Справа № 824/2816/14-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2014-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2014 р. м.
Чернівці Справа № 824/2816/14-а

Чернівецький окружний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Левицького В.К.,

за участю секретаря судового засідання
Жураковської Ю.М.,

представників сторін:

позивача - Берекети А.О.;

відповідача - Демянчука В.Н.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом Чернівецького обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів

до товариства власників
індивідуальних гаражів №2

про стягнення
адміністративно-господарських
санкцій.

ВСТАНОВИВ:

Чернівецьке обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів (далі -
позивач) звернулося до суду із вказаним
позовом, в якому просить стягнути з
товариства власників індивідуальних
гаражів №2 (далі - відповідач)
адміністративно-господарські санкції
за 2013 р. в сумі 16205,26 грн. та пеню у
розмірі 1011,20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач у 2013 р. належним чином не
виконав вимоги Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" щодо забезпечення
працевлаштування інвалідів та в силу
ст. 20 цього Закону своєчасно не сплатив
штрафні санкції в сумі 16205,26 грн., за що
позивачем нарахована пеня у розмірі
1011,20 грн. В добровільному порядку
штрафні санкції та пеню відповідачем
не було сплачено, що стало підставою
звернення до суду із позовною заявою.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав повністю та
посилаючись на обставини викладені в
позовній заяві, просив суд
задовольнити позовні вимоги.

Відповідачем до суду подано письмові
заперечення проти позову, відповідно
до яких, вважає позовні вимоги
необґрунтованими та просив суд у
задоволенні позову відмовити повністю.

Представник відповідача в
судовому засіданні позов не визнав,
просив у його задоволенні відмовити.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи судом
встановлено наступне.

Товариство власників індивідуальних
гаражів №2 (60410, Чернівецька область,
Глибоцький район, с. Коровія, вул.
Черетейська, будинок 29,
ідентифікаційний код 30071154)
зареєстрована як юридична особа 14.04.1995
р. (а.с. 5).

Як вбачається із поданого відповідачем
звіту про зайнятість і
працевлаштування інвалідів за 2013 рік
№0095 форми № 10-ПІ середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу становила 19 осіб, а
середньооблікова чисельність
працюючих на підприємстві інвалідів
становила 0 осіб, в той час коли
встановлений норматив складав 1 робоче
місце, тобто не працевлаштовану 1 особу
- інваліда. Фонд оплати праці штатних
працівників склав 307,9 тис. грн. Сума
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів
відповідачем не визначена (а.с. 8).

Як вбачається із інформації наданої
Глибоцьким районним центром
зайнятості від 11.08.2014 р. відповідач звіт
за формою №3-ПН (Інформація про попит на
робочу силу (вакансії)) у 2013 р. до
Глибоцького центру зайнятості не
подавав. Аналізуючи базу даних поданих
вакансій товариство власників
індивідуальних гаражів №2 подано звіт
форми №3-ПН 27.11.2013 р. до
Чернівецького міського центру
зайнятості з зазначенням можливості
працевлаштування осіб, яким до
настання права на пенсію за віком
залишилося 10 і менше років (а.с. 7).

Також судом встановлено, що
територіальною державною інспекцією з
питань праці у Чернівецькій області
проведено позапланову перевірку
відповідача з питань додержання
законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, результати якої
оформленні актом №24-06-25/369. В ході
перевірки встановлено, що відповідач
за 2013 р. не подав звіт форми №10 - ПІ, а
також не виконав норматив щодо
працевлаштування інвалідів (а.с. 9-13).

Як вбачається із матеріалів справи,
територіальною державною інспекцією з
питань праці у Чернівецькій області на
виконання доручення Держпраці
№22/01/2814-14 від 11.07.2014 р. передано до Фонду
соціального захисту інвалідів
впродовж січня - червня 2014 р.
матеріали перевірки для відповідного
реагування, в тому числі і по
товариству власників індивідуальних
гаражів №2 (а.с. 35).

23.07.2014 р. позивач направив претензію у
зв'язку із не виконанням нормативу
працевлаштування інвалідів,
відповідно до якої відповідач
зобов'язаний самостійно сплатити
протягом 15 діб на рахунок позивача
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 16205,26 грн. (а.с. 6). В
судовому засіданні відповідач не
заперечував проти отримання даної
претензії.

Крім того, згідно розрахунку
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
призначених для працевлаштування
інвалідів та пені з 15.04.2014 р. за
прострочення сплати
адміністративно-господарських санкцій
відповідачем станом на 17.09.2014 р.
основний борг становить 16205,26 грн. та
пеня в сумі 1011,20 грн. (а.с. 4).

Проте, дана сума відповідачем не
сплачена, у зв'язку з цим позивач
звернувся до суду.

Розглянувши матеріали справи,
встановивши фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення проти позову, дослідивши
та оцінивши надані докази в сукупності,
проаналізувавши законодавство, яке
регулює спірні правовідносини, суд
дійшов висновку, що адміністративний
позов необхідно задовольнити у повному
обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ст. 24 Конституції України
громадяни мають рівні конституційні
права і свободи та є рівними перед
законом. Не може бути привілеїв чи
обмежень за ознаками раси, кольору
шкіри, політичних, релігійних та інших
переконань, статі, етнічного та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками.

Частиною 1 ст. 17 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" від 21.03.1991 р. № 875-XII
(далі - Закон № 875-XII) передбачено, що з
метою реалізації творчих і виробничих
здібностей інвалідів та з урахуванням
індивідуальних програм реабілітації
їм забезпечується право працювати на
підприємствах, в установах,
організаціях, а також займатися
підприємницькою та іншою трудовою
діяльністю, яка не заборонена законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 цього Закону
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України. Забезпечення прав інвалідів
на працевлаштування та оплачувану
роботу, в т.ч. з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Порядок подання підприємствами,
установами, організаціями та фізичними
особами, що використовують найману
працю, звітів про зайнятість і
працевлаштування інвалідів та
інформації, необхідної для організації
їх працевлаштування (далі - Порядок),
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 31.01.2007 р. №70. На
виконання п. 2 зазначеного Порядку,
наказом Міністерства праці та
соціальної політики від 10.02.2007 р. №42,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 13.02.2007 р. за № 117/13384 затверджено
форми звітності №10-ПІ (річна) "Звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів".

Судом встановлено, а також не
заперечувалося сторонами в судовому
засіданні, що відповідач подав до
позивача звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів за 2013 р.
№ 0095 форми № 10-ПІ.

Згідно із п. 4 ч. 3 ст. 50 Закону України
"Про зайнятість населення" роботодавці
зобов'язані своєчасно та в повному
обсязі у порядку, затвердженому
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
зайнятості населення та трудової
міграції, за погодженням з центральним
органом виконавчої влади із
забезпечення реалізації державної
політики у галузі статистики, подавати
територіальним органам центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції,
інформацію про попит на робочу силу
(вакансії) та заплановане масове
вивільнення працівників у зв'язку із
змінами в організації виробництва і
праці, у тому числі ліквідацією,
реорганізацією або перепрофілюванням
підприємств, установ, організацій,
скороченням чисельності або штату
працівників підприємства, установи,
організації незалежно від форми
власності, виду діяльності та
господарювання за два місяці до
вивільнення.

Порядок подачі звітності про наявність
вільних робочих місць (вакансій), у тому
числі призначених для
працевлаштування інвалідів, а також
форми цієї звітності, затвердженні
наказом Міністерства праці та
соціальної політики від 19.12.2005 р. №420
"Про затвердження форм звітності та
інструкцій щодо їх заповнення",
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 21.12.2005 р. за № 1534/11814 (чинний до
12.07.2013 р.), відповідно до якого про
наявність вакансій підприємство подає
звіт за формою №3-ПН.

З 12.07.2013 р. звітність подається за
формою встановленою наказом
Міністерства соціальної політики
України від 31.05.2013 р. № 316,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 17.06.2013 р. за № 988/23520 "Про
затвердження форми звітності N 3-ПН
"Інформація про попит на робочу силу
(вакансії)" та Порядку її подання".

Згідно інформації Глибоцького
районного центру зайнятості від 11.08.2014
р. відповідач звіт за формою №3-ПН
(Інформація про попит на робочу силу
(вакансії)) у 2013 р. до Глибоцького центру
зайнятості не подавав. Вказана
обставина не заперечувалася
представником відповідача в судовому
засіданні.

Отже, враховуючи викладене слідує, що
відповідач у 2013 році, обов'язки,
покладені на нього ч. 3 ст. 18 Закону №
875-XII не виконав, зокрема ним не виділені
та не створенні робочі місця для
працевлаштування інвалідів.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону № 875-XII для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Відповідно до вимог ч. 2 вказаної статті
Закону підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною першою цієї
статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Судом встановлено, що згідно звіту про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів за 2013 рік №0095 форми №
10-ПІ середньооблікова кількість
штатних працівників облікового складу
становила 19 осіб, а середньооблікова
чисельність працюючих на підприємстві
інвалідів становила 0 осіб, в той час
коли встановлений норматив складав 1
робоче місце, тобто не працевлаштовану
1 особу - інваліда. Фонд оплати праці
штатних працівників склав 307,9
тис. грн. Сума
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів
відповідачем не визначена.

Частиною 5 ст. 19 Закону № 875-ХІІ
передбачено, що виконанням нормативу
робочих місць у кількості, визначеній
згідно з частиною першою цієї статті,
вважається працевлаштування
підприємством, установою,
організацією, у тому числі
підприємством, організацією
громадських організацій інвалідів,
фізичною особою, яка використовує
найману працю, інвалідів, для яких це
місце роботи є основним. Згідно ст. 21
Кодексу законів про працю України,
результатом працевлаштування є
укладення трудового договору між
працівником (в даному випадку
інвалідом) та власником підприємства
або уповноваженим ним органом, тобто
безпосереднє працевлаштування
інваліда здійснюється підприємством.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 20 Закону
№ 875-ХІІ підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.
Положення цієї частини не поширюється
на підприємства, установи і
організації, що повністю утримуються
за рахунок коштів державного або
місцевих бюджетів. Порушення термінів
сплати адміністративно-господарських
санкцій тягне за собою нарахування
пені. Пеня обчислюється виходячи з 120
відсотків річних облікової ставки
Національного банку України, що діяла
на момент сплати, нарахованої на повну
суму недоїмки за весь її строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського
кодексу України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

У частині 2 наведеної статті Кодексу
передбачено, що учасник господарських
відносин відповідає, зокрема, за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито всіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Згідно зі ст. 181 Закону № 875-ХІІ державна
служба зайнятості здійснює пошук
підходящої роботи відповідно до
рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда
кваліфікації та знань, з урахуванням
його бажань.

Суд зазначає, що
адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією України та
Податковим кодексом України, а є
заходом впливу до правопорушника у
сфері господарювання у зв'язку із
скоєнням правопорушення. У разі не
доведення учасником господарських
відносин про вжиття всіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення на
нього може бути покладена
відповідальність за не
працевлаштування інвалідів.

Під час судового розгляду справи
відповідач не довів, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів щодо
недопущення господарського
правопорушення.

Частиною 8 ст. 20 Закону № 875-ХІІ
передбачено, що порядок сплати
адміністративно-господарських санкцій
і пені до відділень Фонду соціального
захисту інвалідів, їх акумуляції,
обліку та контролю за їх використанням,
а також з урахуванням пропозицій
всеукраїнських громадських
організацій інвалідів - використання
цих коштів встановлюється законом.

Так, ч. 4 ст. 20 Закону № 875-ХІІ
встановлено, що
адміністративно-господарські санкції
розраховуються та сплачуються
підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
підприємствами, організаціями
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, зазначеними в
частині першій цієї статті, самостійно
в строк до 15 квітня року, наступного за
роком, в якому відбулося порушення
нормативу, встановленого частиною
першою статті 19 цього Закону. При цьому
до правовідносин із стягнення
адміністративно-господарських
санкцій, передбачених цим Законом, не
застосовуються строки, визначені
статтею 250 Господарського
кодексу України.

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідач, у зв'язку із не виконанням
нормативу працевлаштування інвалідів,
зобов'язаний був самостійно сплатити
до 15.04.2014 р. на рахунок позивача
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 16205,26 грн., тобто суму, що
визначається в розмірі
середньомісячної заробітної плати на
підприємстві за кожне робоче місце не
зайняте інвалідом.

Проте, дана сума відповідачем не
сплачена, у зв'язку з цим позивач
звернувся до суду.

Так, згідно розрахунку
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
призначених для працевлаштування
інвалідів та пені з 16.04.2014 р. за
прострочення сплати
адміністративно-господарських санкцій
за товариством власників
індивідуальних гаражів №2 станом на
17.09.2014 р. обліковується сума штрафу у
розмірі 16205,26 грн. та пеня в сумі 1011,20
грн.

Як видно із матеріалів справи, вказана
заборгованість та пеня не погашені
відповідачем.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про порушення відповідачем
вимог Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" щодо несвоєчасної сплати
адміністративно-господарської санкції
і пені та вважає, що вимоги позивача є
обґрунтованими, відповідають
обставинам справи та наявним
матеріалам, у зв'язку з чим позов
підлягає задоволенню.

Суд не бере до уваги доводи відповідача
стосовно того, що ними
працевлаштований інвалід 3 групи
ОСОБА_3 з наступних міркувань.

Як вбачається із матеріалів справи,
ОСОБА_3 призначений на посаду
охоронника товариства власників
індивідуальних гаражів № з 01.06.2014 р.,
тоді як адміністративно-господарські
санкції та пеня застосовані позивачем
до відповідача за невиконання
нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів саме за 2013
р.

Суд, звертає увагу, на те що скрутне
матеріальне становище відповідача не є
підставою для не виконання ним своїх
зобов'язань, щодо виконання ним Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні».

Інші доводи відповідача також не
спростовують його обов'язку
встановленого законодавством щодо
виконання нормативу робочих місць
призначених для працевлаштування
інвалідів.

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України
та ст. 71 КАС України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. На час вирішення
справи відповідач не надав доказів
відсутності або погашення ним
адміністративно-господарських санкцій
та пені.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 КАС України у
справах, в яких позивачем є суб'єкт
владних повноважень, а відповідачем -
фізична чи юридична особа, судові
витрати, здійснені позивачем, з
відповідача не стягуються.

У процесі розгляду справи не виявлено
інших фактичних обставин, що мають
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин.

На підставі вищенаведеного та
керуючись ст. ст. 35, 71, 86, 94, 158, 162, 163, 167 КАС
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити
повністю.

2. Стягнути з товариства власників
індивідуальних гаражів №2 на користь
Чернівецького обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції
за 2013 р. в сумі 16205,26 грн. та пеню у
розмірі 1011,20 грн.

Порядок та строки набрання постановою
законної сили та оскарження.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 254 КАС України
постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено цим Кодексом,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова, згідно ст. 186 КАС України,
може бути оскаржена в апеляційному
порядку до Вінницького апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подачі в
десятиденний строк з дня її
проголошення апеляційної скарги. У
разі застосування судом ч. 3 ст. 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанов складено та
підписано судом 20 жовтня 2014 р.

Суддя
В.К. Левицький