Справа № 2а-3746/12,4168/12
Суддя: Левицька Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2014р.
Справа № 9104/180389/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді

Левицької Н.Г.,

судді

Обрізка І.М.,

судді

Сапіги В.П.,

розглянувши у письмовому провадженні в
місті Львові

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Любешівському районі Волинської
області, смт Любешів Волинської
області

на постанову Любешівського районного
суду Волинської області від 18.04.2012р. у
справі №0309/3746/2012, 2-а/0309/4168/2012 за позовом
ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої
ОСОБА_2, с.Гірки Любешівського району
Волинської області

до управління Пенсійного фонду України
в Любешівському районі Волинської
області, смт Любешів Волинської
області

про зобов'язання здійснити перерахунок
і виплату підвищення до пенсії,
додаткової пенсії та компенсації в
разі втрати годувальника,-

ВСТАНОВИВ:

29.08.2011р. ОСОБА_1 в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_2 звернувся в суд
з адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду в
Любешівському районі Волинської
області про зобов'язання перерахувати
та виплатити підвищення до пенсії та
додаткову пенсію в розмірах,
передбачених ст.ст.39, 51, 52 Закону
України "Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
за період в межах строку позовної
давності по день припинення права на ці
виплати.

Постановою Любешівського районного
суду Волинської області від 18.04.2012р. у
справі №20309/3746/2012, 2-а/0309/4168/2012
адміністративний позов задоволено
частково. Зобов'язано
управління Пенсійного фонду в
Любешівському районі Волинської
області провести позивачу нарахування
та виплату пенсії по втраті
годувальника, внаслідок
Чорнобильської катастрофи, в розмірі 50
процентів мінімальної пенсії за віком,
а також доплату до пенсії у розмірі
двох мінімальних заробітних плат за
період з 29.02.2011р. по 22.07.2011р. включно.

На виплату додаткової пенсії за шкоду,
заподіяно здоров'ю в розмірі 25
процентів мінімальної пенсії за віком,
відповідно до ст.51 Закону України "Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" позивач не
має права, оскільки ОСОБА_2 не є
потерпілою внаслідок Чорнобильської
катастрофи 3 категорії.

Постанова мотивована тим, що згідно
ст.ст.39, 52 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи
щомісячна компенсація у разі втрати
годувальника призначається на кожного
непрацездатного члена сім'ї, який був
на його утриманні в розмірі 50 процентів
мінімальної пенсії за віком,
встановленої ч.1 ст.28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування". А відповідно до
ст.39 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" непрацюючим пенсіонерам,
які проживають на територіях зони
гарантованого добровільного
відселення, провадиться доплата в
розмірі двох мінімальних заробітних
плат.

Не погодившись із постановою її
оскаржило управління Пенсійного фонду
в Любешівському районі Волинської
області, вважає, що судом при винесенні
рішення допущено неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.
Просить скасувати рішення суду першої
інстанції та винести нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позову
повністю. Вказує на те, що при
обчисленні щомісячної додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю
позивачу по справі Управління
Пенсійного фонду керувалось
Постановою КМ України №530 від 28 травня
2008 року та № 836 від 26 липня 1996 року.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.197 КАС
України, колегія суддів вважає за
можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, оскільки
апеляційну скаргу подано на рішення
суду першої інстанції, яке прийнято у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1,2 ч.1 ст.183-2 цього
Кодексу. Перевіривши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги у їх
сукупності, колегія суддів приходить
до переконання, що апеляційна скарга
задоволенню підлягає частково.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач є особою яка отримує пенсію по
втраті годувальника на неповнолітню
ОСОБА_2, і постійно проживає на
території зони гарантованого
добровільного відселення

Відповідно до частини першої ст.46
Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Статтею 49 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" передбачено, що пенсії
особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Згідно з ст.39 Закону України "Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", у редакції, що діяла на
момент виникнення спірних
правовідносин - громадянам, які
працюють на територіях радіоактивного
забруднення, провадиться доплата в
таких розмірах: у зоні безумовного
(обов'язкового) відселення - три
мінімальні заробітні плати; у зоні
гарантованого добровільного
відселення - дві мінімальні заробітні
плати; у зоні посиленого
радіоекологічного контролю - одна
мінімальна заробітна плата. Пенсії
непрацюючим пенсіонерам, які
проживають на цих територіях, і
стипендії студентам, які там
навчаються, підвищуються у розмірах,
встановлених частиною першою цієї
статті.

Відповідно до ст.52 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" щомісячна
компенсація у разі втрати годувальника
призначається на кожного
непрацездатного члена сім'ї, який був
на його утриманні в розмірі 50 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Всупереч ст.ст.39, 52 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" позивачу вказані доплати
виплачувалися частково, у фіксованому
розмірі, визначеному Постановою
Кабінету Міністрів України № 836 від 26
липня 1996 року по ст. 39 вказаного Закону
та по ст. 51, відповідно до Постанови
Кабінету Міністрів України №530 від 28
травня 2008 року, а не в кратному
відношенні до мінімальної заробітної
плати та мінімальної пенсії за віком,
як того вимагає вказаний Закон.

Відповідно до частини другої ст.19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з положеннями частини четвертої
ст.9 КАС України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції зробив вірний висновок, що
при визначенні розміру пенсій
позивачеві застосуванню підлягають
положення ст.ст.39,50 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", а не
вказані постанови Кабінету Міністрів
України, які істотно звужують обсяг
встановлених законом прав.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" мінімальний
розмір пенсії за віком за наявності у
чоловіків 25, а у жінок - 20 років
страхового стажу встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом. За кожний повний
рік страхового стажу понад 25 років
чоловікам і 20 років жінкам пенсія за
віком збільшується на 1 відсоток
розміру пенсії, обчисленої відповідно
до статті 27 цього Закону, але не більше
ніж на 1 відсоток мінімального розміру
пенсії за віком, зазначеного в абзаці
першому цієї частини. У частині другій
цієї статті вказано, що за наявності
страхового стажу меншої тривалості,
ніж передбачено частиною першою цієї
статті, пенсія за віком встановлюється
в розмірі, пропорційному наявному
страховому стажу, виходячи з
мінімального розміру пенсії за віком.

Положення ч.3 ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", на думку колегії суддів,
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого
крім передбаченого ч.1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком.

Крім того, задовольняючи позовні
вимоги по 22.07.2011р. включно, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того,
що Законом України "Про внесення змін
до Закону України "Про Державний бюджет
України на 2011 рік", який набрав чинності
19.06.2011р., доповнено прикінцеві
положення пунктом 4, згідно якого в 2011
році норми і положення статей 39, 50, 51, 52,
54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік. При
цьому, на виконання вимог вказаного
закону Кабінетом Міністрів України
06.07.2011р. прийнято постанову №745, яка
набула чинності 23.07.2011р.

Вищенаведені нормативні акти на даний
час є діючими і неконституційними не
визнавались, а тому нарахування та
виплата у 2011 році позивачу пенсії по
втраті годувальника на неповнолітню
особу, і як пенсіонеру який проживає на
території зони гарантованого
добровільного відселення, повинні
здійснюватися відповідно до норм
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
а починаючи з 23.07.2011р. виплати,
передбачені, зокрема, ст.ст.39,50 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", повинні
здійснюватися в порядку та розмірах,
визначених постановою Кабінету
Міністрів України "Про встановлення
деяких розмірів виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету" №745 від 06.07.2011 року.

За таких обставин, апеляційний суд
приходить до переконання про
підставність позовних вимог ОСОБА_1 в
інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_2
нарахування та виплати пенсії по
втраті годувальника на неповнолітню
особу, і як пенсіонеру який проживає на
території зони гарантованого
добровільного відселення відповідно
до ст.ст.39,52 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" за період з 29.02.2011р. по
22.07.2011р. включно.

Оскільки функції з призначення,
нарахування та виплати пенсії позивача
здійснює Пенсійний фонд України в
особі управління Пенсійного фонду в
Любешівському районі Волинської
області, відповідний обов'язок слід
покласти на відповідача у справі.

За наведених обставин
апеляційний суд приходить до висновку
про те, що суд першої

інстанції правильно встановив
обставини справи та прийняв постанову
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, тому оскаржувану
постанову слід залишити без змін.

Керуючись вимогами ст.ст.160, 183-2, 195, 197, 198,
200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Любешівському районі Волинської
області, - залишити без задоволення.

2. Постанову Любешівського районного
суду Волинської області від 18.04.2012р. у
справі №0309/3746/2012, 2-а/0309/4168/2012 за позовом
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
Любешівському районі Волинської
області про зобов'язання здійснити
перерахунок і виплату підвищення до
пенсії, додаткової пенсії та
компенсації в разі втрати
годувальника, - залишити без змін.

Відповідно до вимог ч.10 ст.183-2 КАС
України ухвала є остаточною і
касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
Н.Г.
Левицька

Суддя
І.М.
Обрізко

Суддя
В.П.
Сапіга