Справа № 824/2319/14-а
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2014-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 824/2319/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Лелюк О.П.
Суддя-доповідач: Сушко О.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Сушка О.О.

суддів: Залімського І. Г. Смілянця Е. С.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "Віойл-Зерно" на
постанову Чернівецького окружного
адміністративного суду від 29 липня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Чернівецького обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до товариства з обмеженою
відповідальністю "Віойл-Зерно" про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
в сумі 67169,24 грн та пені в розмірі 1471,00
грн за невиконання нормативу робочих
місць для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до постанови Чернівецького
окружного адміністративного суду від
29.07.2014 року вказаний позов задоволено, а
саме: стягнуто з товариства з обмеженою
відповідальністю «Віойл-Зерно» на
користь Чернівецького обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 67169 (шістдесят сім тисяч сто
шістдесят дев'ять) грн 24 коп. та пеню у
розмірі 1471 (одна тисяча чотириста
сімдесят одна) грн 00 коп.

Не погоджуючись із вказаною постановою
суду першої інстанції, відповідачем
подано апеляційну скаргу з підстав
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, у
зв'язку з чим, апелянт просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою
відмовити у задоволенні позову.

На адресу суду від представників
позивача та відповідача надійшли заяви
про розгляд справи в порядку
письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
задовольнити, а постанова суду першої
інстанції скасувати, виходячи з
наступного.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, згідно поданого
товариством з обмеженою
відповідальністю «Віойл-Зерно» до
Чернівецького обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
звіту про зайнятість і
працевлаштування інвалідів за 2013 рік
форми 10-ПІ та згідно розрахунку
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів та пені з 15
квітня 2014 року за прострочення сплати
адміністративно - господарських
санкцій: середньооблікова кількість
штатних працівників облікового складу
становить 39 осіб, з них:
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність - 0 осіб; кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених відповідно до вимог статті 19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» - 2
особи, річний фонд оплати праці - 1309800,00
грн; сума штрафних санкцій - 67169,24 грн;
пеня - 1471,00 грн.

16.04.2014 року Чернівецьке обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів направило товариству з
обмеженою відповідальністю
«Віойл-Зерно» претензію на суму 67169,24
грн.

Листом від 05.05.2014 року №39 відповідач
повідомив позивача про невизнання
пред'явленої претензії

Суд першої інстанції задовольняючи
позов, виходив з того, що відповідач не
довів, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення, а тому
заявлені позивачем вимоги про
стягнення
адміністративно-господарських
санкцій, у зв'язку з порушенням терміну
їх сплати, пені є обґрунтованими.

Проте з такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів апеляційної
інстанції не погоджується, виходячи з
наступного.

Так, ст. 19 Закону України від 21.03.1991 року
N 875-ХІІ "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
передбачено, що для підприємств,
установ, організацій встановлюється
норматив робочих місць для
забезпечення працевлаштування
інвалідів.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України N
875-ХІІ підприємства, установи,
організації, фізичні особи, які
використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально- економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Згідно з п. 10 Положення про робоче місце
інваліда і про порядок
працевлаштування інвалідів,
працевлаштування інвалідів
здійснюється державною службою
зайнятості, органами Мінсоцзахисту,
місцевими радами народних депутатів,
громадськими організаціями інвалідів
з урахуванням побажань, стану здоров'я
інвалідів, їхніх здібностей і
професійних навичок відповідно до
висновків МСЕК.

В свою чергу, відповідач неодноразово
звертався до Заставнівського
районного центру зайнятості та
Чернівецького обласного відділення
фонду соціального захисту інвалідів
про наявність вільних робочих місць та
вакантних посад на підприємстві.

На підтвердження даних дій
відповідачем було надано належним
чином завірені копії статистичної
звітності № 3-ПН "Звіт про наявність
вакансій" за 2013 рік, яка подається
підприємствами, установами та
організаціями щомісячно на адресу
державної служби зайнятості, що
затверджена Наказом Державного
комітету і статистики № 420 від 19.12.2005
року та занесена в електронну базу
вакансій на яких може
використовуватись праця інвалідів та
направлення їх для здійснення
працевлаштування.

Крім того, на виконання наведених вимог
законодавства відповідачем вжито
заходів зі створення зазначених вище
робочих місць для :нвалідів та
направлено листи на адресу
Заставнівського районного центру
занятості за № 165 від 27.11.2012 року (копія
зазначеного листа міститься у
матеріалах справи) та у Чернівецьке
обласне відділення фонду соціального
захисту інвалідів за № 169 від 30.11.2012
року (копія зазначеного листа
міститься у матеріалах справи) про
створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів та
направлення представників
(спеціалістів) за для участі у комісії
по атестації створених робочих місць
для працевлаштування інвалідів.
Відповідачем отримано відповідь на
зазначені листи, в яких було відмовлено
у наданні представників (спеціалістів)
від Заставнівського районного центру
занятості за № 01-16/3996 від 04.12.2012 року та
Чернівецького обласного відділення
фонду соціального захисту інвалідів за
№ 04- 361/960 від 20.12.2012 року. Копії
зазначених листів наявні в матеріалах
справи.

Також встановлено, що Заставнівський
районний центр зайнятості листом №
01-16/3996 від 04.12.2012 року, копія якого
наявна в матеріалах справи, повідомляв
відповідача про те, що станом на 04.12.2012
року за сприянням у працевлаштуванні
інваліди за працевлаштуванням не
звертались.

Частиною 1 ст. 20 Закону України N 875-ХІІ
встановлено, що підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, які
використовують найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Водночас,
адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією України та
Законом України від 25.06.1991 року N 1251-XII
"Про систему оподаткування", а є заходом
впливу до правопорушника у сфері
господарювання у зв'язку зі скоєнням
правопорушення. Такі санкції не можуть
застосовуватися у разі відсутності
необхідної кількості працевлаштованих
інвалідів, якщо при цьому суб'єкт
господарювання вжив усіх передбачених
законом заходів для працевлаштування
останніх, тобто коли у його діях
відсутній склад правопорушення.

Разом з тим, ч. 1 ст. 218 ГК України
встановлено, що підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
У частині 2 наведеної статті
передбачено, що учасник господарських
відносин відповідає, зокрема за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Так як в діях відповідача відсутній
склад правопорушення, на нього не може
бути покладена відповідальність за не
направлення уповноваженими органами
необхідної кількості інвалідів для
працевлаштування, відсутність у
населеному пункті за місцем
знаходження відповідача інвалідів, які
бажають працевлаштуватись.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції прийшов до висновку, що
оскільки, відповідачем вжито всіх
передбачених чинним законодавством
заходів із забезпечення
працевлаштування інвалідів, на
відповідача не може бути покладена
відповідальність за не направлення
уповноваженими органами необхідної
кількості інвалідів для
працевлаштування, відсутність
інвалідів, які бажають
працевлаштуватись.

Відповідно до статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно з
статтею 86 КАС України оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції не дав
належної оцінки вказаним обставинам та
зібраним по справі доказам, не
правильно застосував норми
матеріального права, у зв'язку із чим,
ухвалив рішення, яке підлягає
скасуванню.

Відповідно до статті 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання, а так
само розгляд і вирішення справи
неповноважним судом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
"Віойл-Зерно" задовольнити повністю.

Постанову Чернівецького окружного
адміністративного суду від 29 липня 2014
року, - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в
задоволенні адміністративного позову
відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку встановленому ч.5 ст. 254 КАС
України та може бути оскаржена в
касаційному порядку згідно ст 212 КАС
України.

Головуючий
Сушко О.О.

Судді
Залімський І. Г.

Смілянець Е. С.