Справа № 296/4818/14-а
Суддя: Бондарчук В. В.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 296/4818/14-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2014 р.

м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира
в складі:

головуючого - судді Бондарчука В.В.,

секретаря Воєвуцької І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі
адміністративну справу за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
місті Житомирі Житомирської області
до Відділу примусового виконання
рішень Управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Житомирській
області про визнання незаконними дій,
скасування постанови про відкриття
виконавчого провадження, зупинення
примусового виконання рішення,-

В С Т А
Н О В И В:

В червні 2014 Управління пенсійного
фонду України в м. Житомирі
Житомирської області звернулося до
суду з адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
місті Житомирі Житомирської області до
відділу примусового виконання рішень
Управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Житомирській області про визнання
незаконними дії Управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Житомирській
області щодо відкриття виконавчого
провадження №2-а-1879/12, зупинення та
скасування примусового виконання
постанови про відкриття виконавчого
провадження №41575910 від 21.01.2014.

В обгрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що постановою державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Управління ДВС ГУЮ у
Житомирській області від 21.01.2014 року
відкрито виконавче провадження №41575910
щодо виконання виконавчого листа №
2а-1879/12, виданого 13.02.2011 року
Корольовським районним судом м.
Житомира про стягнення заборгованості
з Управління Пенсійного фонду України
в місті Житомирі Житомирської області
на користь ОСОБА_1 Вважає, що дане
виконавче провадження відкрито з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, оскільки позивач
є територіальним підрозділом
центрального органу державної
виконавчої влади - Пенсійного фонду
України.

В судове засідання представник
позивача не з"явився, про причини
неявки суд не повідомив. Про час та
місце розгляду справи повідомлявся
належним чином, про що свідчить копія
сторінки з розносної книги (а.с. 45).

Представник відповідача в судове
засідання також не з'явився, через
канцелярію суду надав письмові
заперечення, у яких просив справу
розглядати у його відсутність,
заперечував проти задоволення
позовних вимог, зазначивши, що
оскаржувана постанова про відкриття
виконавчого провадження є законною,
обгрунтованою, винесеною у
відповідності із нормами
матеріального та процесуального права,
а доводи позивача у адміністративному
позові є безпідставними (а.с. 40-43).

Суд дослідив матеріали справи та
приходить до висновку, що в задоволенні
позову слід відмовити, з огляду на
наступне.

Так, судом встановлено, що постановою
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Житомирській області №41575910 від 21.01.2014
відкрито виконавче провадження щодо
виконання виконавчого листа № 2а-1879/12,
виданого 13.02.2011 року Корольовським
районним судом м. Житомира про
стягнення заборгованості з Управління
Пенсійного фонду України в місті
Житомирі Житомирської області на
користь ОСОБА_1

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про виконавче провадження" від 21
квітня 1999 року № 606-XIV, виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Згідно із частиною 1 статті 2 Закону,
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

У статті 17 Закону зазначено, що
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом,
зокрема, виконавчих листів, що
видаються судами.

Частиною 1 статті 26 зазначеного Закону
визначено вичерпний перелік обставин,
при яких державний виконавець
відмовляє у відкритті виконавчого
провадження, а саме, у разі: 1) пропуску
встановленого строку пред'явлення
документів до виконання; 2) неподання
виконавчого документа, зазначеного у
статті 17 цього Закону, та неподання
заяви про відкриття виконавчого
провадження у випадках, передбачених
цим Законом; 3) якщо рішення, на підставі
якого видано виконавчий документ, не
набрало законної (юридичної) сили, крім
випадків, коли воно у встановленому
законом порядку допущено до негайного
виконання; 4) пред'явлення виконавчого
документа до органу державної
виконавчої служби не за місцем або не
за підвідомчістю виконання рішення; 5)
якщо не закінчилася відстрочка
виконання рішення, надана судом, яким
постановлено рішення; 6)
невідповідності виконавчого документа
вимогам, передбаченим статтею 18 цього
Закону; 6-1) офіційного оприлюднення
повідомлення про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури; 7) якщо виконавчий документ
повернуто стягувачу за його заявою,
крім виконавчих документів про
стягнення аліментів та інших
періодичних платежів; 8) наявності
інших передбачених законом обставин,
що виключають здійснення виконавчого
провадження.

В свою чергу, порядок повернення
виконавчого документа стягувачу
визначено статтею 47 Закону.

Так, пунктом 9 частини 1 цієї статті
Закону передбачено, що виконавчий
документ, на підставі якого відкрито
виконавче провадження, за яким
виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо наявна
встановлена законом заборона щодо
звернення стягнення на майно чи кошти
боржника, якщо у нього відсутнє інше
майно чи кошти, на які можливо звернути
стягнення, а також щодо проведення
інших виконавчих дій стосовно
боржника, що виключає можливість
виконання відповідного рішення.

Проте, як встановлено в судовому
засіданні, у державного виконавця були
відсутні законні підстави як для
відмови у відкритті виконавчого
провадження, так і підстави для
повернення виконавчого листа.

З 1 січня 2013 року набрав чинності Закон
України "Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень" №4901-УІ, який
встановлює гарантії держави щодо
виконання судових рішень та
виконавчих документів, визначених ЗУ
"Про виконавче провадження", та
особливості їх виконання.

Статтею 1 Закону України "Про гарантії
держави щодо виконання судових рішень"
визначено, що цей Закон встановлює
гарантії держави щодо виконання
судових рішень та виконавчих
документів, визначених Законом України
"Про виконавче провадження", та
особливості їх виконання.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону
України "Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень", держава
гарантує виконання рішення суду про
стягнення коштів та зобов'язання
вчинити певні дії щодо майна, боржником
за яким є: державний орган; державні
підприємство, установа, організація;
юридична особа, примусова реалізація
майна якої забороняється відповідно до
законодавства.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та
перехідних положень до вказаного
Закону, виконавчі документи за
рішеннями суду про стягнення коштів
або рішення суду, що набрали законної
сили, боржниками за якими є визначені
частиною першою статті 2 цього Закону
суб'єкти, які видані або

ухвалені до набрання чинності цим
Законом, подаються до органу державної
виконавчої служби протягом шести
місяців з дня набрання чинності цим
пунктом. Якщо рішення суду про
стягнення коштів або виконавчі
документи за цими рішеннями,
боржниками за якими є визначені
частиною першою статті 2 цього Закону
суб'єкти, не було подано в строк,
встановлений цим пунктом, це не є
підставою для відмови у виконанні
даного судового рішення.

Як встановлено судом, виконавчий лист
№2а-1879/12 видано Корольовським районним
судом м. Житомира до набрання чинності
Законом України "Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень", а тому
державним виконавцем правомірно
відкрито виконавче провадження.

Окрім того, ст. 3 Закону України "Про
виконавче провадження" передбачено, що
у випадках, передбачених Законом,
рішення про стягнення коштів з
державного та місцевих бюджетів або
бюджетних установ виконуються
органами Державного казначейства
України в установленому Кабінетом
Міністрів України Порядку,
затвердженого постанова КМУ № 845 від
03.08.2011 року.

У зв'язку з набранням чинності Закону
України "Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень", Постановою
Кабінету Міністрів України від 30.01.2013
року № 45 внесено зміни до постанови
Кабінету Міністрів України від 03.11.2011
року №845 "Про затвердження порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників", якими визначено орган, до
якого необхідно звернутись із заявою
про виконання рішення (п.4 Порядку -
орган Казначейства), перелік
документів, що подаються разом із
заявою про виконання рішення (п.6
порядку), а також механізм списання
коштів відповідно до кодів програмної
класифікації видатків та кредитування
державного бюджету (п.24-34 Порядку).

Так, пунктом 2 статті 7 зазначеного
Закону передбачено, що у разі якщо
рішення суду, зазначені в частині
першій цієї статті, не виконано
протягом двох місяців з дня винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження, крім випадків, коли
стягувач перешкоджає провадженню
виконавчих дій, державний виконавець
зобов'язаний звернутися до суду із
заявою про зміну способу і порядку
виконання рішення.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, доказів на підтвердження того,
що державний виконавець на виконання
вимог даного Закону та відповідно до
ст.36 Закону України "Про виконавче
провадження" звертався до суду із
заявою про зміну способу та порядку
виконання судового рішення не надано
та, відповідно, судом не встановлено.

Враховуючи викладене вище, суд прийшов
до висновку, що державний виконавець
виносячи постанову про відкриття
виконавчого провадження діяв до вимог
Закону України "Про виконавче
провадження", а тому у задоволенні
позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 8-11, 70, 71, 86, 87, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н
О В И В :

Відмовити Управлінню Пенсійного фонду
України в місті Житомирі Житомирської
області в позові до Відділу
примусового виконання рішень
Управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Житомирській області в повному обсязі.

Постанова суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через Корольовський районний суд м.
Житомира шляхом подання апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
В. В. Бондарчук