Справа № К/9991/35068/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/35068/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_4 до Управління праці та
соціального захисту населення
Овруцької районної державної
адміністрації Житомирської області
про стягнення коштів, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на постанову
Апеляційного суду Житомирської
області від 5 травня 2011 року,-

у с т а н о в и л а:

У жовтні 2008 року ОСОБА_4 звернулася з
позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Овруцької районної державної
адміністрації Житомирської області
(далі - УПСЗН) про стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог
зазначала, що виплати, передбачені
статтями 37, 39 Закону України від 28
лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (далі -
Закон № 796-ХІІ) здійснювались не в
повному розмірі.

Посилаючись на ці обставини
позивач просила стягнути їх у
відповідності до зазначених вимог
Закону № 796-ХІІ, за період з 1 січня по 31
грудня 2007 року.

Постановою Овруцького районного суду
Житомирської області від 2 липня 2009
року позов задоволено частково,
постановлено стягнути з УПСЗН на
користь позивача щомісячну грошову
допомогу у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства та доплату до
пенсії, передбачені статтями 37 і 39
Закону № 796-ХІІ за період з 1 листопада
по 31 грудня 2007 року.

Оскаржуваною постановою Апеляційного
суду Житомирської області від 5 травня
2011 року рішення суду першої інстанції у
частині стягнення з УПСЗН на користь
позивача щомісячної доплати до пенсії,
передбаченої статтею 39 Закону № 796-ХІІ
скасовано та відмовлено у позові.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування судом апеляційної
інстанцій норм матеріального та
порушення норм процесуального права,
просить скасувати ухвалене ним рішення
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги,
матеріали справи колегія суддів дійшла
висновку про залишення скарги без
задоволення з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті
220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно з частиною 3 статті 211
Кодексу адміністративного судочинства
України підставами касаційного
оскарження є порушення судом норм
матеріального чи процесуального права.

З матеріалів справи вбачається,
що оскаржуване судове рішення ухвалено
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, підстави для
його скасування відсутні.

Скасовуючи частково рішення суду
першої інстанції і відмовляючи у
позові про стягнення щомісячної
доплати до пенсії, передбаченої
статтею 39 Закону № 796-ХІІ апеляційний
суд, на підставі наявних у справі даних
встановив і правильно виходив з того,
що така нараховується і виплачується
відповідним пенсійним органом.

Судами встановлено, що позивач є
особою яка потерпіла внаслідок
Чорнобильської катастрофи 3-ї
категорії, непрацюючою та постійно
проживає в АДРЕСА_1, яке віднесено до
території радіоактивного забруднення,
зони гарантованого добровільного
відселення.

Як установлено апеляційним судом,
УПСЗН проводив ОСОБА_4 лише
виплати щомісячної грошової допомоги у
зв'язку з обмеженням споживання
продуктів харчування місцевого
виробництва та особистого підсобного
господарства відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 26 липня
1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до статті 37 Закону № 796-ХІІ
(в редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) громадянам, які
проживають на територіях
радіоактивного забруднення, а саме, у
зоні гарантованого добровільного
відселення, виплачується щомісячна
грошова допомога у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства в розмірі 40
процентів від мінімальної заробітної
плати.

Статтею 39 цього ж Закону встановлено,
що пенсії непрацюючим пенсіонерам, які
проживають у зоні гарантованого
добровільного відселення,
підвищуються у розмірі на дві
мінімальні заробітні плати.

Дію положень статей 37 та 39 Закону №
796-ХІІ було зупинено на 2007 рік, в
частині виплат компенсацій і допомоги,
у розмірах відповідно до мінімальної
заробітної плати, згідно Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік».

Проте, зупинення дії зазначених норм
закону рішенням Конституційного Суду
України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007
визнано неконституційним.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

А тому суди з огляду на загальні
засади пріоритету законів над
підзаконними нормативними актами
обґрунтовано визнали, що при
визначенні розміру щомісячної
грошової допомоги у зв'язку з
обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства
застосуванню підлягає саме стаття 37
Закону № 796-ХІІ, а не постанова
Кабінету Міністрів України №836 від 26
липня 1996 року «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
яка істотно звужує обсяг установлених
законом прав.

За таких обставин суди дійшли
правильного висновку, що з дня
ухвалення Конституційним Судом
України рішення від 9 липня 2007 року №
6-рп/2007 відповідач зобов'язаний був
нараховувати та виплачувати позивачу
спірну виплату виходячи з вимог статті
37 Закону № 796-ХІІ.

Правильним є також висновок
апеляційного суду і в частині доплати
до пенсії, передбаченої статтею 39
Закону № 796-ХІІ.

Встановлено, що позивач є непрацюючим
пенсіонером, з 1 липня 2002 року перебуває
на обліку в Управлінні Пенсійного
фонду України в Овруцькому районі
Житомирської області де і отримує
щомісячну доплату в порядку статті 39
Закону № 796-ХІІ.

Апеляційний суд правильно виходив з
того, що відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України №936 від 20
травня 2005 року, статті 8 Закону України
«Про пенсійне забезпечення», Положення
про Пенсійний фонд України,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 24 жовтня
2007 року № 1261, Положення про управління
Пенсійного фонду України в районах,
містах і районах міст, затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду
України від 30 квітня 2002 року № 8-2
доплати до пенсії, передбачені статтею
39 Закону № 796-ХІІ здійснюються
відповідними управліннями Пенсійного
Фонду України.

За таких обставин підстав для
стягнення такої доплати з УПСНЗ не
було.

Висновки апеляційного суду
відповідають дійсним обставинам
справи та нормам матеріального і
процесуального права, доводи
касаційної скарги його висновків не
спростовують, такі ґрунтуються на
помилковому трактуванні правових норм,
а тому підстав для скасування судового
рішення колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити
без задоволення, а постанову
Апеляційного суду Житомирської
області від 5 травня 2011 року - без
змін.

Ухвала набирає законної
сили через п'ять днів після
направлення її копії сторонам і
оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало