Справа № 2а-2039/09/1570
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/29358/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої
Г.К., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Одесі на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 22.01.2009 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 22.04.2011 у
справі № 2а-2039/09/1570

за позовом Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Одесі

до Закритого акціонерного
товариства "Одеський коньячний завод"

про застосування арешту
активів у вигляді зупинення операцій
на рахунках платника податків,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2009 року Державна податкова
інспекція звернулась до суду з позовом
про застосування адміністративного
арешту активів Товариства у вигляді
зупинення операцій на розрахункових
рахунках платника податку.

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, у задоволенні
позову відмовлено.

Не погодившись із судовими рішеннями,
податкова інспекція подала касаційну
скаргу, де посилаючись на порушення
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, просить зазначені судові
рішення скасувати та прийняти нове
рішення про задоволення позову.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді, перевіривши
повноту встановлених обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки
судами, Вищий адміністративний суд
України не вбачає підстав для
задоволення касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 26.12.2008 при здійсненні
працівниками контролюючого органу
виїзду за адресою Товариства, з метою
проведення позапланової виїзної
перевірки з питань дотримання вимог
податкового та валютного
законодавства при здійснені у 2008 році
операцій по придбанню та відправленням
на експорт товарів, визначених у ВМД
від 31.08.2008 № 454 та ВМД від 22.10.2008 № 632
(підстава наказ начальника
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Одесі від
25.12.2008 № 600), їм було відмовлено у
допуску для проведення зазначеної
перевірки, про що складено Акт про
відмову від допуску до перевірки
платника податків від 26.12.2008. Зазначену
відмову працівники контролюючого
органу отримали від головного
бухгалтера та начальника юридичного
відділу Товариства.

Відмова платника податків від
проведення перевірки стала підставою
для застосування умовного
адміністративного арешту активів
Товариства відповідно до пп. "г" п. 9.1.2 п.
9.1 ст. 9 Закону України від 21.12.2000 № 2181-III
"Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" (далі -
Закон № 2181-III), про що контролюючим
органом було ухвалено рішення від
12.01.2009 № 497/10/10-124.

Так, згідно пп. "г" пп. 9.1.2 п. 9.1 ст. 9 Закону
№ 2181-III, арешт активів може бути
застосовано, якщо платник податків
відмовляється від проведення
документальної перевірки за наявності
законних підстав для її проведення або
від допуску посадових осіб податкового
органу до обстеження приміщень, що
використовуються для одержання
доходів або пов'язані з отриманням
інших об'єктів оподаткування,
електронних контрольно-касових
апаратів, комп'ютерних систем, що
застосовуються для розрахунків за
готівку або з використанням карток
платіжних систем, ваго касових
комплексів, систем та засобів
штрихового кодування.

Відмовляючи у задоволенні позову суди
першої та апеляційної інстанцій
виходили з того, що вимоги Державної
податкової інспекції щодо
застосування адміністративного арешту
активів є необґрунтованими, оскільки
позивач не надав належних доказів
загрози знищення або зникнення активів
платника податків.

Відповідно до пп. 9.3.3 п. 9.3 ст. 9 Закону №
2181-III передбачено, що арешт може бути
накладено на активи строком до 96 годин
від години підписання відповідного
рішення керівником податкового органу,
зазначений строк не може бути
продовжений в адміністративному
порядку, у тому числі за рішенням інших
державних органів. Проте, відповідно до
абз. 2 пп. 9.3.3 п. 9.3 ст. 9 Закону № 2181-III
керівник відповідного податкового
органу має право звернутися до суду з
поданням про продовження строку арешту
активів платника податків за наявності
достатніх підстав вважати, що
звільнення активів з-під
адміністративного арешту може
загрожувати їх зникненням або
знищенням.

Тобто, дана норма закону передбачає
обов'язкову умову продовження строку
адміністративного арешту - загроза
знищення або зникнення активів
платника податків.

З огляду на зазначене та враховуючи
підстави позову, які є фактичними
обставинами, на яких ґрунтується
вимога позивача, будь-яких доказів
факту існування загрози знищення або
зникнення активів платника податків
податковий орган суду не надав.

Крім того, суди попередніх інстанцій
цілком слушно зауважили, що,
законодавством регламентовано, що у
разі прийняття керівником органу
державної податкової служби рішення
про застосування адміністративного
арешту активів платника податку, він
має право звернутися до суду лише з
поданням про продовження термінів
арешту активів, проте як вбачається з
позовної заяви контролюючий орган
звернувся з позовом про застосування
адміністративного арешту активів
Товариства, а не з вимогою про
продовження такого строку.

Також судами першої та апеляційної
інстанцій цілком правомірно враховано,
що адміністративний арешт активів
платника є виключним способом
забезпечення погашення його
податкового боргу (пп. 9.1.1 п. 9.1 ст. 9
Закону № 2181-III). Водночас факту
наявності такого боргу у відповідача
судами встановлено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, суд
касаційної інстанції відхиляє доводи
Державної податкової інспекції,
викладені у касаційній скарзі, і не
вбачає підстав для скасування законних
і обґрунтованих судових рішень першої
та апеляційної інстанцій.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Одесі відхилити.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 22.01.2009 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 22.04.2011 у
справі № 2а-2039/09/1570 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К. Голубєва

А.О. Рибченко