Справа № 816/7099/13-а
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/25237/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого
Рецебуринського Ю.Й.,

Суддів
Ємельянової В.І.,

Штульман І.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до
Кременчуцького районного сектора
Управління Державної міграційної
служби України у Полтавській області
(далі - Кременчуцький районний сектор
УДМС України у Полтавській області,
відповідач), Управління Державної
міграційної служби України в
Полтавській області про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії,

за касаційною скаргою ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3 на постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 11 березня
2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом в якому просив: визнати
протиправними дії Кременчуцького
районного сектору УДМС України у
Полтавській області щодо відмови
ОСОБА_3 у реєстрації місця проживання;
зобов'язати відповідача у
встановленому порядку здійснити
реєстрацію місця проживання за
адресою: АДРЕСА_1; видати довідку про
реєстрацію вказаного місця проживання.

Постановою Полтавського
окружного адміністративного суду від 28
січня 2014 року позов
задоволено частково. Визнано
протиправними дії Кременчуцького
районного сектору УДМС України у
Полтавській області щодо відмови у
реєстрації місця проживання ОСОБА_3
Зобов'язано Кременчуцький районний
сектор УДМС України у Полтавській
області повторно розглянути заяву
ОСОБА_3 від 5 грудня 2013 року про
реєстрацію місця проживання за
адресою: АДРЕСА_1, з урахуванням
висновків, викладених у постанові суду.
У задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 11 березня
2014 року скасовано постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 28 січня 2014
року, прийнято нове судове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог.

Суд першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що належний ОСОБА_2, батьку
ОСОБА_3, дачний будинок відповідно до
положень статті 379 ЦК України може
вважатися іншим житловим приміщенням,
що є підставою для визнання його
житлом, а тому відмова відповідача у
реєстрації позивача за вказаним ним
місцем проживання є протиправною.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції, виходив
з того, що дачні будинки не призначені
для постійного проживання у них, а тому
підстави для реєстрації місця
проживання у таких будинках відсутні.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати ухвалене ним судове
рішення та залишити в силі рішення суду
першої інстанції.

З'ясувавши обставини справи,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права згідно статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів приходить до
наступних висновків.

Судами встановлено, що ОСОБА_2, батько
ОСОБА_3, є власником дачного будинку з
господарськими будівлями за адресою:
АДРЕСА_1, що підтверджується витягом
про реєстрацію права власності на
нерухоме майно від 10 березня 2010 року
№25530314.

5 грудня 2013 року у зв'язку із зняттям з
реєстрації місця проживання АДРЕСА_2,
позивач звернувся до Кременчуцького
районного сектору УДМС України у
Полтавській області із заявою, у якій
просив зареєструвати його нове місце
проживання за адресою: АДРЕСА_1.

Листом від 7 грудня 2013 року №1125
позивача повідомлено, що статус
житлового будинку дачним будинкам
привласнити не можна. На підставі
довідки Піщанської сільської ради
Кременчуцького району Полтавської
області від 27 листопада 2013 року про
розташування вулиць в населеному
пункті АДРЕСА_1 відсутня. Отже,
реєстрація за місцем проживання не є
можливою, тому що знаходиться поза
межами адміністративно-територіальної
одиниці.

Відповідно до статті 379 Цивільного
кодексу України житлом фізичної особи
є житловий будинок, квартира, інше
приміщення, призначені та придатні для
постійного проживання в них.

Згідно із статтею 4 Житлового кодексу
України жилі будинки, а також жилі
приміщення в інших будівлях, що
знаходяться на території України,
утворюють житловий фонд. Статтею 6
цього Кодексу встановлено, що жилі
будинки і жилі приміщення
призначаються для постійного
проживання громадян.

У пункті 1.2. Порядку прийняття в
експлуатацію індивідуальних (садибних)
житлових будинків, садових, дачних
будинків, господарських (присадибних)
будівель і споруд, прибудов до них,
громадських будинків та будівель і
споруд сільськогосподарського
призначення I та II категорій
складності, які збудовані без дозволу
на виконання будівельних робіт, і
проведення технічного обстеження їх
будівельних конструкцій та інженерних
мереж, затвердженого Наказом
Міністерства регіонального розвитку;
будівництва та житлово-комунального
господарства України (2) №95 від 19
березня 2013 р. визначено, що дачний
будинок - це будинок, який
використовується протягом року з метою
позаміського відпочинку.

Землі України, відповідно до частини 1
статті 19 Земельного кодексу України
розподілено за основним цільовим
призначенням на категорії, в тому
числі, на землі сільськогосподарського
призначення та на землі житлової та
громадської забудови.

Згідно з пунктом «а» частини 1 статті 22
Земельного кодексу України землі
сільськогосподарського призначення
передаються у власність та надаються у
користування громадянам - для ведення
особистого селянського господарства,
садівництва, городництва, сінокосіння
та випасання худоби, ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до абзацу 2 частини 5 статті
20 Земельного кодексу України земельні
ділянки сільськогосподарського
призначення використовуються їх
власниками або користувачами виключно
в межах вимог щодо користування
землями певного виду використання,
встановлених статтями 31, 33 - 37 цього
Кодексу.

Згідно з частиною 3 статті 35 Земельного
кодексу України земельні ділянки,
призначені для садівництва, можуть
використовуватись для закладання
багаторічних плодових насаджень,
вирощування сільськогосподарських
культур, а також для зведення
необхідних будинків, господарських
споруд тощо.

Відповідно до статті 38 Земельного
кодексу України до земель житлової та
загальної забудови належать земельні
ділянки в межах населених пунктів, які
використовуються для розміщення
житлової забудови.

Аналізуючи наведені правові норми,
колегія суддів вважає правильним
висновок суду апеляційної інстанції
щодо відсутності правових підстав для
здійснення реєстрації місця
проживання в дачному будинку, який не
призначений для постійного
користування, та розташований на
земельній ділянці за цільовим
призначенням - ведення садівництва.

Разом з тим, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що 2 вересня 2014
року Верховною Радою України було
прийнято Закон України №1673-VII «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо переведення садових
і дачних будинків у жилі будинки та
реєстрації в них місця проживання».

Слід зазначити, що вказаним Законом
були внесені зміни до Цивільного,
Житлового кодексів та до Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні». Так, Житловий кодекс, серед
іншого, доповнено статтею 81, згідно з
якою громадяни мають право на
переведення дачних і садових будинків,
що відповідають державним будівельним
нормам, у жилі будинки. Рішення про таке
переведення прийматиметься
відповідними органами місцевого
самоврядування. У двомісячний строк з
дня набрання чинності вказаним законом
Кабінет Міністрів України має
визначити порядок переведення дачних і
садових будинків у жилі будинки.

Суд апеляційної інстанції повно і
всебічно встановив обставини справи,
дав їм належну юридичну оцінку,
правильно застосував норми
матеріального і процесуального права,
тому відсутні підстави для скасування
або зміни прийнятого ним рішення.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 11 березня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Ю.Й. Рецебуринський

Судді
В.І.
Ємельянова

І.В. Штульман