Справа № 802/2343/14-а
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/2343/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Заброцька
Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Мельник-Томенко Ж.
М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сторчака В. Ю.

при секретарі: Лукашик М.О.

за участю представників сторін:

позивача - Пашковський Є.І.,
представник на підставі довіреності

відповідача - Янушкевич А.С.,
представник на підставі довіреності

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у Вінницькій області на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 31 липня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю-фірма "Юність" до
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у Вінницькій області
про скасування податкового
повідомлення-рішення , -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю-фірма «Юність»
звернулось до суду з позовом до
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 31.07.2014 року
позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просив скасувати постанову суду
та прийняти нову про відмову в
задоволенні позову. В обґрунтування
апеляційної скарги апелянт зазначив,
що позивачем в порушення податкового
законодавства не нараховано штраф у
розмірі п'яти відсотків від суми
недоплати з податку на додану вартість
за квітень 2013 року.

В судовому засіданні представник
відповідача підтримав вимоги
викладені в апеляційній скарзі та
просив їх задовольнити.

Представник позивача заперечував
проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, дослідивши
матеріали справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін,
виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції позивач 18 травня 2013 подав до
податкового органу податкову
декларацію з ПДВ за квітень 2013 року, в
якій позивач зазначив в рядку 18
(позитивне значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту поточного
звітного періоду) суму 174701,00 грн., в
рядку 25 (сума податку на додану
вартість, яка підлягає нарахуванню за
підсумками поточного звітного періоду
з урахуванням залишку від'ємного
значення попереднього звітного
періоду) - суму 174701,00 грн. грн., а в рядках
25.1 та 25.2 поставлено прочерки. Зазначену
декларацію прийнято податковим
органом, що підтверджено квитанціями
від 18.05.2013 року.

05 лютого 2014 року позивач до податкового
органу подав уточнюючий розрахунок
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість за квітень 2013 року, в
якому позивач вказав наступні суми: в
рядку 18 - 174701,00 грн., в рядку 25 - 174701,00 грн.
та в рядку 25.1 - 174701,00 грн. Уточнюючий
розрахунок прийнято податковим
органом, що підтверджено квитанцією №2
від 05.02.2014 року.

У травні 2014 року посадовими особами
податкового органу проведено
камеральну перевірку даних,
задекларованих позивачем у податковій
звітності з податку на додану вартість
за уточнюючим розрахунком податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість за квітень 2013 року. Результати
перевірки оформлено актом від 26.05.2014
року № 278/2204/20109271.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем вимог, передбачених абзацами
3 - 5 пункту 50.1 статті 50 Податкового
кодексу України та пункту 7 розділу VI
Порядку заповнення і подання
податкової звітності з податку на
додану вартість, затвердженого наказом
Міністерства доходів і зборів України
від 13.11.2013 року № 678.

Так, перевіркою встановлено, що
позивачем подано уточнюючий
розрахунок податкових зобов'язань з
ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно
виявленої помилки, допущеної при
заповненні рядку 25.1 податкової
декларації з ПДВ, поданої за квітень 2013
року, але, в порушення абзацу 4 п.50.1 ст.50
Податкового кодексу України та п. 7
розділу VI Порядку заповнення і подання
податкової звітності з податку на
додану вартість, платником податків
самостійно не нарахована сума штрафу, в
зв'язку з виправленням помилки, в
розмірі 5 відсотків від суми недоплати.

За результатами перевірки Вінницькою
ОДПІ, на підставі пункту 120.2 статті 120
Податкового кодексу України, прийнято
податкове повідомлення-рішення від
13.06.2014 року № , згідно з яким
позивачу нараховані штрафні (фінансові
) санкції, якими збільшено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість у сумі 8735,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги та
скасовуючи оскаржуване податкове
повідомлення-рішення суд першої
інстанції дійшов висновку, що факти
заниження податкового зобов'язання
(недоплати) внаслідок подання
позивачем податкової декларації з
податку на додану вартість за квітень
2013 року та уточнюючого розрахунку
відсутні, а тому застосування до нього
штрафних (фінансових) санкцій (штрафу)
відбулось безпідставно.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновками суду першої
інстанції враховуючи наступне.

Податковим органом 13.06.2014 року винесено
податкове повідомлення-рішення
№, яким за порушення позивачем п.
50.1 ст. 50 Податкового кодексу України,
позивачу нараховано штрафні
(фінансові) санкції у розмірі 8735 грн.

Відповідно до п. 50.1 ст. 50 ПК України, у
разі якщо у майбутніх податкових
періодах (з урахуванням строків
давності, визначених статтею 102 цього
Кодексу) платник податків самостійно (у
тому числі за результатами електронної
перевірки) виявляє помилки, що
містяться у раніше поданій ним
податковій декларації (крім обмежень,
визначених цією статтею), він
зобов'язаний надіслати уточнюючий
розрахунок до такої податкової
декларації за формою чинного на час
подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків, який самостійно (у
тому числі за результатами електронної
перевірки) виявляє факт заниження
податкового зобов'язання минулих
податкових періодів, зобов'язаний, за
винятком випадків, установлених
пунктом 50.2 цієї статті: а) або надіслати
уточнюючий розрахунок і сплатити суму
недоплати та штраф у розмірі трьох
відсотків від такої суми до подання
такого уточнюючого розрахунку; б) або
відобразити суму недоплати у складі
декларації з цього податку, що
подається за податковий період,
наступний за періодом, у якому виявлено
факт заниження податкового
зобов'язання, збільшену на суму штрафу
у розмірі п'яти відсотків від такої
суми, з відповідним збільшенням
загальної суми грошового зобов'язання
з цього податку.

Змістовний аналіз вищевказаних
положень Податкового кодексу України
дає підстави для висновку, що
уточнюючий розрахунок до податкової
декларації подається платником
податків в разі самостійного виявлення
помилки, яка може або впливати, або не
впливати на визначення кінцевих
показників податкових зобов'язань
платника податків.

При цьому у випадку, якщо самостійно
виявлена помилка, що міститься у раніше
поданій декларації, зумовлює заниження
податкового зобов'язання минулого
звітного періоду, платник податків
зобов'язаний, зокрема, до подання
уточнюючого розрахунку сплатити як
суму недоплати (тобто різницю у
податкових зобов'язаннях між
податковою декларацією і уточнюючим
розрахунком), так і штраф у розмірі
трьох відсотків від суми недоплати.

Разом із тим, обов'язковою умовою для
нарахування штрафу є наявність факту
заниження податкового зобов'язання та
відповідної недоплати за певним видом
податків.

Як вже зазначалось, спір у цій справі
виник з приводу оцінки показників
податкової декларацій позивача з ПДВ
за квітень 2013 року з приводу того, чи
можна вважати незаповнення рядка 25.1
декларації тією методологічною
помилкою, яка призвела до заниження
податкових зобов'язань з ПДВ за
відповідний звітній період.

Пунктом 7 розділу VІ "Порядок заповнення
уточнюючого розрахунку" Порядку
заповнення та подання податкової
звітності з податку на додану вартість
(чинного на момент виникнення спірних
правовідносин) визначено, що платник
податків, який самостійно виявляє факт
заниження податкового зобов'язання
минулих податкових періодів,
зобов'язаний сплатити штраф,
нарахований відповідно до пункту 50.1
статті 50 глави 2 розділу II Кодексу. Сума
нарахованого штрафу відображається у
графі 6 рядка 26.

Згідно з Порядком у рядку 25 декларації
вказується сума податку на додану
вартість, яка підлягає нарахуванню за
підсумками поточного звітного
(податкового) періоду, з урахуванням
залишку від'ємного значення
попереднього звітного (податкового)
періоду та сплачується до загального
фонду державного бюджету - рядок 25.1
декларації 0110; частково сплачується до
спеціального фонду державного бюджету
- рядок 25.1 декларації 0140;

Водночас рядок 25.1 декларації є
складовим рядком 25 і мають допоміжне
значення для цілей адміністрування
податків, оскільки у ньому платник
податків конкретизує спрямування
задекларованих сум податку, що однак не
впливає на основний показник
звітності, який відображається у рядку
25.

Як встановлено з матеріалів справи,
зокрема з податкових декларацій з ПДВ
та уточнюючих рахунків податкових
зобов'язань з ПДВ у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок, позивачем не було занижено
податкове зобов'язання з ПДВ. Крім того,
в акті перевірки також не встановлено
факту заниження позивачем ПДВ за
квітень 2013 року.

Відтак, у випадку, коли платником
податку не було занижено грошове
зобов'язання то і не має підстав для
нарахування штрафу відповідно до п. 50.1
статті 50 ПК України.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що судом
першої інстанції правильно скасовано
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення, оскільки
правомірність його прийняття не
доведено під час апеляційного розгляду
справи.

Таким чином, вимоги апелянта - є
безпідставними, а висновки суду першої
інстанції не спростовуються доводами
апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції при ухваленні оскаржуваної
постанови вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому відсутні підстави для її
скасування.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у Вінницькій області, - залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 31
липня 2014 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
23 жовтня 2014 року .

Головуючий
Мельник-Томенко Ж. М.

Судді
Ватаманюк Р.В.

Сторчак В. Ю.