Справа № 826/12042/14
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Клименчук Н.М.
Суддя-доповідач: Губська О.А.
У Х В А Л А

Іменем України

16 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Губської О.А.

суддів
Парінова А.Б., Беспалова О.О.

при секретарі судового засідання
Нечай Ю.О.

за участю:

представника позивача
ОСОБА_2

представника відповідача
Васіліна Є.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_4 на ухвалу Окружного
адміністративного суду міста Києва від
18 серпня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Генеральної прокуратури України про
визнання бездіяльності протиправною,
зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до
Генеральної прокуратури України про
визнання бездіяльності Генеральної
прокуратури України по прокурорському
нагляду за додержанням законів України
політичною партією «Радикальна партія
Олега Ляшка» під час незаконного
затримання та незаконного утримання
ОСОБА_4 протиправною; зобов'язання
відповідача в межах прокурорського
нагляду за додержанням законів України
політичною партією «Радикальна партія
Олега Ляшка» здійснити перевірку
діяльності «Радикальної партії Олега
Ляшка» по дотриманню прав ОСОБА_4 в
частині порушення гарантованих
Конституцією прав і свобод останнього
від незаконного затримання і
незаконного утримання, які мали місце 27
та 28 липня 2014 року.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 18 серпня 2014 року
відмовлено у відкритті провадження в
адміністративній справі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просив його
скасувати та направити справу до суду
першої інстанції для продовження
розгляду.

В судове засідання з'явився
представник позивача, апеляційну
скаргу підтримав та просив її
задовольнити з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Представник відповідача до суду
з'явився, проти апеляційної скарги
заперечував та просив відмовити в її
задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника позивача, представника
відповідача, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, ухвала суду - без змін з
таких підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд
першої інстанції прийшов до висновку,
що вказаний спір не належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства,
оскільки спірні відносини, які
виникають між заявниками та
прокуратурою і органами досудового
розслідування під час організації
перевірки заяв і повідомлень про
злочини, не є управлінськими, а
повноваження цих органів та їхніх
посадових осіб щодо порядку прийняття
заяв і повідомлень про злочини та їх
розгляду регламентовані Кримінальним
процесуальним кодексом України.

Позивач з вказаним висновком суду не
погодився, подав апеляційну скаргу, в
якій, зокрема, вказав на те, що
предметом оскарження є бездіяльність
відповідача з відсутності
автоматичного безумовного реагування
на очевидні правопорушення.

Надаючи правову оцінку висновкам суду
першої інстанції та доводам
апеляційної скарги, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.

Правовий аналіз вказаної статті, та
роз'яснення, викладені в Рішенні
Конституційного Суду України від 14
грудня 2011 року у справі № 19-рп/2011, дають
підстави вважати, що під справою
адміністративної юрисдикції
розуміється переданий на вирішення
адміністративного суду спір, який
виник між двома суб'єктами суспільства,
стосовно їх прав та обов'язків у певних
правовідносинах, в яких хоча б одна із
цих суб'єктів законодавчо уповноважена
владно керувати поведінкою іншого, а
останній зобов'язаний виконувати
вимоги і приписи такого суб'єкта.

Здійснюючи перевірку заяв і
повідомлень про злочини, про
неправомірні дії прокурор, слідчий,
орган дізнання діють до порушення
кримінальної справи, однак вдаються до
тих же способів і прийомів, що й під час
збирання доказів у кримінальній
справі.

Отже, правовідносини, які мають місце
під час розгляду заяв про злочини, за
своєю правовою природою є
кримінально-процесуальними, тому
перевірка скарг на рішення, дії чи
бездіяльність вказаних суб'єктів
владних повноважень має відбуватися у
тому ж процесуальному порядку і тим же
судом, на який відповідно до закону
покладені повноваження щодо перевірки
й оцінки доказів у кримінальній справі,
тобто судом із розгляду кримінальних
справ.

Імперативний припис п. 2 ч. 3 ст. 17 КАС
України виключає юрисдикцію
адміністративних судів щодо справ, які
належить вирішувати в порядку
кримінального судочинства.

Зазначене обумовлює висновок, що
компетентним національним судом, до
юрисдикції якого належить розгляд
скарг щодо прийняття рішень, вчинення
дій або допущення бездіяльності
суб'єктом владних повноважень стосовно
заяв і повідомлень про вчинені або
підготовлювані злочини, є суд, який
спеціалізується на розгляді
кримінальних справ.

Як вбачається із змісту заявленого
позову, на переконання позивача,
протиправність бездіяльності
Генеральної прокуратури України
полягає у не вжитті жодних заходів щодо
прокурорського нагляду за додержанням
законів України «Радикальною партією
Олега Ляшка» після оприлюднення у
засобах масової інформації щодо
затримання позивача представниками
вказаної партії, із звинуваченнями
позивача у вчиненні злочинів проти
держави та причетності до сепаратизму.
Такі дії представників «Радикальної
партії Олега Ляшка», на переконання
позивача, мають ознаки злочинів,
відповідальність за вчинення яких
передбачено Кримінальним Кодексом
України. Разом з тим, як правильно
зауважено судом першої інстанції, із
змісту заявленого позову, та доданих до
нього доказів вбачається, що
безпосередньо до Генеральної
прокуратури України, з приводу
порушення свої прав, свобод чи
інтересів позивач чи його законний
представники не звертались.

Водночас, ст. 1 Закону України «Про
прокуратуру» встановлено, що на
Генерального прокурора України та
підпорядковані йому прокурори
покладено обов'язок з прокурорського
нагляду за додержанням і правильним
застосуванням законів Кабінетом
Міністрів України, міністерствами та
іншими центральними органами
виконавчої влади, органами державного
і господарського управління та
контролю, Радою міністрів Автономної
Республіки Крим, місцевими Радами, їх
виконавчими органами, військовими
частинами, політичними партіями,
громадськими організаціями, масовими
рухами, підприємствами, установами і
організаціями, незалежно від форм
власності, підпорядкованості та
приналежності, посадовими особами та
громадянами.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 19 цього ж Закону
предметом нагляду за додержанням і
застосуванням законів є додержання
законів про недоторканність особи,
соціально-економічні, політичні,
особисті права і свободи громадян,
захист їх честі і гідності, якщо
законом не передбачений інший порядок
захисту цих прав.

При цьому ст. 2 КПК України встановлено,
що завданнями кримінального
провадження є захист особи,
суспільства та держави від
кримінальних правопорушень, охорона
прав, свобод та законних інтересів
учасників кримінального провадження, а
також забезпечення швидкого, повного
та неупередженого розслідування і
судового розгляду з тим, щоб кожний, хто
вчинив кримінальне правопорушення, був
притягнутий до відповідальності в міру
своєї вини, жоден невинуватий не був
обвинувачений або засуджений, жодна
особа не була піддана необґрунтованому
процесуальному примусу і щоб до
кожного учасника кримінального
провадження була застосована належна
правова процедура.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України,
кримінальне провадження - досудове
розслідування і судове провадження,
процесуальні дії у зв'язку із вчиненням
діяння, передбаченого законом України
про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України
слідчий, прокурор невідкладно, але не
пізніше 24 годин після подання заяви,
повідомлення про вчинене кримінальне
правопорушення або після самостійного
виявлення ним з будь-якого джерела
обставин, що можуть свідчити про
вчинення кримінального
правопорушення, зобов'язаний внести
відповідні відомості до Єдиного
реєстру досудових розслідувань та
розпочати розслідування. Слідчий, який
здійснюватиме досудове розслідування,
визначається керівником органу
досудового розслідування.

Як вбачається із зазначеної норми,
чинним КПК України дії слідчого чи
прокурора при отриманні інформації про
кримінальне правопорушення не
поставлено в залежність від того, з
якого джерела інформації прокурору чи
слідчому про це стало відомо - заяви,
повідомлення про вчинене кримінальне
правопорушення або після самостійного
виявлення ним з будь-якого джерела
обставин, що можуть свідчити про
вчинення кримінального
правопорушення.

Порядок оскарження рішень, дій чи
бездіяльності під час досудового
розслідування визначено главою 26 КПК
України.

Конституційний Суд України у Рішенні
від 14 грудня 2011 року у справі № 19-рп/2011,
дійшов висновку, що скарги осіб
стосовно прийняття рішень, вчинення
дій або допущення бездіяльності
суб'єктом владних повноважень щодо
заяв і повідомлень про вчинені або
підготовлювані злочини суди повинні
розглядати і вирішувати у
кримінальному судочинстві.

При цьому колегія суддів враховує, що
чинним КПК не визначено будь-яких
особливостей діяльності слідчого чи
прокурора в залежності від того,

Відтак колегія суддів погоджується із
судом першої інстанції про те, що
вимоги позивача про оскарження рішень,
дій чи бездіяльності прокуратури щодо
не вжиття жодних заходів в рамках
прокурорського нагляду, повинні
розглядатися у межах кримінального, а
не адміністративного судочинства.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують
і колегією суддів відхиляються.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, то колегія суддів
апеляційної інстанції підстав для його
скасування не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 160, 196, 199, 200, 205, 206, 254 КАС України,
суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 18 серпня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_4 до Генеральної прокуратури
України про визнання бездіяльності
протиправною, зобов'язання вчинити дії
- залишити без задоволення, а ухвалу
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 18 серпня 2014 року - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
ухвали в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Губська О.А.

Судді:
Парінов А.Б.

Беспалов О.О.

Повний текст виготовлено 17 жовтня 2014
року

Головуючий суддя
Губська О.А.

Судді:
Парінов А.Б.

Беспалов О.О.