Справа № 2а-6412/11/2670
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/38076/12

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у письмовому провадженні
касаційну скаргу державної податкової
інспекції у Дніпровському районі м.
Києва Державної податкової служби
(далі - ДПІ)

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
23.02.2012

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 17.05.2012

у справі № 2а-6412/11/2670

за позовом ДПІ

до Комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Дніпровського району м. Києва (далі -
Підприємство),

за участю третьої особи - Київської
міської ради,

про надання дозволу на реалізацію
описаних актів.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

У травні 2011 року ДПІ звернулася до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовом, в якому просила
надати дозвіл на реалізацію активів
Підприємства для погашення його
податкового боргу.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
23.02.2012, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 17.05.2012, у
позові відмовлено з тих мотивів, що
включені до актів опису активи
платника закріплені за ним на праві
господарського відання, а тому не
можуть бути використані для погашення
податкового боргу Підприємства. Також,
за висновком судів, позивачем не було
дотримано вимоги пункту 96.1 статті 96
Податкового кодексу України, який
регулює порядок погашення податкового
боргу комунальних підприємств.

Посилаючись на невідповідність
висновків судів положенням чинного
законодавства та дійсним обставинам
справи, ДПІ звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
задовольнити позов, скасувавши
оскаржувані рішення попередніх
інстанцій.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України вважає за
необхідне частково задовольнити
розглядувані касаційні вимоги з
урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями у
розгляді справи встановлено, що у
зв'язку з несплатою у законодавчо
встановлений строк узгоджених сум
податкових зобов'язань у Підприємства
утворився податковий борг.

ДПІ було сформовано та надіслано
відповідачеві першу та другу податкові
вимоги від 27.11.2007 № 1/2759 та від 29.12.2007 №
2/3051, які було вручено представникові
Підприємства в установленому порядку;
позивачем було складено акти опису
активів платника, на які поширюється
право податкової застави, від 30.01.2008 №
2/24, від 27.02.2008 № 2, від 28.10.2010 № 697 та від
28.10.2010 № 8, які, однак, не були підписані
платником.

Згідно з пунктом 95.1 статті 95
Податкового кодексу України орган
державної податкової служби здійснює
за платника податків і на користь
держави заходи щодо погашення
податкового боргу такого платника
податків шляхом стягнення коштів, які
перебувають у його власності, а в разі
їх недостатності - шляхом продажу майна
такого платника податків, яке
перебуває у податковій заставі.

Відповідно до підпункту 95.3 статті 95
Податкового кодексу України стягнення
коштів з рахунків платника податків у
банках, обслуговуючих такого платника
податків, здійснюється за рішенням
суду, яке направляється до виконання
органам державної податкової служби, у
розмірі суми податкового боргу або
його частини. Орган державної
податкової служби звертається до суду
щодо надання дозволу на погашення
усієї суми податкового боргу за
рахунок майна платника податків, що
перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного
дозволу є підставою для прийняття
органом державної податкової служби
рішення про погашення усієї суми
податкового боргу. Рішення органу
державної податкової служби
підписується його керівником та
скріплюється гербовою печаткою органу
державної податкової служби. Перелік
відомостей, які зазначаються у такому
рішенні, встановлюється центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
фінансової політики.

Стягнення коштів та продаж майна
платника податків провадяться не
раніше ніж через 60 календарних днів з
дня надіслання (вручення) такому
платнику податкової вимоги (пункт 95.3
статті 95 Податкового кодексу України).

Зі змісту наведених норм випливає, що
достатньою умовою для звернення до
суду, за яких можливе надання дозволу
на погашення усієї суми податкового
боргу за рахунок майна платника
податків, що перебуває у податковій
заставі, - є наявність у платника
податкового боргу та відсутність на
розрахункових рахунках такого
платника грошових коштів, достатніх
для погашення цього боргу.

Однак у справі, що переглядається, суди
взагалі не досліджували наведені
обставини. Так, суди не перевірили
належним чином доводи ДПІ щодо
наявності у Підприємства податкового
боргу, не встановили суму цього боргу
на час вирішення даного спору. Суди
також не витребували у сторін
необхідних доказів для перевірки
наявності у Підприємства коштів на
рахунках, достатніх для погашення
податкового боргу у відповідній сумі.

Фактично, досліджуючи вказані
обставини, суди обох попередніх
інстанцій обмежилися посиланням на
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 25.05.2010 у
справі № 6/477 (2-а-3839-08), якою відмовлено у
позові ДПІ про стягнення з
Підприємства податкової
заборгованості в сумі 2 833 057,99 грн. Втім
зміст цього рішення зводиться до
оцінки дотримання податковим органом
процедури стягнення з комунального
підприємства податкового боргу,
визначеної Законом України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами», який
втратив чинність з набранням законної
сили Податковим кодексом України. З
огляду на предмет та підстави даного
спору обставини, установлені
зазначеною постановою, не можуть
слугувати підставою для звільнення від
доведення обставин, що входять до
предмета доказування у даній справі.

До того ж, суд першої інстанції
безпідставно послався на правовий
режим майна платника як комунального
підприємства як на перешкоду для
застосування до відповідача
примусових заходів з погашення його
податкового боргу у вигляді продажу
майна платника.

Дійсно, відповідно до підпункту 87.3.2
пункту 87.3 статті 87 Податкового кодексу
України не може бути використані як
джерело для погашення податкового
боргу платника податків майно, яке
належить на правах власності іншим
особам та перебуває у володінні або
користуванні платника податків, у тому
числі (але не виключно) майно, передане
платнику податків у лізинг (оренду),
схов (відповідальне зберігання),
ломбардний схов, на комісію
(консигнацію); давальницька сировина,
надана підприємству для переробки,
крім її частини, що надається платнику
податків як оплата за такі послуги, а
також майно інших осіб, прийняті
платником податків у заставу чи заклад,
довірче та будь-які інші види
агентського управління.

У той же час дозвіл на погашення усієї
суми податкового боргу за рахунок
майна платника податків, що перебуває у
податковій заставі, надається не на
конкретно визначене майно, а на суму
податкового боргу; власне перелік
майна, що підлягає реалізації з метою
погашення податкового боргу платника,
виявляється у процесі виконання
органом державної податкової служби
судового рішення про надання такого
дозволу. При цьому майно платника, що
підлягає продажу, не обмежується
виключно майном, зазначеним в акті
опису майна. В силу вимог пункту 89.5
статті 89 Податкового кодексу України
джерелом погашення податкового боргу
платника може бути і майно, на яке
платник податків набуде право
власності у майбутньому, однак
вартістю у межах суми існуючого
податкового боргу.

Платник не позбавлений права в
подальшому оспорити включення
податковим органом до опису майна
активів, що належать платникові на
іншому правовому титулі (а не на праві
власності).

Передчасними є і посилання суду першої
інстанції на недотримання податковим
органом вимог пункту 96.1 статті 96
Податкового кодексу України, за
змістом якого у разі якщо сума коштів,
отримана від продажу внесеного в
податкову заставу майна комунального
підприємства, не покриває суму його
податкового боргу і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
публічних торгів, або у разі
відсутності у такого боржника власного
майна, що відповідно до законодавства
України може бути внесено в податкову
заставу та відчужено, орган державної
податкової служби зобов'язаний
звернутися до органу місцевого
самоврядування чи органу виконавчої
влади, до сфери управління якого
належить майно такого платника
податків, з поданням щодо прийняття
рішення про:

96.1.1. виділення коштів місцевого
бюджету на сплату податкового боргу
такого платника податків. Рішення про
фінансування таких витрат
розглядається на найближчій сесії
відповідної ради;

96.1.2. затвердження плану досудової
санації такого платника податків, який
передбачає погашення його податкового
боргу;

96.1.3. ліквідацію такого платника
податків та призначення ліквідаційної
комісії;

96.1.4. прийняття сесією відповідної ради
рішення щодо порушення справи про
банкрутство платника податків.

Адже необхідною умовою застосування
заходів, спрямованих на погашення
податкового боргу комунального
підприємства в порядку наведеного
припису, є недостатність коштів,
отриманих від продажу майна
комунального підприємства, для
покриття його податкового боргу та
витрат на приведення публічних торгів.
Тобто зверненню стягнення на кошти
органу місцевого самоврядування, в
управлінні якого перебуває комунальне
підприємство, передує продаж майна
цього підприємства на публічних торгах
з метою погашення його податкового
боргу.

Таким чином, оскільки висновки судів,
покладені в основу прийняття рішень зі
спору, зроблені за неповного
встановлення обставин, що входять до
предмету доказування у справі, та не
ґрунтуються на правильному
нормозастосуванні, то ухвалені у
справі судові акти підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції
для усунення відповідних недоліків.

З урахуванням викладеного, керуючись
статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі м. Києва Державної податкової
служби задовольнити частково.

2. Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
23.02.2012 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 17.05.2012 у справі № 2а-6412/11/2670
скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копій особам, які беруть участь у
справі.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько