Справа № 802/3431/14-а
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2014-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

17 жовтня 2014 р.
Справа № 802/3431/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді Комара
П. А., розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом: управління Пенсійного
фонду України в м. Козятині та
Козятинському районі Вінницької
області

до: відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у
Козятинському районі Вінницької
області

про: стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов управління
Пенсійного фонду України в м. Козятині
та Козятинському районі Вінницької
області до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Козятинському
районі Вінницької області про
стягнення витрат, пов'язаних з
виплатою пенсій по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання громадянам держав -
учасників СНД та членів їх сімей, які
отримали каліцтво в державах СНД і
переїхали на постійне місце проживання
в Україну.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
відмова Фонду від включення в акт
звірки витрат, проведених УПФ України у
м. Козятині та Козятинському районі на
виплату пенсій особам, каліцтво якими
було отримано при виконанні службових
обов'язків в країнах СНД є
безпідставною та суперечить чинному
законодавству України, у зв'язку з чим
позивачем заявлений даний
адміністративний позов.

Ухвалою суду від 24.09.2014р. відкрито
провадження за вказаним позовом.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, однак через
відділ прийому суду подав заяву про
розгляд справи за його відсутності (вх.
№21291/14).

Представник відповідача в судове
засідання також не з'явився, подав суду
заяву про розгляд справи у письмовому
провадженні (вх. №20928). Додатково
зазначив, що заперечує проти
задоволення позовних вимог з підстав
наведених у письмових запереченнях, що
долучені до матеріалів справи.

Згідно з частиною 4 статті 128 КАС
України у разі неприбуття відповідача -
суб'єкта владних повноважень, належним
чином повідомленого про дату, час та
місце судового розгляду, без поважних
причин або без повідомлення ним про
причини неприбуття розгляд справи не
відкладається і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів. Ці ж наслідки застосовуються у
разі повторного неприбуття за таких
умов відповідача, який не є суб'єктом
владних повноважень.

Повно, всебічно, об'єктивно дослідивши
надані у справу докази, надавши їм
юридичну оцінку, суд прийшов до
висновку про те, що позовні вимоги
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Дослідивши матеріали справи, докази в
їх сукупності, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що між позивачем та
Фондом була проведена щомісячна звірка
витрат по особових справах потерпілих,
яким за квітень - серпень 2014 року
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

За результатами звірки відповідач не
прийняв до відшкодування та не
підписав акти щомісячної звірки з
розбіжністю у 2709,00 грн. (а.с. 21, 32, 43, 54, 58).
Сума розбіжності за період квітня по
серпень 2014 року (щомісячна складає 541,80
грн.) - різниця неврахованих сум витрат
на виплату пенсій громадянам держав -
учасників СНД та членам їх сімей, які
отримали каліцтво в державах СНД і
переїхали на постійне місце проживання
в Україну.

Відповідно до статті 2 Закону України
"Про загальнообов'язкове соціальне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", право яких на
отримання відшкодування раніше було
встановлено згідно із законодавством
СРСР про відшкодування шкоди, завданої
працівниками внаслідок травмування на
виробництві, мають право на
забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку на виробництві.

Відповідно до п. 2 ст. 7 Закону України
"Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
сплачує страхові виплати та надає
соціальні послуги працівникам (членам
їх сімей), які потерпіли на виробництві
до 01.04.2001 року, з того часу, коли
відповідні підприємства передали в
установленому порядку Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків документи, що підтверджують
право цих працівників (членів їх сімей)
на такі страхові виплати та соціальні
послуги, або коли таке право
встановлено в судовому порядку.

Потерпілі, документи яких не передані
до Фонду соціального страхування від
нещасних випадків, продовжують
отримувати належні виплати та
соціальні послуги від свого
роботодавця, Пенсійного фонду України
та Фонду соціального страхування
України. При цьому кошти, виплачені
потерпілому страхувальником,
зараховуються Фондом соціального
страхування від нещасних випадків у
рахунок його страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, а між страховиками з
інших видів страхування і Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків в подальшому відбуваються
відповідні розрахунки.

При цьому право на таке забезпечення,
яке встановлено в Україні, не залежить
від того, у якій з колишніх республік
СРСР стався нещасний випадок на
виробництві із застрахованою особою
або виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків.

Міжнародно-правовим актом, що регулює
виниклі правовідносини, є Угода про
гарантії прав громадян держав -
учасниць Співдружності Незалежних
Держав у галузі пенсійного
забезпечення від 13.03.1992 року. Україною
вказана Угода підписана в день її
прийняття, а в дію Угода вступила з
моменту її підписання.

Згідно ст. 9 Конституції України, чинні
міжнародні договори, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, є частиною
національного законодавства України.

Відповідно до цієї Угоди,
держави-учасниці СНД мають
зобов'язання щодо непрацездатних осіб,
які отримали право на пенсійне
забезпечення на їхній території або на
території інших республік за період їх
входження до складу СРСР і реалізують
це право на території держав-учасниць
Угоди.

Статтею 1 зазначеної Угоди передбачено,
що пенсійне забезпечення громадян
держав - учасниць цієї Угоди та членів
їхніх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають.

Відповідно до ст. 3 Угоди про гарантії
прав громадян держав - учасниць СНД, усі
витрати, які пов'язані із здійсненням
пенсійного забезпечення несе держава,
що надає це пенсійне забезпечення.
Стаття 5 цієї Угоди передбачає, що вона
поширюється на всі види пенсійного
забезпечення громадян. Статтею 6
передбачено, що призначення пенсій
громадянам держав - учасниць Угоди
проводиться за місцем проживання.

Разом з тим, у відповідності до статті 85
Закону України "Про пенсійне
забезпечення", пенсії виплачуються
без урахування одержуваного
заробітку (прибутку) за місцем
проживання пенсіонера, незалежно
від реєстрації місця проживання.

Отже, пенсійне законодавство напряму
пов'язує виплату відповідної пенсії з
фактичним місцем проживанням
пенсіонера. Таким чином, страхові
виплати повинні проводитись
відповідним відділенням Фонду по місцю
фактичного проживання застрахованої
особи при умові звернення останньої з
відповідною заявою.

За змістом ст. 7 Закону України від
22.02.2001 року №2272-III "Про страхові тарифи
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з
виконанням ними трудових обов'язків,
мають право на забезпечення по
страхуванню від нещасного випадку
відповідно до цього Закону.

Отже, страховиком, який має виплачувати
пенсію по інвалідності особам, які
стали інвалідами внаслідок нещасного
випадку на виробництві на території
колишніх республік СРСР в разі виплати
її органами Пенсійного фонду України, є
відділення Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України, у даному випадку
Фонд.

Крім того, відповідно до вимог п. 4
Порядку відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, відшкодуванню
підлягають також і суми витрат
Пенсійного фонду з виплати і доставки
вищезазначених пенсій.

З огляду на вище зазначені норми, суд
приходить до висновку про законність
та обґрунтованість вимоги позивача про
відшкодування Фондом витрат на
загальну суму 2709,00 грн.

Вказаний висновок суду повністю
узгоджується з правовою позицією
Верховного Суду України, висвітленою у
постанові від 05.12.2011 року в справі №
333а-11.

Відповідно до положень, закріплених
статтею 11 КАС України, розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 КАС України.

Оскільки спір вирішено на користь
суб'єкта владних повноважень,
звільненого від сплати судового збору,
а також за відсутності витрат
позивача-суб'єкта владних повноважень,
пов'язаних із залученням свідків та
проведенням судових експертиз, судові
витрати стягненню з відповідача не
підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити.

Стягнути з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Козятинському
районі Вінницької області на користь
управління Пенсійного фонду України у
м. Козятині та Козятинському районі
2709,00 грн. (дві тисячі сімсот дев'ять грн.
00 коп.) витрат на виплату пенсій
громадянам держав - учасників СНД та
членам їх сімей, які отримали каліцтво
в державах СНД і переїхали на постійне
місце проживання в Україну.

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя /підпис/
Комар Павло
Анатолійович

З оригіналом згідно:

Суддя:

Секретар: