Справа № 826/9330/14
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/9330/14
1-й інстанції: Катющенко В.П.
Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Глущенко
Я.Б.,

суддів
Пилипенко О.Є., Романчук О.М.,

при секретарі Строяновській
О.В.,

за участю:

представника позивача - Квітки О.О.,

представника відповідача - Іванюк Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Державної судової
адміністрації України до Державної
виконавчої служби України про визнання
протиправними дій, скасування постанов
державного виконавця, за апеляційною
скаргою Державної судової
адміністрації України на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 14 липня 2014 року,

В С Т А Н О В И В :

Державна судова адміністрації України
звернулася у суд із позовом до
Державної виконавчої служби України, у
якому просила визнати протиправними
дії відповідача щодо стягнення з неї
витрат на проведення виконавчих дій у
виконавчих провадженнях №26246150 та
№24535739 та скасувати постанови
державного виконавця про таке
стягнення від 11 червня 2014 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 14
липня 2014 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду - без
змін з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції дійшов висновку, що
державним виконавцем правомірно
заявлено стягнення з позивача витрат
на проведення виконавчих дій, адже при
цьому він діяв на підставах, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Законом України «Про виконавче
провадження».

З таким висновком не можна не
погодитись.

Як убачається з матеріалів справи, 18
лютого 2011 року головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Департаменту
державної виконавчої служби
Міністерства юстиції України
Жилінським В.О. на підставі виконавчого
листа № 2а-16842/10/0570, виданого 06 січня 2011
року Донецьким окружним
адміністративним судом, винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження ВП № 24535739 про зобов'язання
Державної судової адміністрації
України виділити Апеляційному суду
Донецької області з єдиного рахунку
Державного бюджету України № 4024,
відкритого у Державному казначействі
України, МФО 820172, передбаченого на
виконання рішень судів на користь
суддів, кошти для проведення виплати
недоплаченої з 22 травня 2008 року
надбавки за вислугу років у розмірі 40
відсотків від загальної суми
щомісячного заробітку, з урахуванням
доплати за кваліфікаційний клас, а з 19
серпня 2009 року - заробітної плати та
довічного грошового утримання,
обчислених з урахуванням посадового
окладу, виходячи з 9,5 мінімальних
заробітних плат, встановлених законом
на момент проведення виплат з
урахуванням раніше виплачених сум.

11 червня 2014 року старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень державної виконавчої
служби України Кушнір Л.В. винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження (ВП 24535739) на підставі
пункту 4 частини першої статті 49 Закону
України «Про виконавче провадження» (у
зв'язку із скасуванням рішення суду, на
підставі якого виданий виконавчий
документ).

Разом з тим, 11 червня 2014 року цим
державним виконавцем на підставі акта
про витрати на проведення виконавчих
дій, винесено постанову про стягнення з
боржника - Державної судової
адміністрації України витрат на
проведення виконавчих дій в розмірі
113,45 грн.

Окрім того, 04 травня 2011 року державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Департаменту
державної виконавчої служби
Міністерства юстиції України
Маєвською Д.В. винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження ВП
№ 26246150, на підставі виконавчого листа
№ 2а-9083/10/0570, виданого 10 лютого 2011 року
Донецьким окружним адміністративним
судом, про зобов'язання Міністерства
фінансів України виділити кошти
Державній судовій адміністрації
України для перерахунку заробітної
плати ОСОБА_7, а Державної судової
адміністрації України - передати
грошові кошти для перерахунку зарплати
до Територіального управління
Державної судової адміністрації в
Донецькій області, а Державного
казначейства України - сплатити кошти,
виділені для перерахунку заробітної
плати названій особі.

11 червня 2014 року старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень державної виконавчої
служби України Кушнір Л.В. винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження (ВП 26246150) на підставі
пункту 4 частини першої статті 49 Закону
України «Про виконавче провадження» (у
зв'язку із скасуванням рішення суду, на
підставі якого виданий виконавчий
документ).

У той же час, 11 червня 2014 року цим
державним виконавцем на підставі акта
про витрати на проведення виконавчих
дій, винесено постанову про стягнення з
боржника - Державної судової
адміністрації України витрат на
проведення виконавчих дій в розмірі 99,37
грн.

Вважаючи, що постанови державного
виконавця від 11 червня 2014 року про
стягнення з нього витрат на проведення
виконавчих дій винесено протиправно та
не у відповідності до вимог Закону
України «Про виконавче провадження»,
позивач звернувся у суд.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, висновкам місцевого суду та
доводам апелянта, колегія суддів
виходить із наступного.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавче провадження, як завершальна
стадія судового провадження,
являється сукупністю дій органів і
посадових осіб, визначених у цьому
Законі, що спрямовані на примусове
виконання рішень судів, які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначені цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 2 вказаного Закону
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.
Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України «Про державну виконавчу
службу».

Статтею 17 зазначеного Закону
передбачено, що примусове виконання
рішень здійснюється державною
виконавчою службою на підставі
виконавчих документів, визначених цим
Законом, до яких, зокрема, належать
виконавчі листи, видані судами.

Відповідно до частини 2 статті 25 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Відповідно до частини 1 статті 27 цього
Закону у разі ненадання боржником у
строки, встановлені частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Статтею 41 Закону України «Про
виконавче провадження» визначено, що
витрати органів державної виконавчої
служби, пов'язані з організацією та
проведенням виконавчих дій щодо
забезпечення примусового виконання
рішень, є витратами виконавчого
провадження.

Згідно частини 4 приведеної норми, до
витрат, пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, належать
кошти, за рахунок яких здійснено
оплату:

1) перевезення, зберігання і реалізації
майна боржника;

2) послуг експертів, суб'єктів оціночної
діяльності - суб'єктів господарювання
та інших осіб, залучених у
встановленому законом порядку до
провадження виконавчих дій;

3) поштового переказу стягувачу
стягнених аліментних сум;

4) проведення розшуку боржника, його
майна або розшуку дитини;

5) розміщення оголошення в засобах
масової інформації;

6) виготовлення та пересилання
документів виконавчого провадження,
ведення Єдиного державного реєстру
виконавчих проваджень;

7) інших витрат, необхідних для
забезпечення належної організації
виконання рішень органами державної
виконавчої служби.

Про стягнення з боржника витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, державний
виконавець виносить постанову, яка
затверджується начальником
відповідного відділу державної
виконавчої служби. Зазначена постанова
надсилається сторонам не пізніше
наступного робочого дня після її
винесення і може бути оскаржена ними до
суду у десятиденний строк (ч. 5 ст. 41
Закону).

Враховуючи приведені норми, стягнення
з боржника у виконавчому провадженні
витрат, пов'язаних із організацією та
проведенням виконавчих дій,
здійснюється незалежно від того з яких
підстав було закінчено виконавче
провадження. Необхідною умовою такого
стягнення, так само як і винесення
відповідної постанови про таке, є
ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення. Тобто, витрати, пов'язані з
організацією та проведенням
виконавчих дій виникають після
фактичного початку примусового
виконання рішення.

Як убачається із матеріалів справи, в
якій містяться копії виконавчих
проваджень №26246150 та №24535739, органом
державної виконавчої служби в особі
відповідних державних виконавців
вчинялись заходи з виконання
вищезгаданих виконавчих листів
Донецького окружного
адміністративного суду, заявлених
стягувачами до виконання. Так,
державними виконавцями надсилались
сторонам виконавчого провадження
запити та постанови, вимоги, подавалось
звернення до суду із заявою про зміну
способу і порядку виконання рішення
суду. Такі заходи відносяться до
організації та проведення виконавчих
дії, перелік яких визначений частиною 4
статті 41 Закону України «Про виконавче
провадження».

Наведені обставини спростовують
покликання позивача на те, що
державними виконавцями жодних
виконавчих дій не вчинялось.

Отже, колегія суддів погоджується з
висновком місцевого суду про те, що при
прийнятті постанов від 11 червня 2014 року
про стягнення з боржника витрат на
проведення виконавчих дій, відповідач
діяв на підставах, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені Законом
України «Про виконавче провадження».

Тому, судова колегія не знаходить
підстав для задоволення позову та,
відповідно, апеляційної скарги.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної судової
адміністрації України залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 14 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
у повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяО.М. Романчук

(Повний текст ухвали складений 20
жовтня 2014 року.)

.

Головуючий суддя
Глущенко Я.Б.

Судді:
Пилипенко О.Є.

Романчук О.М