Справа № К/9991/77581/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/77581/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л.,
Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до Управління праці та
соціального захисту населення
Совєтської районної адміністрації
Макіївської міської ради Донецької
області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
дії, за касаційною скаргою Управління
праці та соціального захисту населення
Совєтської районної адміністрації
Макіївської міської ради Донецької
області на постанову Совєтського
районного суду м. Макіївки Донецької
області від 22 листопада 2010 року та
ухвалу Донецької апеляційного
адміністративного суду від 30 березня
2011 року, -

у с т а н о в и л а :

У жовтні 2010 року ОСОБА_4 звернувся
з позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Совєтської районної адміністрації
Макіївської міської ради Донецької
області (далі - УПСЗН ), у якому просив
визнати дій неправомірними та
зобов'язати видати посвідчення та
аркуш талонів на пільговий проїзд
встановленого зразка. Посилаючись на
вимоги Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантій їх
соціального захисту» від 22 жовтня 1993
року № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII) та
Угоди від 12 березня 1993 року «Про
взаємне визнання прав на пільговий
проїзд для інвалідів та учасників
Великої Вітчизняної війни, а також
осіб, які до них прирівняні» (далі -
Угода), і на відмову УПСЗН видати спірні
документи, позивач просив про
задоволення позову.

Постановою Совєтського районного суду
м. Макіївки Донецької області від 22
листопада 2010 року, залишеною без змін
ухвалою Донецької апеляційного
адміністративного суду від 30 березня
2011 року позов задоволено.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить їхні
рішення скасувати та відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, в межах статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів дійшла
висновку про відхилення скарги з таких
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суди
попередніх інстанцій на підставі
наявних у справі даних встановили і
правильно виходили з того, що позивачу,
як особі, яка має статус інваліда війни
2-ої групи, належить право на пільговий
проїзд згідно вимог Закону № 3551-XII та
Угоди.

Як встановлено судами та
підтверджується матеріалами справи,
позивач є постраждалим внаслідок
Чорнобильської катастрофи, 1 категорії,
а тому має право на пільги передбачені
Законом № 3551-XII. У жовтня 2009 року
позивачу видано посвідчення інваліда
війни у відповідності до Постанови
Кабінету Міністрів України № 302 від 12
травня 1994 року «Про порядок видачі
посвідчень і нагрудних знаків
ветеранів війни».

Після чого ОСОБА_4 звернувся до УПСЗН
про видачу посвідчення та
листів-талонів на пільговий проїзд
згідно Закону № 3551-XII. Проте листом від
18 серпня 2010 року відповідач відмовив у
видачі спірних документів, посилаючись
на відсутність такого права.

Так, Закон № 3551-XII визначає правовий
статус інвалідів війни, пільги та
гарантії їх соціального захисту, а
також особам, прирівняним до них.

Відповідно до статті 4 Закону № 3551-XII
ветеранами війни є особи, які брали
участь у захисті Батьківщини чи в
бойових діях на території інших держав.
До ветеранів війни належать: учасники
бойових дій, інваліди війни, учасники
війни.

У відповідності до статті 2 цього ж
Закону права та пільги для ветеранів
війни і членів їх сімей, встановлені
раніше законодавством України і
законодавством колишнього СРСР, не
можуть бути скасовані без їх
рівноцінної заміни. Нормативні акти
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування, які
обмежують права та пільги ветеранів
війни, передбачені цим Законом, є
недійсними.

Згідно з пунктом 6 Рішення
Конституційного Суду України № 20-РП/04
від 1 грудня 2004 року ветеранами війни є
особи, які брали участь у захисті
Батьківщини чи в бойових діях на
території інших держав. Розділ 11 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантій їх соціального захисту»
визначає поняття і зміст статусу
ветеранів війни (учасники бойових дій,
інваліди війни, учасники війни) та осіб,
на яких поширюється дія його положень.
Це колишні військовослужбовці, які
безпосередньо як у воєнний, так і в
мирний час, виконували інші обов'язки
військової служби та тилового
забезпечення, пов'язані з необхідністю
захисту Батьківщини, у тому числі з
ліквідацією наслідків Чорнобильської
катастрофи, ядерних аварій.

Згідно з статті 2 Угоди інвалідам
Великої Вітчизняної війни 2 групи та
особам, прирівняним до них, надасться
право безкоштовного проїзду
залізницею чи на суднах транзитних та
місцевих ліній річкового флоту
територіями держав-учасниць цієї Угоди
один раз на рік (туди та назад) та з
50-відстоковою знижкою повітряним,
водним чи міжміським автомобільним
транспортом.

Додатком 1 до Угоди визначені категорії
громадян, прирівняних за пільгами на
проїзд у міжміському транспорті до
інвалідів Великої Вітчизняної війни,
до яких, зокрема відносяться інваліди з
числа військовослужбовців, які стали
інвалідами внаслідок поранення,
контузії чи каліцтва, отриманих під час
захисту колишнього СРСР або під час
виконання інших обов'язків військової
служби.

Дія цієї Угоди поширюється на
інвалідів і учасників Великої
Вітчизняної війни, а також осіб,
прирівняних до них, для яких
встановлені пільги на проїзд на
відповідних видах транспорту згідно з
додатками 1,2,3.

Підставою для придбання пільгового
проїзного квитка є посвідчення та
аркуш талонів на пільговий проїзд,
видані відповідними органами
колишнього СРСР або Сторонами за
формою, що діяла на 1 січня 1992 року, за
місцем постійного проживання особи,
яка має право на пільговий проїзд (ст. 7
Угоди ). Тобто, основними документами
для придбання пільгового проїзного
квитка є саме посвідчення та аркуш
талонів на пільговий проїзд, які
видають саме Управління.

Як вбачається з зазначеної Угоди, її
мета - це взаємне визнання
Державами-учасниками прав інвалідів,
не тільки Великої Вітчизняної війни,
але і осіб, які прирівняні до них.

Зазначені пільги були представлені
законодавством колишнього СРСР, та в
подальшому - в Законі України «Про
статус ветеранів війни, гарантій їх
соціального захисту».

Згідно з пунктом 21 статті 13 Закону №
3551-XII інвалідам 1 і 2 груп надається
право безплатного проїзду один раз на
рік (туди і назад) залізничним, водним,
повітряним або міжміським
автомобільним транспортом, а особам,
які супроводжують інвалідів 1 групи (не
більше одного супроводжуючого) - 50%
знижка вартості проїзду один раз на рік
( туди і назад ) зазначеними видами
транспорту.

Враховуючи зазначене, суди дійшли
обґрунтовано висновку, що
ОСОБА_4 як особа, яка прирівняна до
інвалідів війни 2-ої групи, має право на
пільговий проїзд та підпадає під дію
Угоди, а тому відмова УПСЗН у видачі
відповідних проїзних документів є
протиправною.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
дійшли правильного висновку щодо
задоволення позовних вимог, їх рішення
відповідають дійсним обставинам
справи, нормам матеріального і
процесуального права, доводи
касаційної скарги висновків судів не
спростовують, такі ґрунтуються на
помилковому трактуванні правових норм,
а тому підстав для скасування судових
рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Совєтської районної адміністрації
Макіївської міської ради Донецької
області відхилити, а постанову
Совєтського районного суду м. Макіївки
Донецької області від 22 листопада 2010
року та ухвалу Донецької апеляційного
адміністративного суду від 30 березня
2011 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало