Справа № 403/5610/12(2а/403/777/12)
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 жовтня 2014 рокусправа №
403/5610/12(2а/403/777/12)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Прокопчук Т.С.

суддів: Божко Л.А.
Лукманової О.М.

за участю секретаря судового
засідання: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2

на постанову Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 11 березня
2013 року

по справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської
ради, третя особа - ОСОБА_3 про визнання
нечинним рішення про передачу у
власність земельної ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача Дніпропетровської
міської ради, 3 особи ОСОБА_3, в якому
просив визнати нечинним рішення
Дніпропетровської міської ради №629/55
від 24.02.2010 року про передачу у власність
ОСОБА_3 земельної ділянки, розміром 0,1000
га, розташованої в АДРЕСА_1.

Постановою Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 11 березня
2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивачем подано
апеляційну скаргу, в якій він просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та задовольнити позов.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, а також правильність
застосування судом норм матеріального
права та правової оцінки обставин у
справі, суд приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Ст.19 Конституції України визначено, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до п. 34 ст. 26 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
виключною компетенцією міських рад є
вирішення відповідно до закону питань
регулювання земельних відносин.

Згідно ст.116 Земельного Кодексу України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Із матеріалів справи вбачається, що під
час шлюбу позивача з 3 особою по справі
ОСОБА_3, ними нажито спільне майно, в
тому числі серед іншого майна
сторонами придбано 30.07.2008 року за
договором купівлі-продажу у власність
домоволодіння АДРЕСА_1, з відповідними
господарськими та побутовими
будівлями і спорудами, що знаходилося
на земельній ділянці розміром 1070 кв.м.,
право власності на яке зареєстроване
на дружину ОСОБА_3

Відповідно до ст.60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Приписами ст.63, ч.1 ст.65, ч.1 ст.66 СК
України передбачено, що дружина та
чоловік мають рівні права на володіння,
користування і розпоряджання майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними;
дружина, чоловік розпоряджаються
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, за
взаємною згодою; подружжя має право
домовитися між собою про порядок
користування майном, що йому належить
на праві спільної сумісної власності.

Матеріали справи свідчать, що рішенням
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 03.07.2009 року шлюб
між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано; а
рішенням того ж суду від 23.08.2012 року між
сторонами розділено сумісно нажите
ними майно, в переліку якого відсутнє
домоволодіння АДРЕСА_1 з відповідними
господарськими та побутовими
будівлями і спорудами, що знаходилося
на земельній ділянці розміром 1070 кв.м.

Згідно положень ст. 68 СК України
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно,
набуте за час шлюбу, а розпоряджання
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності, після розірвання
шлюбу здійснюється співвласниками
виключно за взаємною згодою,
відповідно до Цивільного кодексу
України.

Викладене свідчить, що вищезазначене
домоволодіння АДРЕСА_1, розташоване на
спірній земельній ділянці розміром 1070
кв.м., між сторонами не розділене, та
залишилися в загальній сумісній
власності сторін.

Оскільки приватизація земельної
ділянки, що перебуває у користуванні
співвласників домоволодіння,
здійснюється за їх спільною згодою,
позивач разом з ОСОБА_3 набув право
користування земельною ділянкою, на
якій розташовано домоволодіння.

Матеріалами справи підтверджено, і
зазначена обставина не заперечується
відповідачем, що позивач в
передбаченому законом порядку не
надавав згоди про передачу спірної
земельної ділянки ОСОБА_3 в особисту
власність.

Посилання суду першої інстанції на
чинність нотаріально посвідченої
заяви позивача про намір укладення
мирової угоди з ОСОБА_3 щодо розділу
сумісно нажитого майна при розірванні
шлюбу, в тому числі згоди на передачу
домоволодіння по АДРЕСА_1 3 особі як
заяви про згоду передачі у власність
ОСОБА_3 земельної ділянки за вказаною
адресою, і, як наслідок, правомірності
рішення міськради, суперечить приписам
чинного законодавства України,
оскільки мирова угода між сторонами
щодо розділу сумісно нажитого майна не
укладалася, та судом в установленому
порядку не затверджувалася.

Викладене свідчить, що рішенням
Дніпропетровської міської ради №629/55
від 24.02.2010 року, яким передана у
одноособову власність ОСОБА_3
земельна ділянка, розміром 0,1000 га,
кадастровий номер :09:447:0009, під
домоволодінням АДРЕСА_1, порушує
майнові права позивача як співвласника
на спірну земельну ділянку, а тому
рішення в цій частині є незаконним та
підлягає скасуванню.

Оскільки судом першої інстанції при
винесенні оскаржуваного рішення
неповно з'ясовані обставини, що мають
значення для справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи, це є
підставою для скасування судового
рішення та прийняття нової постанови
про часткове задоволення позовних
вимог.

Керуючись ч.3 ст.198, ст.202, 205, 207 КАС
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Постанову Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 11 березня
2013 року - скасувати та прийняти нову
постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Визнати незаконним та скасувати
рішення Дніпропетровської міської
ради №629/55 від 24.02.2010 року в частині
передачі ОСОБА_3 безоплатно у приватну
власність земельної ділянки,
кадастровий номер :09:447:0009,
загальною площею 0,1000 га, розташованої
по АДРЕСА_1.

Постанова суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
чинності.

Постанова суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
чинності.

Головуючий:
Т.С. Прокопчук

Суддя:
Л.А. Божко

Суддя:
О.М. Лукманова