Справа № 545/3065/14-а
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 р.Справа № 545/3065/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Головного Управління
Пенсійного фонду України в Полтавській
області на постанову Полтавського
районного суду Полтавської області від
11.08.2014р. по справі № 545/3065/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Головного Управління Пенсійного
фонду України в Полтавській області

про визнання протиправними дій та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1, звернувся до
Полтавського районного суду
Полтавської області з
адміністративним позовом до Головного
Управління Пенсійного фонду України в
Полтавській області, в якому просив
суд:

- визнати дії відповідача щодо відмови
в перерахунку та виплати додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у
розмірі 75 процентів мінімальної пенсії
за віком, встановленої статтею 50 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", виходячи
із розрахунку мінімальної пенсії за
віком, визначеної частиною 1 статті 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" протиправними;

- зобов'язати відповідача провести
нарахування та виплату відповідно до
статті 50 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю у розмірі 75
процентів мінімальної пенсії за віком
з 22 січня 2014 року, з урахуванням ч. 1 ст. 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", виходячи із розрахунку
мінімальної пенсії за віком,
визначеної на рівні прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, встановленого
законами України про Державний бюджет
України на відповідний рік, з
урахуванням проведених виплат, та до
змін в законодавстві.

- зобов'язати відповідача подати звіт
до суду першої інстанції про виконання
судового рішення на протязі 1 місяця з
дня набрання законної сили постанови
суду.

За результатами розгляду справи в
порядку скороченого провадження,
постановою Полтавського районного
суду Полтавської області від 11.08.2014
року адміністративний позов ОСОБА_1 -
задоволено частково.

Визнано дії Головного управління
Пенсійного фонду України в Полтавської
області щодо відмови ОСОБА_1 провести
нарахування та виплату щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, передбаченої ст. 50 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" у розмірі 75
процентів мінімальної пенсії за віком,
з урахуванням ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", виходячи із
розрахунку мінімальної пенсії віком,
визначеної на рівні прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, встановленого
законами України Про Державний бюджет
України на відповідний рік -
протиправними.

Зобов'язано Головне управління
Пенсійного фонду України в Полтавської
області провести ОСОБА_1 нарахування та
виплату щомісячної додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю,
передбаченої ст. 50 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" у розмірі 75
процентів мінімальної пенсії за віком,
з урахуванням ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", виходячи із
розрахунку мінімальної пенсії за
віком, визначеної на рівні
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність,
встановленого законами України Про
Державний бюджет України на
відповідний рік, починаючи з 22 січня 2014
року та до змін в законодавстві, з
урахуванням проведених виплат.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Відповідач, не погодившись з
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій просить
суд апеляційної інстанції оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову
постанову, якою в задоволенні позовних
вимог відмовити в повному обсязі,
посилаючись на прийняття оскаржуваної
постанови з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, а також на доводи та обставини,
викладені в апеляційній скарзі.

Виходячи з приписів абз. 4 ч. 8 ст. 183-2 КАС
України, апеляційна скарга
розглядається в порядку письмового
провадження.

Відповідно ч. 1 ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги. Суд
апеляційної інстанції може вийти за
межі доводів апеляційної скарги в разі
встановлення під час апеляційного
провадження порушень, допущених судом
першої інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Враховуючи, що відповідач оскаржує
постанову суду першої інстанції лише в
частині задоволення позовних вимог,
колегія суддів не вбачає підстав для
надання правової оцінки рішенню суду
першої інстанції в частині відмови у
задоволенні позову, в межах розгляду
даної апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши доводи
апеляційної скарги, рішення суду
першої інстанції, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач - ОСОБА_1, є інвалідом ІІ групи
та віднесений до 1 категорії
постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи ( а.с. 4).

Позивач перебуває на обліку в
Головному управлінні Пенсійного фонду
України в Полтавській області та
отримує пенсію по інвалідності
призначену на підставі Закону України
„Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та деяк
інших осіб".

В 2014 році позивач звернувся з заявою до
відповідача з проханням перерахувати
йому додаткової пенсії відповідно до
ст. 50 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, але
відповідач відмовив позивачу у
перерахунку зазначених пенсій,
посилаючись на відсутність підстав для
цього та правомірність здійснення
управлінням розрахунку.

Не погоджуючись з такими діями
відповідача, позивач звернувся до суду
першої інстанції із вищевказаними
позовними вимогами.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції дійшов висновку про
необхідність зобов'язання відповідача
здійснити перерахунок державної
пенсії та додаткової пенсії позивача
відповідно до ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", виходячи
із розрахунку мінімальної пенсії за
віком, визначеного ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" та провести
відповідні виплати за період з 22.01.2014
року та до змін в законодавстві, з
урахуванням проведених виплат.

Переглянувши рішення суду першої
інстанції, колегія суддів зазначає
наступне.

Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорії зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту населення
визначені та закріплені в Законі
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Статтею 49 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" передбачено, що пенсії
особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Згідно з ч.1 ст. 50 Закону України Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (в редакції
від 09.07.2007р. згідно з Рішенням
Конституційного Суду України від
22.05.2008р. № 10-рп/2008) особам, віднесеним до
першої категорії, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю у розмірах:
інвалідам другої групи - 75% мінімальної
пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є
визначальною для вирішення даного
спору, крім того це право гарантується
Конституцією України (ч.2 ст.46
Конституції України).

Колегія суддів зазначає, що
положеннями Законом України "Про
Державний бюджет України на 2014 рік" (в
редакції, чинній на час звернення
позивача із заявою) не було передбачено
обмежень щодо застосування ст. 50 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позивач, починаючи з
22.01.2014 року до змін в законодавстві має
право на отримання основної державної
пенсії по інвалідності та додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі, який встановлено положеннями
ст. 50 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Посилання відповідача на той факт, що
пенсія позивачу у спірний період була
проведена та виплачена у розмірі,
визначеному постановою Кабінету
Міністрів України № 1210 від 23.11.2011 року,
колегія суддів вважає
необґрунтованими, оскільки
застосування зазначених постанов було
розраховано на бюджетний період 2012, 2013
бюджетних роках, а тому у період з 01.01.2014
року вказана постанова застосуванню не
підлягала.

Крім того, слід вказати, що відповідно
до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що при визначенні розміру пенсій
позивачеві в період визначений у
постанові застосуванню підлягають
ст.ст.50 та 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", а не вищевказана постанова
Кабінету Міністрів України від 23.11.2011
року № 1210.

При цьому, вихідним критерієм
розрахунку додаткової пенсії,
передбаченої статтею 50 Закону № 796-ХІІ,
є мінімальний розмір пенсії за віком,
який відповідно до частини 1 статті 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" вираховується, виходячи з
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Положення частини 3 статті 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" щодо
застосування розміру мінімального
розміру пенсії за віком, встановленого
частиною 1 цієї статті, тільки стосовно
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, на
думку колегії суддів, не є перешкодою
для застосування даної величини
мінімального розміру пенсії за віком
до обрахування інших пенсій чи доплат,
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого, крім
передбаченого частиною 1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком.

Разом з цим, колегія суддів зауважує,
Законом України "Про внесення змін до
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2014 рік" від 31.07.2014 р. N 1622-VII
Прикінцеві положення доповнені
пунктом 6-7, установлено, що норми і
положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50,
51, 52 та 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" (Відомості Верховної Ради
України, 1992 р., N 13, ст. 178 із наступними
змінами), статей 5 та 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни"
(Відомості Верховної Ради України, 2005
р., N 4, ст. 94 із наступними змінами),
Закону України "Про індексацію
грошових доходів населення" (Відомості
Верховної Ради України, 2003 р., N 15, ст. 111
із наступними змінами), статей 14, 22, 37 та
43 Закону України "Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб" (Відомості Верховної Ради
України, 1992 р., N 29, ст. 399 із наступними
змінами), пункту "ж" частини першої
статті 77 Основ законодавства України
про охорону здоров'я (Відомості
Верховної Ради України, 1993 р., N 4, ст. 19 із
наступними змінами), статей 12, 13, 14, 15 та
16 Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
(Відомості Верховної Ради України, 1993
р., N 45, ст. 425 із наступними змінами),
статті 43 Гірничого закону України
(Відомості Верховної Ради України, 1999
р., N 50, ст. 433 із наступними змінами),
статей 6 1, 6 2, 6 3 та 6 4 Закону України "Про
жертви нацистських переслідувань"
(Відомості Верховної Ради України, 2000
р., N 24, ст. 182 із наступними змінами)
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету
Пенсійного фонду України та бюджетів
інших фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
2014 рік. Наведені зміни в законодавстві
набрали чинності 03.08.2014 року.

У відповідності до ст. 159 КАС України
судове рішення повинне бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що постанова Полтавського
районного суду Полтавської області від
11.08.2014 року відповідає вимогам ст. 159
Кодексу адміністративного судочинства
України, підстав для задоволення вимог
апеляційної скарги відповідача
колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову чи ухвалу суду
- без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дослідив наявні докази, надав їм
належну оцінку та прийняв законне і
обґрунтоване рішення, з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду першої
інстанції не спростовують, а тому
підстав для його скасування не
вбачається.

Згідно ч. 10 ст. 183-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у разі оскарження в
апеляційному порядку постанови,
прийнятої у скороченому провадженні,
судове рішення апеляційної інстанції
по такій справі є остаточним і
оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, п.1 ч.1
ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного
Управління Пенсійного фонду України в
Полтавській області залишити без
задоволення.

Постанову Полтавського районного суду
Полтавської області від 11.08.2014р. по
справі № 545/3065/14-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її постановлення, є остаточною та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва
С.В.Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П.
Перцова Т.С.