавства.

Державний реєстратор приймає рішення
про закриття розділу Державного
реєстру прав та реєстраційної справи,
відкритих щодо об'єкта нерухомого
майна, який поділяється, частка з якого
виділяється, або щодо об'єктів
нерухомого майна, які об'єднуються,
після проведення державної реєстрації
права власності щодо всіх
новостворених об'єктів нерухомого
майна, яке оформляє в одному
примірнику.

Натомість в порушення викладених вище
норм ОСОБА_1 здійснив реєстрацію
речових прав та їх обтяжень на об'єкт
нерухомого майна, а саме: на
адміністративно - готельний та
торгово-розважальний центр з
паркінгом, загальною площею 105 623,8 кв.м.,
розташований за адресою: АДРЕСА_1

Так, наявні у нього матеріали не давали
йому змоги встановити відповідність
заявлених до реєстрації прав
документам, що їх посвідчують, та
прийняти рішення про відкриття розділу
у Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно як на новоутворений
об'єкт нерухомого майна загальною
площею 105 623,8 кв.м.

Слід звернути увагу, що рішення № 14002246
від 24 червня 2014 року державного
реєстратора Дурицької М.Є. було
прийняте щодо державної реєстрації
права власності на об'єкт нерухомого
майна загальною площею 48 475,3 кв.м., що
розташований за адресою: АДРЕСА_1

Отже, суд погоджується з відповідачем,
що саме на вказаний об'єкт нерухомого
майна позивач мав внести відповідний
запис до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, виготовити
свідоцтво про право власності та Витяг
з Державного реєстру прав на нерухоме
майно й відкрити реєстраційну справу.
Натомість позивачем зазначеного не
було здійснено.

Крім того, оскільки державним
реєстратором Кучмою Л.В. 20 червня 2014
року були прийняті два рішення № 13936521
та № 13936600 про залишення заяв про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень без розгляду у зв'язку з їх
відкликанням представником ТОВ
«Компанія «Нітеко», то відповідно
право власності на такі об'єкти як
насосна та дворівнева автостоянка на 557
машиномісць як на відокремлені об'єкти
нерухомого майна зареєстровано не
було. А відтак, підстав для включення
ОСОБА_1 вказаних споруд/будівель до
новоутвореного об'єкту нерухомого
майна внаслідок їх об'єднання не було.

Аналогічний висновок випливає щодо
нежилих приміщень адміністративної
частини (площа 19141,8 кв.м.) та готельної
частини (площа 20 448,0 кв.м.)
адміністративно-готельного центру,
оскільки із змісту свідоцтв Головного
управління комунальної власності м.
Києва виконавчого органу Київської
міської ради (КМДА) від 23 липня 2012 року
за номерами 605-В та 606-В вбачається, що
останні за площею та найменуванням
об'єктів не відповідають сертифікату
серії KB № 5 від 30 березня 2012 року,
виданого Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві. Зокрема, у вказаному
сертифікаті зазначено, що ним
засвідчується відповідність
закінченого будівництвом об'єкта: 1-ша
черга адміністративно-готельного
центру з паркінгом на АДРЕСА_1,
загальною площею 46 335, 5 кв.м., у тому
числі: адміністративна частина - 21 817, 8
кв.м., готельна частина - 21 391, 4 кв.м.,
підземна частина -2704, 3 кв.м., інженерні
споруди - 422, 0 кв.м., дворівнева
автостоянка на 557 машиномісць - 17190, 0
кв.м.

Про неможливість виготовлення
державним реєстратором ОСОБА_1
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 24 червня 2014 року
(індексний номер 23432637) та витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності від 24 червня 2014 року
(індексний номер 23432637) свідчить також й
відсутність у останнього належної
технічної документації на
новоутворений об'єкт нерухомого майна.

Отже, ОСОБА_1 всупереч положенням п. 57
Порядку № 868 було здійснено державну
реєстрацію права власності на
новоутворений об'єкт нерухомого майна
внаслідок об'єднання не окремих
об'єктів нерухомого майна закінчених
будівництвом, відносно яких відкриті
розділи у Державному реєстрі прав,
внаслідок об'єднання об'єктів, у тому
числі об'єктів незавершеного
будівництва, технічні характеристики
та найменування яких не відповідають
поданим документам.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що у позивача були відсутні правові
підстави для проведення державної
реєстрації права власності на
новоутворений в результаті об'єднання
об'єкта нерухомого майна загальною
площею 105623,8 кв.м., зокрема, за
відсутності заяви з боку представника
ТОВ «Компанія «Нітеко» щодо проведення
державної реєстрації права власності
саме на такий об'єкт нерухомого майна,
наявності рішення державного
реєстратора Дурицької М.Є. щодо
державної реєстрації права власності
на будівлю, торгово-розважальний
комплекс з паркінгом, що розташований
за адресою: АДРЕСА_1, будинок площею 48
475,3 кв.м., наявності в якості складових
частин об'єднаного об'єкта нерухомого
майна об'єкта незавершеного
будівництва.

Як вбачається з письмових пояснень
ОСОБА_1, видача ним свідоцтва про право
власності на новоутворений об'єкт
нерухомого майна загальною площею 105623,8
кв.м. було наслідком допущення
технічної помилки видачі свідоцтва із
найменуванням «нежитлова будівля,
адміністративна і готельна частина»,
яке у наступному було виправлено ним на
«адміністративно-готельний центр», із
внесенням відповідних змін до запису в
Державному реєстрі із анулюванням
первинного свідоцтва про право
власності й Витягу з Державного
реєстру прав. Вказані дії були
здійсненні на підставі заяви заявника
ТОВ «Компанія «Нітеко», поданої того ж
дня - 24 червня 2014 року.

Водночас суд звертає увагу, що згідно з
п. 38 Порядку ведення Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. N
1141, яким передбачено, що державний
реєстратор вносить зміни до записів
Державного реєстру прав у разі
допущення технічної помилки; зміни
відомостей про нерухоме майно, право
власності та суб'єкта цього права, інші
речові права та суб'єкта цих прав,
обтяження прав на нерухоме майно та
суб'єкта цих прав, що містяться у
Державному реєстрі прав, які не
пов'язані з проведенням державної
реєстрації прав, на який посилається
позивач, не дає останньому права
анулювати свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, а лише
визначає можливість внесення змін до
записів Державного реєстру прав у разі
допущення технічної помилки, яку можна
було виявити із фактично поданих на
реєстрацію документів. Однак позивачем
не доведено існування такої технічної
помилки.

Слід також зазначити, що Наказом
Міністерства юстиції України від 12.12.2011
р. N 3502/5 затверджено Порядок прийняття і
розгляду заяв про внесення змін до
записів, внесення записів про
скасування державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень та скасування записів
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно (надалі - Порядок N 3502/5).

Так, пунктом п. 2.6. Порядку № 3205/5, а також
ст. 26 Закону № N 1952-IV встановлено, що
запис про скасування державної
реєстрації прав, скасування записів по
реєстру прав можна виключно на
підставі рішення суду про скасування
рішення державного реєстратора, що
набрало законної сили, та копій
документів, визначених у пункті 2.3
Порядку № 3205/5.

Однак у матеріалах реєстраційної
справи рішення суду відсутнє.

Відповідно до абз. 5 п. 9 Порядку № 950 акт
службового розслідування підписується
членами комісії та подається на
розгляд керівника органу державної
влади (посадової особи), який прийняв
рішення щодо проведення службового
розслідування, в одному примірнику.

Перед поданням на розгляд з актом
службового розслідування
ознайомлюються особа, уповноважена на
виконання функцій держави або
місцевого самоврядування, стосовно
якої проведено службове розслідування,
та керівник органу, в якому вона працює.

Про дату і місце ознайомлення з актом
службового розслідування зазначені
особи повідомляються за день до його
проведення.

Під час ознайомлення з актом
службового розслідування зазначені
особи можуть висловити свої
зауваження, які додаються до акта.

У разі коли під час ознайомлення з
актом службового розслідування до
нього не висловлені зауваження або
зазначені особи не прибули у
визначений для ознайомлення час без
поважних причин та не повідомили
комісії про причини своєї відсутності
у день ознайомлення, акт службового
розслідування вважається таким, що не
має зауважень, про що складається
відповідний акт, який додається до акта
службового розслідування.

Особа, уповноважена на виконання
функцій держави або місцевого
самоврядування, стосовно якої
проведено службове розслідування,
повинна підписати акт службового
розслідування, а у разі відмови її
підписати члени комісії складають
відповідний акт, який додається до акта
службового розслідування.

Як вбачається з матеріалів справи, 23
липня 2014 року було складено акт
ознайомлення, який підписаний членами
комісії (а.с. 152 Том І). При цьому,
оскільки позивач відмовився
ознайомлюватися з актом службового
розслідування, також було складено акт
про відмову від підписання акту
службового розслідування (а.с. 153 Том 1).

Враховуючи висновки акту службового
розслідування від 23.07.2014 р., Головним
управлінням юстиції у м. Києві Наказом
від 24.07.2014 р. № 1512/03 ОСОБА_1 звільнено з
посади головного спеціаліста другого
сектора державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно відділу
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м.
Києві.

24 липня 2014 року позивача запрошено до
управління кадрової роботи та
державної служби Головного управління
юстиції у м. Києві для ознайомлення з
наказами про звільнення та отримання
трудової книжки. Однак, як зазначає
відповідач, позивач відмовився
підписувати будь-які документи,
пов'язані з його звільненням, у зв'язку
із чим, відповідачем складено акт від
24.07.2014 р., яким зафіксовано факт відмови
ОСОБА_1 ознайомлюватися із наказом про
звільнення від 24.07.2014 р. № 1512/03.

Суд не може погодитися з твердженнями
позивача, що його звільнення відбулося
в період його тимчасової
непрацездатності. Як зазначає позивач
24.07.2014 р. з 07 год. 30 хв. до 23 год. 45 хв.
Наказ про звільнення позивача
датований 24.07.2014 р., а на лікарняному
позивач перебуває з 25.07.2014 р., що
підтверджується Випискою із медичної
карти амбулаторного (стаціонарного)
хворого від 25.07.2014 р. та листком
непрацездатності серії АГІ № 976886.
Вказане також підтверджується заявою
ОСОБА_1 від 25.07.2014 р. (а.с. 101 Том І).

Аналіз фактичних обставин справи дає
суду підстави стверджувати, що позивач
був обізнаний із існуванням наказу про
звільнення.

Крім того суд не може погодиться з
позивачем, що його звільненню не
передувало отримання попередньої
згоди профспілкового комітету, членом
якої був останній, оскільки звільнення
позивача відбулося з підстав,
передбачених Законом України «Про
державну службу», які в даному випадку
є спеціальними. При цьому слід
зазначити, що положення вказаного
закону не містить обмежень щодо
неможливості звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу без
отримання згоди профспілкового органу.

Також обґрунтовуючи свою правову
позицію, позивач послався на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 12 червня 2014 року у справі №
826/4765/14 за позовом ОСОБА_1 до Головного
управління юстиції у м. Києві про
скасування наказу 29/65 від 18.02.2014 р., яким
позов задовольнили частково. Визнано
протиправним та скасовано наказ
начальника Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
Волонця Д.Ф. від 18.02.2014 р. № 29/65 «Про
застосування заходу дисциплінарного
стягнення до ОСОБА_1». Однак суд не може
прийняти вказане судове рішення як
належний доказ у справі, оскільки
доказів набрання рішенням законної
сили немає.

Крім того суд враховує, що до позивача
неодноразово застосовувалися
дисциплінарні стягнення, які
залишилися не знятими.

Викликаний в судове засідання свідок
ОСОБА_8 зазначив, що ОСОБА_1 було
допущено грубе порушення норм чинного
законодавства щодо реєстрації права
власності на об'єкт нерухомого майна,
що знайшло своє відображення в акті
службового розслідування. Отже, вважає,
що позивача звільнено законно.

Верховний Суд України у постанові від
01.10.2013 року у справі N 21-259а13 висловив
наступну думку.

Відповідно до ст. 30 Закону N 3723-XII
передбачено, що підставами припинення
державної служби є ті, що визначені у
КЗпП. Окрім цих підстав, державна
служба також може бути припинена у
разі: порушення умов реалізації права
на державну службу; недотримання
пов'язаних із проходженням державної
служби вимог, передбачених статтею 16
Закону N 3723-XII; досягнення державним
службовцем граничного віку
проходження державної служби;
відставки державних службовців, які
займають посади першої або другої
категорії; виявлення або виникнення
обставин, що перешкоджають перебуванню
державного службовця на державній
службі; відмови державного службовця
від прийняття або порушення Присяги,
передбаченої статтею 17 Закону N 3723-XII;
неподання або подання державним
службовцем неправдивих відомостей
щодо його доходів, передбачених
статтею 13 Закону N 3723-XII.

При цьому в пункті 6 частини першої
статті 30 цього Закону визначено не
окремий вид відповідальності
державних службовців за порушення
Присяги, а спеціальну підставу для
припинення державної служби. Слід
зазначити, що припинення державної
служби відбувається у формі
звільнення.

У частині другій статті 14 Закону N 3723-XII
законодавець визначив ще два додаткові
заходи дисциплінарного впливу для
державних службовців, вказавши, що крім
дисциплінарних стягнень, передбачених
чинним законодавством про працю
України (стаття 147 КЗпП), можуть
застосовуватися попередження про
неповну службову відповідність і
затримка до одного року у присвоєнні
чергового рангу або у призначенні на
вищу посаду.

Таким чином, законодавець навів
вичерпний перелік дисциплінарних
стягнень, які можуть бути застосовані
до державних службовців, а також
підстави припинення державної служби.

Разом з тим порядок застосування таких
заходів впливу у Законі N 3723-XII не
передбачено. Натомість порядок
застосування дисциплінарних стягнень,
у тому числі звільнення, врегульовано у
КЗпП (стаття 149).

У частині другій статті 17 Закону N 3723-XII
наведено текст присяги державного
службовця такого змісту: "Повністю
усвідомлюючи свою високу
відповідальність, урочисто присягаю,
що буду вірно служити народові України,
суворо дотримувати Конституції та
законів України, сприяти втіленню їх у
життя, зміцнювати їх авторитет,
охороняти права, свободи і законні
інтереси громадян, з гідністю нести
високе звання державного службовця,
сумлінно виконувати свої обов'язки".

Аналізуючи текст Присяги, можна дійти
висновку, що в основі поведінки
державного службовця закладені етичні,
правові та службово-дисциплінарні
норми поведінки, недодержання яких
утворює факт порушення Присяги. Тому,
складаючи Присягу, державний
службовець покладає на себе не тільки
певні службові зобов'язання, але й
моральну відповідальність за їх
виконання. У зв'язку з цим як порушення
Присяги слід розуміти скоєння
державним службовцем проступку
(вчинку) проти інтересів служби, який
суперечить покладеним на нього
обов'язкам, підриває довіру до нього як
до носія влади, що призводить до
приниження авторитету державного
органу та унеможливлює подальше
виконання ним своїх обов'язків.

Отже, і порушення Присяги, і
дисциплінарне правопорушення може
бути наслідком недотримання, порушення
державним службовцем як правових, так і
етичних (моральних) засад проходження
публічної служби. Таким чином,
припинення державної служби у зв'язку з
порушенням Присяги та дисциплінарна
відповідальність державних службовців
можуть бути наслідком існування схожих
фактичних підстав у разі вчинення
державним службовцем достатньо
близьких за характером одне до одного
дисциплінарного або іншого
правопорушень. Звільнення за порушення
присяги може мати місце лише тоді, коли
державний службовець скоїв проступок
проти інтересів служби, який
суперечить покладеним на нього
обов'язкам, підриває довіру до нього як
до носія влади, що призводить до
приниження державного органу та
унеможливлює подальше виконання ним
своїх обов'язків. Тобто звільнення за
порушення присяги має застосовуватися
за конкретні надзвичайно тяжкі
проступки, як за фактом їх вчинення, так
і за наслідками, до яких вони
призводять.

Припинення державної служби за
порушення Присяги є найсуворішою
санкцією відповідальності державного
службовця, який вчинив діяння,
несумісне з посадою. Тому рівень
юридичних гарантій захисту прав
зазначеної особи в процедурах
вирішення питань застосування такої
відповідальності має бути не меншим,
ніж під час звільнення з державної
служби за вчинення дисциплінарного
правопорушення, з дотриманням порядку
та строків притягнення до
дисциплінарної відповідальності.

Аналогічна правова позиція вже була
висловлена Верховним Судом України у
постановах від 21 травня та 4 червня 2013
року (NN 21-403а12, 21-167а13 відповідно).

Верховний Суд України також звернув
увагу на те, що за змістом пункту 18
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 1992 року N 9 "Про
практику розгляду судами трудових
спорів" підставами захисту порушеного
права звільненої особи може бути не
тільки звільнення без законних
підстав, а й порушення порядку його
проведення.

Отже, вирішуючи питання щодо
звільнення позивача в порядку,
передбаченому трудовим
законодавством, суд повинен
встановити: чи дотриманий порядок
звільнення, передбачений трудовим
законодавством, а саме: чи від позивача
відбиралися письмові пояснення; чи
досліджено обставини (причини)
неналежного виконання службових
обов'язків; чи обрання звільнення як
виду дисциплінарного стягнення є
мотивованим; чи позивача не звільнено
під час перебування на лікарняному.

Судом встановлено, що відповідачем
було дотримано порядок звільнення
позивача із займаної посади.

Суд вважає, що позивач як працівник
державного органу, в службові обов'язки
якого входить, зокрема, державна
реєстрація прав та їх обмежень на
об'єкти нерухомого майна, допустив
порушення Присяги державних
службовців в частині суворого
дотримання Законів України.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що звільнення ОСОБА_1 з посади
головного спеціаліста другого сектора
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно відділу державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві відбулося
правомірно, а тому підстави для
скасування наказу про звільнення
ОСОБА_1 від 24 липня 2014 року у суду
відсутні.

Враховуючи, що судом визнано
правомірність оскаржуваного наказу, то
інші вимоги, які є похідними від
зазначеної, задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов
висновку, що позивачем не доведено
обставини в обґрунтування заявлених
позовних вимог, а тому позовні вимоги
не підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, керуючись
статтями 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У позові ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня її отримання особою, яка
оскаржує постанову, за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
І.О. Іщук

Повний текст постанови складено 10.10.2014
р.