Справа № 816/1996/14
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 р. Справа № 816/1996/14

Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Чалого І.С.

Суддів: Зеленського В.В. , П'янової Я.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Товариства з обмеженою
відповідальності "Ветсинтез" на
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 23.06.2014р.
по справі № 816/1996/14 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальності "Ветсинтез" до
Полтавської митниці Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у Полтавській області;
третя особа - Головне управління
Державної казначейської служби
України в Полтавській області про
визнання протиправним та скасування
рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

21 травня 2014 року позивач Товариство з
обмеженою відповідальністю "Ветсинтез"
(далі по тексту - ТОВ "Ветсинтез",
позивач) звернувся до Полтавського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Полтавської митниці Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у Полтавській області
(далі по тексту відповідач), третя
особа: Головне Управління Державної
казначейської служби України в
Полтавській області про визнання
протиправним та скасування рішення про
коригування митної вартості товару
товарів №806020002/2013/000081/1 від 30 грудня 2013
року також просив визнати протиправною
та скасувати картку відмови у
прийнятті митної декларації, митному
оформлені випуску чи впуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення №806020002/2013/00043 від 30 грудня
2013 року.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 23.06.2014р.
було відмовлено у задоволенні позову
Товариства з обмеженою
відповідальності "Ветсинтез" до
Полтавської митниці Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у Полтавській області;
третя особа - Головне управління
Державної казначейської служби
України в Полтавській області про
визнання протиправним та скасування
рішення.

Позивач, не погодившись з рішенням суду
першої інстанції, подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 23.06.2014р. та
прийняти нове судове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Сторони в судове засідання не
з'явились, були повідомлені належним
чином про дату, час та місце слухання
справи, третьою особою надана заява про
розгляд справи за відсутністю свого
представника, представником позивача
надана заява про розгляд справи в
письмовому провадженні.

Суд апеляційної інстанції розглядає
справу відповідно до ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
обставин справи, перевіривши рішення
суду першої інстанції, доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що вимоги
апеляційної скарги задоволенню не
підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
01 лютого 2013 року між ТОВ "Ветсинтез"
(покупець) та фірмою "ROCKWELL"(Шотландія,
Сполучене Королівство), (продавець)
укладено зовнішньоекономічний
контракт №113Р4488 /а.с.8-10/, за умовами
якого продавець зобов'язувався
передати у власність покупця, а
покупець - прийняти у власність товар
зазначений у контракті і сплатити за
нього кошти. Покупець має право
вибирати, а продавець відповідно
відпускати товар частинами на протязі
трьох років, відповідно складеним
додаткових договорів, зазначивши
найменування, кількість і ціну товару.
Ціна товару зазначається на дату
складання специфікації. /пункт 1./

Згідно пункту 2 контракту покупець
забезпечує страхування товару на 110%
загальної вартості товару від всіх
ризиків.

15 жовтня 2013 року було укладено
додаткову угоду №9 до
зовнішньоекономічного контракту
№113Р4488 від 01 лютого 2013 року. /а.с.11-12/.
Згідно умов контракту сторони склали
угоду на загальну суму 737975,00 доларів
США. Згідно пункту 4 контракту сплата
коштів здійснюється протягом 30 днів з
дати отримання товару покупцем. Сплата
здійснюється в доларах США.

Згідно рахунку-фактури №2013FP10107 до
вищевказаного контракту фірмою "ROCKWELL"
здійснено поставку товару, а саме:
ампроліум гідро хлорид - 500 кг.,
альбендазол - 200 кг., амоксіціклін - 1500
кг., доксіціклін хіклат - 2000 кг., L -
кантінін гідрохлорід - 1000 кг., клозаітел
содіум - 200 кг.. лінкоміцін гідрохлорід -
117,2 кг., норфлоксацін - 800 кг.,
спектіноміцін - 80 кг., тілмікозін фосфат
- 3000 кг., L-аргінін - 50 кг., бромгексін
гідрохлорід - 100 кг., хлортетраціклін 25%
порошок - 7000 кг. /а.с.22/.

Представником декларанта ПП "Ейрена" 30
грудня 2013 року з метою здійснення
митного контролю та оформлення товару
було подано митну декларацію
№806020002/2013/013594 на товар - ветеринарна
субстанція, солі амонію четвертинні
органічні: L-карнітину гідро хлорид
(L-Carnitine Hcl), задекларований за кодом
згідно УКТЗЕД , з країни
походження - Китай. /а.с.23-28/

Разом з митною декларацією подано
документи, перелік яких визначено
статтею 53 Митного кодексу України, а
саме:

- контракт від 01 лютого 2013 року
№113Р4488 з додатками;

- комерційний інвойс №2013FP10107 від 23
жовтня 2013 року;

- митна декларація №13PL30204014D48629 від
19 грудня 2013 року;

- міжнародна автомобільна
накладна (CMR)Б/н від 19 грудня 2013 року;

- коносамент MWSHGDY1310597FD від 25 жовтня
2013 року;

- довідка про вартість
транспортних витрат Б/н від 20 грудня 2013
року;

- рахунок про здійснення платежів
третім особам на користь продавця №FP3409
від 01 жовтня 2013 року;

- прейскурант (прас-лист) виробника
товару №343_9 від 01 вересня 2013 року;

- пакувальний лист Б/н від 23 жовтня
2013 року;

- зовнішньоекономічний договір
(контракт) купівлі-продажу товарів
(крім позначеного кодом 4104), подання
якого для митного оформлення не
супроводжується №І13Р4488 від 01 лютого 2013
року;

- доповнення до
зовнішньоекономічного договору
№1,2,3,4,5,6,7,8,9,10,11,12,13, 14,15,16,17,18,19 від 15
жовтня 2013 року;

- договір про надання послуг
митного брокера №21 від 18 грудня 2013
року;

- договір (контракт) про
перевезення №30.10.2013/07ОД від 30 жовтня 2013
року;

- разова (індивідуальна) ліцензія
на здійснення зовнішньоекономічної
операції №IL83, №IL84,
№IL85, №IL86, №IL87,
№IL88, №IL89, №IL90,
№IL91, №IL92, №IL93,
№IL94, №IL95, №IL96,
№IL97, №IL98, №IL99,
№IL00, №IL01 від 10 грудня 2013
року;

- інформація про позитивні
результати здійснення екологічного
контролю товару №2730 від 19 грудня 2013
року;

- інформація про позитивні
результати здійснення екологічного
контролю товару (для товарів і
транспортних засобів, що не підлягають
екологічному контролю №2730 від 19 грудня
2013 року;

- резервна позиція №915 від 26 липня
2001 року;

- дозвіл на ввезення в Україну
об'єктів ветеринарно-санітарного
контролю у випадках визначених ст.83 ЗУ
"Про ветеринарну медицину" №15-9-2-2-11/27419
від 27 вересня 2013 року;

- сертифікат про походження товару
загальної форми №ССРІТ62113С4401А06
від 28 жовтня 2013 року;

- інші некласифіковані документи -
сертифікат аналізу Б/н від 23 жовтня 2013
року;

- копія митної декларації країни
відправлення №13PL30204014D48629 від 19 грудня
2013 року;

- митна декларація, за якою було
відмовлено у випуску товарів
№806020002.2013.013594 від 30 грудня 2013 року.

Митна вартість товарів заявлена
позивачем за основним методом, тобто за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції), на
рівні 54 долара США за кг.

Відповідачем проведено консультації з
декларантом з метою обґрунтованого
вибору методу визначення митної
вартості на підставі інформації, яка
наявна в декларанта та в митному
органі.

Під час консультацій декларанта,
відповідно до вимог частини 3 статті 53
МК України, зобов'язано протягом 10
календарних днів надати наступні
додаткові документи: договір (угоду,
контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором про поставку
товарів, митна вартість яких
визначається; рахунки про сплату
комісійних, посередницьких послуг,
пов'язаних із виконанням умов договору;
виписки з бухгалтерської документації;
каталоги виробника; висновки про
якісні та вартісні характеристики
товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями та інші документи за
власним бажанням.

Представником ТОВ "Ветсинтез"
зазначено про відсутність можливості
надати зазначені документи у вказаний
термін.

Враховуючи, що у наданих документах
містилися розбіжності та не були
надані додаткові відомості для
підтвердження заявленої митної
вартості товару, митний орган рішенням
від 30 грудня 2014 року №/2013/000081/1
митну вартість товару, що імпортується,
скоригував із застосуванням методу
визначення митної вартості за ціною
договору щодо ідентичних товарів, до
рівня 80 долара США за кг. Визначена
митна вартість товару ґрунтується на
раніше визначеній митній вартості
товару, оформленого по МД №807100000/2013/32340
від 08 липня 2013 року.

18 квітня 2014 року позивач надав до
митного органу пакет документів та
заяву щодо визначення заявленої митної
вартості L - кантінін гідрохлорід у сумі
54 долара США за кг. на умовах FOB та
скасувати рішення про коригування
заявленої митної вартості
№/2013/000081/1 від 30 грудня 2014 року
щодо L - кантініну гідрохлорід. /а.с.115-118/.

Відповідач розглянувши заяву ТОВ
"Ветсинтез" щодо визначення заявленої
митної вартості L - кантінін
гідрохлорід у сумі 54 долара США за кг.
листом за вих.№03/1/09-1700 від 28 квітня 2014
року повідомив що додаткові документи
прийняті до уваги та враховуючи
розбіжності, додаткові відомості для
підтвердження заявленої митної
вартості товару є суперечливими,
заявлена декларантом митна вартість не
може бути визначена митним органом.
Також зазначив про відсутність підстав
для розгляду питання щодо скасування
рішення про коригування митної
вартості №/2013/000081/1 від 30 грудня
2014 року. /а.с.119-124/.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позову, виходив з того, що
рішення про коригування митної
вартості товару товарів №806020002/2013/000081/1
від 30 грудня 2013 року, а також картки
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення №806020002/2013/00043
від 30 грудня 2013 року прийняті
відповідачем на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
законодавством України, обґрунтовано,
з урахуванням усіх обставин,
встановлених під час виконання функцій
контролю за правильністю визначення
митної вартості товарів.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновками суду першої інстанції та
зазначає.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме рішення Полтавської митниці від
30.12.2013 р. № 806020002/2013/000081/1 про коригування
митної вартості товарів, підставою для
коригування митної вартості товару
стало те, що у наданих документах
містилися розбіжності та не були
надані додаткові відомості для
підтвердження заявленої митної
вартості товару.

Відповідно до ст. 318 Митного кодексу
України (далі - МК України) митному
контролю підлягають усі товари,
транспортні засоби комерційного
призначення, які переміщуються через
митний кордон України. Митний контроль
здійснюється виключно митними
органами відповідно до цього Кодексу
та інших законів України.

Згідно ст. 49 МК України митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Відповідно до ч. 5 ст. 58 МК України ціна,
що була фактично сплачена або підлягає
сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.

Відомості про митну вартість
застосовуються для: 1) нарахування
митних платежів; 2) застосування інших
заходів державного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності
України; 3) ведення митної статистики; 4)
розрахунку податкового зобов'язання,
визначеного за результатами
документальної перевірки (ст. 50 МК
України).

Відповідно до ч. 2 ст. 51 МК України митна
вартість товарів, що ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, визначається
відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Так, згідно з положеннями глави 9 МК
України, зокрема ч. 1 ст. 57 МК України,
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за такими методами: 1) основний - за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції); 2) другорядні.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції)
(ч. 2 ст. 57 МК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 58 МК України у разі
якщо митна вартість не може бути
визначена за основним методом,
застосовуються другорядні методи,
зазначені у пункті 2 частини першої
статті 57 цього Кодексу.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу.

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів митний орган визнає
заявлену декларантом, або
уповноваженою ним особою, митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 МК України
митний орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів, у
разі: 1) невірно проведеного
декларантом або уповноваженою ним
особою розрахунку митної вартості; 2)
неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари; 3) невідповідності
обраного декларантом або
уповноваженою ним особою методу
визначення митної вартості товару
умовам, наведеним у главі 9 цього
Кодексу; 4) надходження до митного
органу документально підтвердженої
офіційної інформації митних органів
інших країн щодо недостовірності
заявленої митної вартості.

В силу ч. 5 ст. 53 Митного кодексу України
забороняється вимагати від декларанта
або уповноваженої ним особи будь-які
інші документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті. З аналізу ч. 1 та
2 ст. 53 Митного кодексу України
вбачається, що Митним кодексом
передбачено вичерпний перелік
документів, що подається декларантом
митному органу для підтвердження
заявленої митної вартості товарів та
обраного методу її визначення.

Частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України
передбачено, що в разі якщо документи,
зазначені у частині другій цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи: 1)
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Аналіз положень ч. 3 ст. 53, ч. ч. 1, 2 та 5 ст.
54, ст. 58 Митного кодексу України надає
підстави для висновку про те, що митний
орган при здійсненні контролю за
правильністю визначення митної
вартості зобов'язаний перевірити
складові числового значення митної
вартості, правильність розрахунку,
здійсненого декларантом, упевнитись в
достовірності та точності заяв,
документів чи розрахунків, поданих
декларантом, а також відсутності
обмежень для визначення митної
вартості за ціною договору, наведених у
статті 58 Митного кодексу України.

Митний орган має право відійти від
наведених вище законодавчих обмежень,
що пов'язують з перевіркою основного
переліку документів, які підтверджують
митну вартість, та витребувати від
декларанта додаткові документи лише
якщо надані декларантом документи
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, адже
такі вади не дозволяють митному органу
законно здійснити визначений законом
мінімум митних формальностей,
необхідних для забезпечення
додержання законодавства України з
питань державної митної справи для
розмитнення задекларованого товару.

З метою усунення розбіжностей в
документах, усунення сумнівів щодо
підробки документів або з'ясування
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, які виявились відсутніми,
закон надає право митному органу
витребувати від декларанта інші
додаткові документи, що перелічені в
частині другій статті 53 Митного
кодексу України.

Крім того, п. 3.16, 3.17 Загального додатку
до Міжнародної конвенції про спрощення
та гармонізацію митних процедур
встановлено стандартне правило, що на
підтвердження декларації на товари
митна служба вимагає тільки ті
документи, які є необхідними для
проведення контролю за даною операцією
та забезпечення виконання усіх вимог
щодо застосування митного
законодавства. У випадках, коли окремі
підтверджуючі документи не можуть бути
представлені разом з декларацією на
товари з причин, які визнані митною
службою обґрунтованими, вона дозволяє
подачу таких документів протягом
визначеного періоду часу.

Як було зазначено вище, та вбачається з
матеріалів справи, згідно з Договором
купівлі-продажу №І13Р4488 від 01.02.2013 та
Додатковою угодою №9 від 15.10.2013 умови
поставки визначено сторонами - FOB,
Шанхай, Китай.

Згідно з умовами поставки FOB покупець
зобов'язаний за власний рахунок
укласти договір перевезення товару від
названого порту відвантаження.

Керуючись ч. 1 ст.181 ГКУ, з метою
оперативного здійснення поставки
товару за Договором 16.10.2013 ТОВ
«Ветсинтез» було направлено на адресу
ТОВ «Таніт» (в подальшому - експедитор)
Попередню заявку-договір на
транспортування та експедирування
вантажу №1 від 16.10.2013 (надалі - Попередня
заявка), якою позивачем було здійснено
замовлення на надання транспортних та
експедиторських послуг щодо
перевезення вантажу, придбаного на
підставі Договору та Додаткової угоди.
Дана Попередня заявка була погоджена
перевізником, підписана та скріплена
печатками відповідних сторін.

На виконання своїх зобов'язань за
Договором з приводу здійснення митного
очищення для експорту 25.10.2013 продавцем
було складено коносамент. Однак сам
вантаж перейшов через поручні судна в
названому порту відвантаження 31.10.2013 р.

У свою чергу для більш детального
врегулювання взаємовідносин між
покупцем та експедитором в подальшому
було укладено Договір 30.10.2013/070Д від
30.10.2013 транспортного експедирування.

Тобто, 16.10.2013 р. між позивачем (покупцем
за Договором) та експедитором було
укладено договір на транспортування та
експедирування вантажу на підставі
Попередньої заявки-договору №1, 25.10.2013
складено коносамент, 30.10.2013 укладено
договір транспортного експедирування
30.10.2013/070Д від 30.10.2013, а 31.10.2013 передано
вантаж на борт судна. Жодних
розбіжностей, які б впливали на
визначення митної вартості, в даних
документах немає.

Враховуючи умови поставки товару,
погоджені сторонами у Додатковій
угоді, фактично здійснювалось
перевезення вантажу морським
транспортом з порту Шанхай (Китай) до
порту Гдиня (Польща) в контейнері, з
порту Гдиня (Польща) до м.Харків
(Україна) через пункт перетину кордону
м/п «Ягодин-Дорохуск» автомобільним
транспортом без контейнера. На
підтвердження витрат Покупця,
пов'язаних з перевезенням вантажу,
позивачем було надано довідку про
розмір транспортних витрат №1/243 від
20.12.2013, отриману від експедитора.

Судом першої інстанції було зазначено,
з чим не погоджується суд апеляційної
інстанції, що подані декларантом
документи не містять всіх відомостей,
що підтверджують числові значення
складової митної вартості товарів, а
саме: неможливо ідентифікувати
довідку про транспортні витрати від 20
грудня 2013 року №1/243 з оцінюваними
товарами.

Колегія судів зазначає, що відповідно
до умов Інкотермс - FOB (Free On Board (...named port of
shipment) Франко борт (...назва порту
відвантаження), саме це ці умови
передбачені договором, продавець
виконує поставку, коли товар перейшов
через поручні судна в найменованому
порту (у даному випадку «Шанхай»), при
цьому, за умови терміну FОВ на продавця
покладаються зобов'язання по митній
очистки товару для експорту. Тобто,
дата 25.10.2013 року, це дата складання
коносаменту продавцем за договором та
дата, коли було розпочато проведення
необхідних митних процедур у країні
продавця саме продавцем, а не
експедитором, а датою, коли товар було
загружено на борт судна, та як слід
датою поставки є 31.10.2013 року, про що й
зазначено у самому тексті коносамента.
Таким чином, саме з 31.10.2013 року
визначаються усі операції перевезенню
вантажу до порту Гдиня (Польща).

Договір транспортної експедиції №
20.10.2013/070Д між ТОВ «Ветсинтез» та
експедитором укладено 30.10.2013 року,
тобто до дати завантаження товару на
борт судна. Таким чином, будь-які
розбіжності у датах укладення договору
та коносаменту відсутні. (а.с. 181-187).

Разом з цим колегія судів зазначає, що в
матеріалах справи є в наявності копія
CMR, що підтверджує факт перевезення
товару з Польщі до України.

Також на підтвердження того факту, що
товар «Ветеринарні субстанції»,
відвантажений по коносаменту MWSHGDY1310597FD
від 25.10.2013 р. фірмою SYNOLAND CO, LTD, Китай на
адресу ТОВ «Ветсинтез», Україна
прямував маршрутом порт Гдиня -
м.Харків автомобільним транспортом по
СМК б/н від 19.12.2013, було надано лист за
вих.№1/984 від 19.09.2014, виданий
експедитором.

Вищенаведене свідчить про те, що
довідку про транспортні витрати від 20
грудня 2013 року №1/243 можливо
ідентифікувати з оцінюваними товарами.

Пунктом 3 Договору передбачено, що
«страхування забезпечується Покупцем
на 110% загальної вартості по
рахунку-фактурі проти всіх ризиків».

Разом з цим договором передбачено, що
Покупець має право «вибирати», а
Продавець відпускати товар частинами
(партіями) протягом трьох років. На
здійснення поставки кожної партії
товару передбачено підписання окремих
додаткових угод, а отже - погодження
окремих умов поставки. У даному випадку
сторони погодили умови поставки - FOB
(Інкотермс) .

Відповідно до матеріалів справи, а саме
додаткової угоди № 9 до контракту №
113Р4488 від 01.02.2013 року, умови постачання
FOB (Інкотермс) не передбачають
страхування, оскільки з моменту
завантаження товару на борт морського
судна (31.10.2013р.) вважається що продавець
повністю виконав свої зобов'язання.

Крім того, в матеріалах справи,
знаходиться довідка про вартість
транспортних витрат від 20.12.2013 року №
1/243, з зазначенням, що вантаж не
страхувався.

На підставі вищенаведеного колегія
судів робить висновок, що судом першої
інстанції було помилково зазначено, що
неможливо встановити вартість
страхування товару, з посиланням на
умови контракту № 113Р4488 від 01.02.2013 року.,
в зв'язку з тим, що вантаж не
страхувався.

Не відповідають фактичним обставинам
справи висновки суду про неможливість
встановити що оплата за платіжними
дорученнями (а.с. 96-109) була здійснена
саме по даній поставці товару через
відсутність посилання на інвойс.

Так , порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті між резидентами та
нерезидентами регулюється Законами
України "Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті", "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні", а також Інструкцією про
порядок відкриття, використання і
закриття рахунків в національній та
іноземній валютах, затвердженою
Постановою Правління Національного
банку України. Зміст платіжного
доручення заповнено у відповідності до
вимог чинного законодавства України та
вимог НБУ, та передбачає вказання у
графі «призначення платежу» підстав
платежу, а це може бути як інвойс, так й
інші підстави: «або назва товару чи
послуги, або номер та дата контракту,
або інші документи». У графі
«призначення платежу» в платіжних
документах, що надано до матеріалів
справи, зазначено номер та дату
контракту (113Р4488 від 01.02.2013 р.) та номери
специфікацій, що чітко вказують за який
саме товар та по якому контракту
проведено оплату.

Таким чином, висновки суду першої
інстанції, щодо необхідності посилання
в платіжних документах лише на інвойс,
не відповідає фактичним обставинам
справи.

Законом в імперативному порядку не
передбачено обов'язку продавця
зазначати в полі «призначення платежу»
платіжного доручення в іноземній
валюті або банківських металах саме
номеру та дати інвойсу, адже зміст
господарської операції виплаває, в
першу чергу з виду договору, номеру та
дати, виду товарів, що поставлялись і
т.д. Отже, в даному випадку, виходячи зі
змісту платіжних доручень, наданих до
суду першої інстанції, можна
встановити, що оплата здійснювалась
саме за товар, поставлений згідно з
Додатковою угодою до Договору. При
укладенні Договору сторони погодили,
що замовлення на кожну партію товару
буде здійснюватись окремо шляхом
підписання додаткових угод та
специфікацій. Інвойс виставляється
продавцем на кожну партію окремо.

Щодо зазначення суду першої інстанції
з приводу того, що оплата по Договору
здійснена не у повному обсязі, колегія
судів вважає, що дане зауваження жодним
чином не впливає на розмір митної
вартості, оскільки покупець визнає
наявність грошових зобов'язань за
зовнішньоекономічним договором та
зобов'язується оплатити у найкоротші
терміни вартість товару згідно
виставленого рахунку.

Таким чином, у документах, поданих
позивачем на підтвердження заявленої
митної вартості товарів наявні всі
відомості щодо ціни, яка була фактично
сплачена позивачем за ці товари та
відомості, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про
правомірність прийнятих відповідачем
рішення про коригування митної
вартості товару товарів №806020002/2013/000081/1
від 30 грудня 2013 року, а також картки
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення №806020002/2013/00043
від 30 грудня 2013 року.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим.

Підстави для скасування судового
рішення та ухвалення нового
закріпленні в ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Враховуючи, що суд першої інстанції
допустив порушення норм матеріального
та процесуального права, неповно
з'ясував обставини, що мають значення
для правильного вирішення спору, дав
неналежну оцінку доказам, а його
висновки не відповідають фактичним
обставинам справи, колегія судів
вважає за необхідне, відповідно до ч. 2
ст. 205 Кодексу адміністративного
судочинства України, скасувати
постанову суду першої інстанції та
ухвалити нову постанову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Керуючись ст.ст. 159, 160, 167, 195, 196, 197, п. 3 ст.
198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальності "Ветсинтез"
задовольнити.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 23.06.2014р. по
справі № 816/1996/14 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальності "Ветсинтез" до
Полтавської митниці Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у Полтавській області;
третя особа - Головне управління
Державної казначейської служби
України в Полтавській області про
визнання протиправним та скасування
рішення - задовольнити в повному
обсязі.

Скасувати рішення про коригування
митної вартості товару товарів
№806020002/2013/000081/1 від 30 грудня 2013 року.

Скасувати картку відмови у прийнятті
митної декларації, митному оформлені
випуску чи впуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення №806020002/2013/00043 від 30 грудня
2013 року.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Чалий І.С.Судді
Зеленський В.В. П'янова Я.В.