Справа № 826/11054/13-а
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2014-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Приватного акціонерного товариства "Київстар"

до

Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві, за участі прокуратури м. Києва

про

визнання протиправними та скасування приписів від 13.06.2013 та постанов від 26.06.2013

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Київстар» звернулось до суду з позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, за участі Прокуратури м. Києва про визнання протиправними та скасування:

- приписів від 13.06.2014 по базовим станціям стільникового радіотелефонного зв’язку ПрАТ «Київстар» розміщених за адресами: Столичне шосе, 58-б; Столичне шосе, 101; вул. Червонопрапорна, 30; Столичне шосе, 100; вул. Паркова Алея, 20; проспект Повітрофлотський 94; вул.. Січневого Повстання, 34 (вул. Лаврська, 16); вул. Паркова Дорога, 4; проспект Науки, 46; проспект Академіка Глушкова, 31;

- постанов про накладення штрафу за порушення у сфері містобудівної діяльності від 26.06.2013 №210/13, №211/13, №212/13, №213/13, №214/13, №215/13, №216/13, №217/13, №218/13, №219/13.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що при влаштуванні базових станцій мобільного зв’язку позивач не здійснював будівельні роботи, а діяв в порядку Закону України «Про телекомунікації». Базові станції прийняті в експлуатацію протягом 2007-2009 років в порядку визначеному, наказом Міністерства транспорту та зв'язку України “Про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у сфері телекомунікацій” від 27 лютого 2006 року № 180.

Ухвалою від 16.09.2013 зупинено провадження у справі до проведення будівельно-технічної експертизи та отримання експертного висновку.

В подальшому ухвалою від 08.09.2014 поновлено провадження та справу призначено до судового вирішення.

В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог.

Відповідач - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві – заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до положень п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема “Іззетов проти України”, “Пискал проти України”, “Майстер проти України”, “Субот проти України”, “Крюков проти України”, “Крат проти України”, “Сокор проти України”, “Кобченко проти України”, “Шульга проти України”, “Лагун проти України”, “Буряк проти України”, “ТОВ “ФПК “ГРОСС” проти України”, “Гержик проти України” суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Згідно з ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у різі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

В судовому засіданні на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження та надано сторонам час на подачу письмових пояснень по суті позовних вимог.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил по базовим станціям стільникового радіотелефонного зв’язку ПрАТ «Київстар» розміщених за адресами: Столичне шосе, 58-б; Столичне шосе, 101; вул. Червонопрапорна, 30; Столичне шосе, 100; вул. Паркова Алея, 20; проспект Повітрофлотський 94; вул.. Січневого Повстання, 34 (вул. Лаврська, 16); вул. Паркова Дорога, 4; проспект Науки, 46; проспект Академіка Глушкова, 31, за результатом яких складено акти перевірки від 13.06.2013 (далі акти перевірки), копії яких долучено до матеріалів справи.

З аналізу змісту актів перевірок вбачається, що відповідачем за результатами перевірок були виявлені ідентичні порушення, а саме: експлуатація базової станції мобільного зв’язку оператора ПрАТ «Київстар» без прийняття в експлуатацію у встановленому законом порядку. Чим порушено вимоги ч. 8 ст. 39 Закону України «про регулювання містобудівної діяльності». Відповідно до ДБН А.2.2-3:2012 «склад та зміст проектної документації на будівництво», ДБН В.1.2.-14:2009 «Загальні принципи забезпечення надійності ат конструктивної безпеки будівель, споруд, будівельних конструкцій та основ» зазначений об’єкт будівництва відноситься до ІІ категорії складності. Влаштування базових станцій вносить зміни в планувальні і конструктивні рішення будівлі.

На підставі актів перевірок відповідачем винесено приписи від 13.06.2013, якими заборонено експлуатацію об’єктів та зобов’язано усунути порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності у встановленому законодавством порядку.

Також, відповідачем складено протоколи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 13.06.2013.

За результатом розгляду матеріалів справ про правопорушення у сфері містобудівної діяльності відповідачем винесено постанови від 26.06.2013 №210/13, №211/13, №212/13, №213/13, №214/13, №215/13, №216/13, №217/13, №218/13, №219/13, якими позивача визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого абз 3 п. 6 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф у сумі 51 615 грн. по кожному об’єкту перевірки (на загальну суму штрафу 516 150 грн.).

В обґрунтування протиправності спірних постанов позивач покликається на те, що об’єкти перевірки (базові станція) були прийняті в експлуатацію відповідно до наказу Міністерства транспорту та зв'язку України “Про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у сфері телекомунікацій” від 27 лютого 2006 року № 180 (чинного на час прийняття об’єктів в експлуатацію). Також, позивач зазначає, що базові станції мають І категорію складності та не є об’єктами будівництва.

З матеріалів справи вбачається, що згадувані базові станції прийняті в експлуатацію актами комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об’єкта у сфері телекомунікації, копії яких долучено до матеріалів справи, у складі голова комісії – представника замовника, член комісії: замовник, представник експлуатуючої організації, генерального підрядника, субпідрядної організації, генерального проектувальника, органу санітарно-епідеміологічного нагляду, органу державного нагляду з охорони праці, органу державного пожежного нагляду.

особливості підтвердження готовності до експлуатації закінчених будівництвом об'єктів із специфічними умовами експлуатації визначалися відповідними міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади за погодженням з Мінрегіонбудом з урахуванням вимог Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 р. № 1243 (втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2008 року № 923).

Порядок визначав вимоги та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у сфері телекомунікацій.

Відповідно до абзацу третього пункту 2 Порядку об'єкти контейнерного типу, зведення яких не потребує виконання робіт з улаштування фундаментів, з розміщенням обладнання транспортних мереж телекомунікацій, фіксованого, мобільного зв'язку, ефірного телерадіомовлення та мереж безпроводового доступу; об'єкти рухомого (мобільного) зв'язку, що будувалися в існуючих пристосованих, вбудовано-прибудованих приміщеннях та приміщеннях контейнерного типу із встановленням обладнання зв'язку (в т. ч. комутаторів мобільного зв'язку), з використанням легких трубостійок для кріплення антенно-фідерних пристроїв (АФП), встановлених на існуючих будівлях, виробничих спорудах, металевих чи цегляних трубах (далі - об'єкти) приймалися в експлуатацію комісіями відповідно до пункту 6 Порядку.

Згідно з абзацом третім пункту 6 Порядку до складу таких комісій включалися представники замовника, генерального підрядника, субпідрядної організації, генерального проектувальника (автора проекту), експлуатаційної організації, органів державного санітарно-епідеміологічного нагляду, державного пожежного нагляду, державного нагляду з охорони праці, інспекції державного архітектурно-будівельного контролю (при виконанні будівельних робіт, пов'язаних із зміною планувальних і конструктивних рішень будівель і споруд).

Враховуючи те, що будь-які будівельні роботи з будівництва зазначених об'єктів, пов'язані зі зміною планувальних і конструктивних рішень будівель і споруд, то участь представника інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у роботі комісії з прийняття вказаних об'єктів в експлуатацію була обов'язковою. Таким чином, акт комісії з прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта у сфері телекомунікації мав обов'язково підписуватися представником інспекції державного архітектурно-будівельного контролю.

Таким чином, акт комісії з прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об’єкта у сфері телекомунікації у якому відсутній підпис представника інспекції державного архітектурно-будівельного контролю не може вважатися документом, що підтверджує готовність до експлуатації вказаних об'єктів у сфері телекомунікацій, а самі об'єкти не можуть вважатися прийнятими в експлуатацію.

З огляду на викладене, акти комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об’єкта у сфері телекомунікації, надані позивачем на підтвердження прийняття базових станцій мобільного зв’язку оператора ПрАТ «Київстар» в експлуатацію, не є належними доказами, що підтверджують факт прийняття в експлуатацію базових станцій.

Щодо визначення категорії складності базових станцій мобільного зв’язку оператора ПрАТ «Київстар», суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» усі об'єкти будівництва поділяються на I, II, III, IV і V категорії складності. Категорія складності об'єкта будівництва визначається відповідно до державних будівельних норм та стандартів на підставі класу наслідків (відповідальності) такого об'єкта будівництва. Віднесення об'єкта будівництва до тієї чи іншої категорії складності здійснюється проектною організацією і замовником будівництва.

Категорія складності об'єкта будівництва визначається відповідно до будівельних норм та державних стандартів на підставі класу наслідків (відповідальності) такого об'єкта будівництва.

Віднесення об'єкта будівництва до тієї чи іншої категорії складності здійснюється проектною організацією і замовником будівництва.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно декларації про початок виконання будівельних робіт, позивач сам визначив категорію складності об’єкта будівництва якІІ.

Таким чином, при проведенні перевірки та винесенні оскаржуваних приписів та постанов відповідач орієнтувався на відомості, зазначені в документах, особисто заповнених та поданих позивачем.

Влаштовані базові станції не вносять змін до планування та конструктивних рішень будівель ат споруд, на яких вони розташовані, оскільки не мають ні власного фундаменту, ні стін, ні перекриттів. Разом з тим конструкції антен, кабель ростів, та допоміжного обладнання впливають на конструкції дахів як додаткове навантаження, що не було враховано при проектуванні будівель і споруд, на яких встановлено об’єкти мобільного зв’язку (антен, кабель рости, базових станцій).

Елементи об’єктів мобільного зв’язку (антени, кабель рости, базові станції) не підпадають під термін та визначення поняття «об’єкти будівництва», оскільки не відносяться до будівель або споруд за визначеннями, які надані в законах України, актах та нормативних документах в галузі будівництва, а підпадають під визначення «технічні засоби телекомунікації» відповідно до Закону України «Про телекомунікації».

Відповідно до ч. 5 ст. 82 Кодексу адміністративного судочинства України висновок експерта для суду не є обов’язковим, однак незгода суд з ним повинна бути вмотивована в постанові або ухвалі суду.

Щодо визначення експертом І категорії складності будівництва, суд зазначає, що така категорія складності була визначена під час вирішення справи.

Як зазначено вище позивачем у деклараціях про початок виконання будівельних робіт, позивач сам визначив категорію складності об’єктів будівництва як ІІ, з чим погодився відповідач при проведенні перевірки.

Вирішуючи справу, суд оцінює ті обставини, які існували на час проведення перевірки та винесення оскаржених приписів та постанов та яким було надано правову оцінку відповідачем.

Зміна фактичних обставин на думку суду не свідчить про протиправність оскаржених приписів та постанов.

Крім того, як зазначено вище, у експертному висновку вказано, що конструкції антен, кабельростів, та допоміжного обладнання впливають на конструкції дахів як додаткове навантаження, що не було враховано при проектуванні будівель і споруд, на яких встановлено об’єкти мобільного зв’язку (антен, кабельрости, базових станцій).

На думку суду конструкції антен, кабельростів, та допоміжного обладнання є нерозривно пов’язаними з будівлями, на яких вони влаштовані та, як зазначено вище, впливають на такі будівлі та споруди. Отже вказані конструкції та будівлі, на яких вони влаштовані є одним цілим об’єктом будівництва та клас наслідків (відповідальності) має бути встановлений для такого об’єкту в цілому.

Відповідно до ч. 8 ст. 39 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що належний документ, що засвідчує прийняття в експлуатацію зазначених станцій до перевірки надано не було, не надано таких документів і під час вирішення справи, отже висновок відповідача про порушення позивачем вимог ч. 8 ст. 39 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” є обґрунтованим та підтверджується наявними матеріалами.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.10 Закону України "Про архітектурну діяльність", для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об’єктів архітектури додержання суб’єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

Державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю (далі – орган державного архітектурно-будівельного контролю).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.7 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” визначено, що управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється шляхом контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, вимог будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об’єктів містобудування (далі – вихідні дані), проектної документації.

Згідно ч.1,2 ст.41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право, зокрема, складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону; видавати обов’язкові для виконання приписи щодо: а) усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил; б) зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства, зокрема будівельних норм, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт; забороняти за вмотивованим письмовим рішенням керівника органу державного архітектурно-будівельного контролю чи його заступника експлуатацію закінчених будівництвом об’єктів, не прийнятих в експлуатацію (ч.4 ст.41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Отже, відповідач наділений повноваженнями здійснювати державний архітектурно-будівельний контроль, а також видавати відповідні приписи та постанови.

Відповідно до п.2 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю (далі - Порядок), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 № 553 державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється за дотриманням, зокрема, вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проектної документації, будівельних норм, державних стандартів і правил, технічних умов, інших нормативних документів під час виконання підготовчих і будівельних робіт, архітектурних, інженерно-технічних і конструктивних рішень, застосування будівельної продукції.

Згідно п.5 Порядку, державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється за територіальним принципом (у межах областей) у порядку проведення планових та позапланових перевірок.

Відповідно до п. 7 Порядку підставами для проведення позапланової перевірки, крім іншого, є звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб'єктом містобудування вимог містобудівного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що перевірку об’єктів позивача проведено на підставі звернення Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України від 29.03.2013 №14/1/2-1903, тобто за наявності підстав визначених п. 7 Порядку.

За результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою інспекції складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених Порядком (п.16 Порядку).

У разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, крім акта перевірки, складається протокол разом з приписом усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил або приписом про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт (п.17 Порядку).

Як зазначено вище, відповідачем винесено приписи від 13.06.2013, якими заборонено експлуатацію об’єктів та зобов’язано усунути порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності у встановленому законодавством порядку.

Протокол протягом трьох днів після його складення та всі матеріали перевірки подаються керівникові відповідної інспекції або його заступникові для винесення постанови про накладення штрафу, передбаченої законодавством України (п.20 Порядку).

Якщо суб’єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, не погоджується з актом перевірки, він підписує його із зауваженнями, які є невід’ємною частиною такого акта (п.21 Порядку).

Постанова про накладення штрафу складається у трьох примірниках. Перший примірник постанови у триденний строк після її прийняття вручається під розписку суб’єкту містобудування (керівнику або уповноваженому представнику суб’єкта містобудування) або надсилається рекомендованим листом з повідомленням, про що робиться запис у справі. Два примірники залишаються в інспекції, яка наклала штраф (п.22 Порядку).

З системного аналізу викладеного вбачається, що оскаржувані приписи та постанови прийнято у межах наданої компетенції з дотриманням Порядку.

Згідно з абз 3 п. 6 ч. 2 ст. 2 Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" суб'єкти містобудування, які є замовниками будівництва об'єктів (у разі провадження містобудівної діяльності), або ті, що виконують функції замовника і підрядника одночасно, несуть відповідальність у вигляді штрафу за такі правопорушення: експлуатація або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об'єкта до експлуатації чи акті готовності об'єкта до експлуатації: об'єктів II категорії складності - у розмірі сорока п'яти мінімальних заробітних плат.

Процедуру накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, що передбачені Законом України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" визначає Порядок накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1995 р. № 244.

Відповідно до п.2,4 зазначеного Порядку справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності розглядаються Держархбудінспекцією та її територіальними органами.

Підставою для розгляду справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності є відповідний протокол, складений посадовою особою інспекції за результатами перевірки. Разом з протоколом складається припис.

Згідно п.6,7 Порядку, питання про накладення штрафу розглядається в 15-денний строк з дня одержання протоколу про правопорушення. У разі потреби справа може розглядатися за участю представників суб’єкта містобудування, експертів, інших причетних до неї осіб.

Рішення про накладення штрафу оформлюється постановою про накладення на суб’єкта містобудування штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, що є виконавчим документом і підлягає виконанню в установленому законом порядку. У постанові зазначається розмір штрафу.

Аналіз викладених законодавчих норм та обставин справи, свідчить про те, що відповідач, при прийнятті оскаржуваних акту, припису та постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та Законами України, з дотриманням Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, Порядку накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Судом не встановлено порушень з боку відповідача, оскаржувані приписи та постанова узгоджуються з вимогами чинного законодавства і прийнята відповідно до обставин, що склалися, на час прийняття таких приписів та постанов, в межах наданих повноважень.

Згідно з ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1, 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб’єктом владних повноважень, доведена правомірність та обґрунтованість прийнятих ним оскаржуваних припису та постанови з урахуванням вимог встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 69-71, 94, 128, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда