Справа № 802/3304/14-а
Суддя: Вергелес Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2014-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 жовтня 2014 р.
Справа № 802/3304/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Вергелеса Андрія Валерійовича,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом: управління Пенсійного
фонду України в м. Вінниці

до: відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у м.
Вінниці

про: стягнення витрат по особових
справах потерпілих

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернулось
управління Пенсійного фонду України в
місті Вінниці з адміністративним
позовом до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Вінниці
Вінницької області про стягнення
витрат по особових справах потерпілих.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за
період з лютого 2014 року по липень 2014
року управлінням в акти звірки було
включено витрати по особових справах
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій, у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, витрати, пов'язані з
виплатою пенсій по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві громадянам, яким заподіяно
каліцтво на підприємствах,
розташованих на території країн
Співдружності Незалежних Держав
(надалі - СНД). Однак, відповідач
протиправно відмовляється включати
суми в акти щомісячної звірки витрат по
особових справах потерпілих за період
з лютого 2014 року по липень 2014 року.
Вважає, що відшкодування зазначених
витрат Пенсійного фонду України
повинно здійснюватися відповідно до
чинного законодавства за рахунок
коштів Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України.

Представник позивача 06.10.2014р. подав
заяву вх. №20209 про розгляд справи в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами.
Заявлений адміністративний позов
повністю підтримує.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, проте надав до
суду заяву про розгляд справи за його
відсутності та заперечення у
відповідності до яких просив відмовити
в задоволенні позовних вимог.

Положення ч.4 ст. 122 КАС України
визначають, що особа, яка бере участь у
справі, має право заявити клопотання
про розгляд справи за її відсутності.
Якщо таке клопотання заявили всі особи,
які беруть участь у справі, судовий
розгляд справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Згідно з ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо
немає перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи відсутність перешкод у
розгляді справи та потреби у виклику
свідків чи експерта, суд вважає за
можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження.

При цьому, відповідно до положень
статті 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
надані докази в їх сукупності, суд
дійшов до висновку про часткове
задоволення позову, з наступних
підстав.

Встановлено, що між управлінням
Пенсійного фонду України в місті
Вінниці та відділенням виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Вінниці
Вінницької області була проведена
щомісячна звірка витрат, пов'язаних з
виплатою пенсій по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві громадянам, яким заподіяно
каліцтво на підприємствах,
розташованих на території країн СНД у
період з лютого 2014 року по липень 2014
року. Згідно з яким сума не прийнятих до
заліку видатків складає 4261 грн. 57 коп., з
них основного розміру пенсії 2914 грн. 86
коп., щомісячної цільової грошової
допомоги 4 грн. 86 коп., допомоги на
поховання 1331 грн. 50 коп., витрат на
виплату та доставку пенсії - 10 грн. 35
коп. При цьому відповідач не визнає
дану суму у зв'язку з цим не прийняв до
відшкодування вищевказані суми.

Судом встановлено, що гр. ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 знаходились на
обліку в УПФ України в м. Вінниці та
отримували пенсію по інвалідності
внаслідок трудового каліцтва або
професійного захворювання, отриманого
на підприємствах, розташованих на
території СНД, тобто на території
колишнього СРСР.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 1998р.
№ 16/98-ВР (надалі - Основи) передбачено,
що загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до ст. 4 Основ залежно від
страхового випадку є такі види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття;
інші види страхування, передбачені
законами України. Відносини, що
виникають за зазначеними у частині
першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

За пенсійним страхуванням згідно із ст.
25 Основ, надаються такі види соціальних
послуг та матеріального забезпечення:
пенсії за віком, по інвалідності
внаслідок загального захворювання (в
тому числі каліцтва, не пов'язаного з
роботою, інвалідності з дитинства);
пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, крім передбачених
пунктом 4 цієї статті; медичні
профілактично-реабілітаційні заходи;
допомога на поховання пенсіонерів.
Відповідно до пункту четвертого цієї
статті за страхуванням від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Угодою про гарантії прав громадян
держав-учасниць СНД в галузі
пенсійного забезпечення від 13.03.1992р.
(надалі - Угода) визначено, що
держави-учасниці Співдружності мають
зобов'язання щодо непрацездатності
осіб, які отримали право на пенсійне
забезпечення на їхній території або на
території інших республік за період їх
входження до складу СРСР і реалізують
це право на території держав-учасниць
Угоди.

Статтею 5 Угоди встановлено, що ця Угода
поширюється на всі види пенсійного
забезпечення громадян, які встановлені
або будуть встановлені законодавством
держав-учасниць Угоди.

Згідно із ст. 3 Угоди усі витрати,
пов'язані із здійсненням пенсійного
забезпечення за цією Угодою, несе
держава, що надає таке забезпечення.

Частина 2 статті 2 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (надалі - Закон № 1105-XIV)
визначає, що особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
закону.

Отже, пенсії по інвалідності внаслідок
трудового каліцтва або професійного
захворювання, якщо страховий випадок
стався на території держав-учасниць
Угоди, призначаються за законодавством
України і виплачуються з коштів
Пенсійного фонду України.

Пунктом 5 частини 1 статті 24 Закону №
1105-XIV, фонд зобов'язано співпрацювати з
фондами з інших видів соціального
страхування у фінансуванні заходів,
пов'язаних з матеріальним
забезпеченням та наданням соціальних
послуг застрахованим, у кожному
конкретному випадку спільно приймаючи
рішення щодо того, хто з них братиме
участь у фінансуванні цих заходів.

Перелік соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом, передбачений статтею 21 Закону
№ 1105-XIV.

Відповідно до цієї статті Фонд
зобов'язаний у встановленому законом
порядку своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
здоров'я, в тому числі пенсії по
інвалідності від трудового каліцтва
або професійного захворювання та
пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, у разі
настання страхового випадку.

При цьому слід зазначити, що згідно з
підпунктом "в" пункту 1 частини 1 Закону
№ 1105-XIV, Фонд соціального страхування
від нещасних випадків зобов'язаний у
встановленому законодавством порядку
своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або в разі його смерті,
виплачуючи йому або особам, які
перебували на його утриманні пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

У відповідності до п. 2 Прикінцевих
положень Закону України "Про страхові
тарифи на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві" від 22.02.2001р.,
Фонд сплачує страхові виплати та надає
соціальні послуги працівникам (членам
їх сімей), які потерпіли на виробництві
до 1 квітня 2001р., з того часу, коли
відповідні підприємства передали в
установленому порядку Фонду документи,
що підтверджують право цих працівників
(членів їх сімей) на такі страхові
виплати та соціальні послуги, або коли
таке право встановлено в судовому
порядку.

Потерпілі, документи яких не передані
до Фонду, продовжують отримувати
належні виплати та соціальні послуги
від свого роботодавця, Пенсійного
фонду України та Фонду соціального
страхування України. При цьому кошти,
виплачені потерпілому
страхувальником, зараховуються Фондом
у рахунок його страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, а між страховиками з
інших видів страхування і Фондом в
подальшому відбуваються відповідні
розрахунки.

Зі змісту статті 7 Закону України "Про
страхові тарифи на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності"
слідує, що особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

Правовий аналіз вищевказаних норм
законодавства дає змогу зробити
висновок про те, що Фонд є особою, яка
відповідно до закону зобов'язана
здійснювати спірні виплати.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону № 1105-XIV, якщо
після призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків і страховиками з інших видів
соціального страхування виникають
спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого
звернувся застрахований. При цьому
страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

З огляду на проаналізовану
нормативно-правову базу, суд доходить
висновку про законність та
обґрунтованість вимог позивача про
відшкодування відповідачем пенсії, які
виплачені ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, що отримали каліцтво в державі
СНД та переїхали на постійне місце
проживання в Україну.

На підставі зазначеного, сума
основного розміру пенсії 2914 грн. 86 коп.
підлягає стягненню з відповідача.

Вказаний висновок суду повністю
узгоджується з правовою позицією
Верховного Суду України, висвітленою у
постанові від 12.11.2013 року по справі №
21-361а11 та інших рішеннях в справах цієї
категорії.

Стосовно стягнення з відповідача
щомісячної цільової грошової допомоги
в сумі 04 грн. 86 коп., допомоги на
поховання в сумі 1331 грн. 50 коп., витрат
на виплату та доставку пенсії в сумі 10
грн. 35 коп., судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 21 Закону № 1105-XIV,
позивач зобов'язаний у встановленому
законом порядку своєчасно та в повному
обсязі відшкодовувати шкоду заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
здоров'я, в тому числі пенсії по
інвалідності від трудового каліцтва
або професійного захворювання та
пенсії по втраті годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, при настанні страхового
випадку.

Порядком відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду
України, правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 04.03.2003р. №5-4/4,
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 16.05.2003р. за №376/7697, передбачено
порядок відшкодування витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій, що
виплачується відповідно до Закону
України "Про пенсійне забезпечення" та
визначено механізм відшкодування на
централізованому рівні.

Зокрема, п. 4 Порядку чітко встановлено,
що відшкодуванню підлягають суми, що
виплачуються відповідно до Законів
України "Про пенсійне забезпечення",
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" та інших
нормативно-правових актів, а саме: сума
основного розміру пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; щомісячна цільова
грошова допомога на прожиття, якщо така
надавалася пенсіонеру, який одержував
вищезазначену пенсію; допомога на
поховання сім'ї померлого або особі,
яка здійснила поховання особи, яка
отримувала вищезазначену пенсію; сума
витрат Пенсійного фонду з виплати і
доставки вищезазначених пенсій.

З аналізу вказаної норми вбачається, що
до переліку сум, що підлягають
відшкодуванню відноситься, зокрема і
щомісячна цільова грошова допомога на
прожиття, допомога на поховання сім'ї
померлого або особі, яка здійснила
поховання особи, яка отримувала
вищезазначену пенсію; сума витрат
Пенсійного фонду з виплати і доставки
вищезазначених пенсій якщо така
надавалася пенсіонеру, який одержував
вищезазначену пенсію.

На підставі зазначеного, щомісячна
цільова грошова допомога в сумі 04 грн. 86
коп., допомога на поховання в сумі 1331
грн. 50 коп., витрати на виплату та
доставку пенсії в сумі 10 грн. 35 коп.
підлягають стягненню з відповідача.

Таким чином, здійснивши системний
аналіз правових норм, суд доходить
висновку, що заявлені позовні вимоги
підлягають задоволенню.

Відповідно до статей 11, 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно
статті 86 цього Кодексу, оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Питання по судових витратах не
вирішується, оскільки позивач
звільнений від їх сплати у
встановленому порядку, а ст. 94 КАС
України не передбачено їх стягнення у
даних випадках.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Стягнути з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Вінниці
Вінницької області на користь
управління Пенсійного фонду України в
місті Вінниці (, р/р
1001 ГУ ДКСУ у Вінницькій області
МФО 802015) витрати по особових справах
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання
заборгованість в сумі 4261 грн. 57 коп.
(чотири тисячі двісті шістдесят одна
грн. 57 коп.).

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Вергелес Андрій Валерійович