Справа № 2а-10699/10/0870
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/51523/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Горбатюка С.А., Сороки М.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у касаційній інстанції
адміністративну справу

за позовом Управління комунальної
власності Запорізької міської ради
Запорізької області до
Контрольно-ревізійного управління в
Запорізькій області про скасування
податкових повідомлень-рішень,
провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Державної
фінансової інспекції в Запорізькій
області на постанову Запорізького
окружного адміністративного суду від 18
лютого 2011 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 19 лютого 2013
року,

у с т а н о в и л а :

У грудні 2010 року Управління
комунальної власності Запорізької
міської ради Запорізької області
звернулася до суду з адміністративним
позовом до Контрольно-ревізійного
управління в Запорізькій області про
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Вимоги обґрунтовувала тим, що
Посадовими особами КРУ на підставі
направлень від 20 вересня 2010 року №1332 та
від 04 жовтня 2010 року №1420 проведено
ревізію фінансово-господарської
діяльності УКВ Запорізької міської
ради Запорізької області за період з 01
січня 2007 року по 01 вересня 2010 року. Під
час ревізії перевіряючими встановлено
ряд порушень та недоліків.

За результатами ревізії перевіряючими
складений акт від 22 жовтня 2010 року
№08-21/0022 (далі-Акт), який надісланий
позивачу із листом від 09 листопада 2010
року №08-08-14-14/8601 «Про направлення акту
ревізії».

З метою повного усунення виявлених
порушень, попередження їх виникнення в
подальшому, керуючись п.7 статті 10
Закону України «Про державну
контрольно-ревізійну службу в Україні»
відповідач надіслав позивачу лист від
07 грудня 2010 року №08-08-14-14/9386 «Про
обов'язкові вимоги щодо усунення
порушень, виявлених ревізією
Управління комунальної власності
Запорізької міської ради»
(далі-вимога), відповідно до якої,
зокрема:

п.п.2,4 вимоги зобов'язано позивача
внести зміни до договорів оренди,
укладених між позивачем та управлінням
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі міста Запоріжжя, ТОВ «Прем?єр»,
ТОВ «Порцеляна»;

п.3 вимоги зобов'язано позивача
повернути кошти за несвоєчасний
перегляд ставок орендної плати по
договорам оренди укладених із
Запорізькою державною обласною
санітарно-епідеміологічної станцією,
Запорізьким державним університетом.

Позивач вважає, що оскільки відсутній
законодавчо встановлений обов'язок
щодо зміни розміру орендної плати, то
такі зміни можуть бути внесені
виключно шляхом досягнення згоди між
всіма сторонами договору. Момент
набрання чинності рішень органів
місцевого самоврядування жодним чином
не пов?язуються з моментом набрання
чинності умов договору, які змінюються
на їх виконання (шляхом укладення
відповідних додаткових угод).

Крім того, позивач зазначає, що п.5
вимоги щодо внесення на розгляд сесії
Запорізької міської ради проекту
рішення про повернення безоплатно
переданого в користування майна є
таким, що не відповідає статті19
Конституції України.

Щодо п.п.6,7 вимоги вказує, що індексація
грошових доходів працівників
управління комунальної власності
міської ради здійснювалось у
відповідності до положень чинного
законодавства та роз'яснень
Департаменту стратегії соціального
розвитку Міністерства праці та
соціальної політики України, у зв'язку
із чим позивач вважає хибні твердження
відповідача про невірне нарахування та
виплату індексації працівникам
управління. Поточні коливання розміру
премій в залежності від фінансових
можливостей, зокрема, від розміру
нарахованої премії в поточному місяці,
не можуть бути підставою для
визначення звітного місяця, в якому
були більші виплати базовим. У таких
випадках індексацію необхідно
продовжувати відповідно до індексу
розрахованого згідно із Порядком.

Щодо п.8 вимоги позивач зазначає, що
факт виплати матеріальної допомоги на
оздоровлення ОСОБА_1 до відпустки на
підставі наказів начальника
управління із порушенням п.6 постанови
Кабінету Міністрів України від 09
березня 2006 року №268 «Про упорядкування
структури та умов оплати праці
працівників апарату органів
виконавчої влади, органів прокуратури,
судів та інших органів» не свідчить про
те, що вказана матеріальна допомога не
є такою, що зайво сплачена. Крім того,
під час перевірки вказане порушення
було усунуто шляхом внесення
відповідних наказів начальника
управління на затвердження органу
вищого рівня виконавчого комітету
Запорізької міської ради.

З урахуванням викладених обставин,
позивач просив позов задовольнити,
визнати протиправним та скасувати
вимоги, викладені в пунктах 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8
листа від 07.12.2010 №08-08-14-14/9386 «Про
обов'язкові вимоги щодо усунення
порушень, виявлених ревізією
Управління комунальної власності
Запорізької міської ради».

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 18 лютого 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 19 лютого 2013
року, позов задоволено частково:

Визнано протиправними та скасовано
пункти 2, 3, 4, 5 вимоги
Контрольно-ревізійного управління в
Запорізькій області щодо усунення
порушень виявлених ревізією
Управління комунальної власності
Запорізької міської ради, викладених у
листі від 07.12.2010 №08-08-14-14/9386.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі Державна
фінансова інспекція в Запорізькій
області, посилаючись на порушення
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального і процесуального
права, просить скасувати їх рішення та
ухвалити нове, яким у задоволенні
позову відмовити повністю.

Управління комунальної власності
Запорізької міської ради Запорізької
області у своїх запереченнях
зазначають на необґрунтованість
касаційної скарги, просять залишити її
без задоволення, а судові рішення - без
зміни.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Статус державної
контрольно-ревізійної служби в
Україні, її функції та правові основи
діяльності визначає Закон України «Про
державну контрольно-ревізійну службу в
України» від 26.01.1993 №2939-XII (у редакції
чинній на час виникнення спірних
правовідносин, далі Закон №2939-XII).

Пунктом 7 частини 1 статті 10 Закону
№2939-XII відповідачу надано право
пред'являти керівникам та іншим
службовим особам підконтрольних
установ, що ревізуються, вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства з питань збереження і
використання державної власності та
фінансів.

Проте, дане право слід розглядати у
контексті з нормами статті 15
Закону№2939-XII, які встановлюють
обов'язок службових осіб об'єктів, що
ревізуються, виконувати лише законні
вимоги службових осіб державної
контрольно-ревізійної служби.

Отже органи державної
контрольно-ревізійної служби під час
пред'явлення підконтрольним
установам, що ревізуються, вимог щодо
усунення виявлених порушень
законодавства та обираючи спосіб
усунення цих порушень повинні виходити
з того, щоб при виконанні цих вимог у
зазначений спосіб підконтрольні
суб'єкти не вчиняли нових порушень
чинного законодавства.

Питання укладення, зміни та розірвання
договорів регулюються нормами
Цивільного кодексу України (далі ЦК
України).

Так, відповідно до статті 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Статтею 629 ЦК України визначено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Виходячи з презумпції правомірності
правочину, закріпленої у статті 204 ЦК
України, правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Відповідно до статті 759 ЦК України за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк. Законом можуть
бути передбачені особливості
укладення та виконання договору найму
(оренди).

Частиною 1 статті 762 ЦК України
встановлено, що за користування майном
з наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.
Договором або законом може бути
встановлено періодичний перегляд,
зміну (індексацію) розміру плати за
користування майном (ч.3 ст.762 ЦК
України).

Організаційні відносини, пов'язані з
передачею в оренду майна державних
підприємств та організацій,
підприємств, заснованих на майні, що
належить Автономній Республіці Крим
або перебуває у комунальній власності,
їх структурних підрозділів; майнові
відносини між орендодавцями та
орендарями щодо господарського
використання державного майна, майна,
що належить Автономній Республіці Крим
або перебуває у комунальній власності
регулює Закон України «Про оренду
державного та комунального майна» від
10.04.1992 №2269-XII (у редакції чинній на час
виникнення спірних правовідносин,
далі-Закон №2269-ХІІ).

Так, згідно із статтею 21 Закону №2269-ХІІ
розмір орендної плати може бути
змінено за погодженням сторін. Розмір
орендної плати може бути змінено на
вимогу однієї з сторін, якщо з
незалежних від них обставин істотно
змінився стан об'єкта оренди, а також в
інших випадках, встановлених
законодавчими актами України.

Із змісту вказаного припису
вбачається, що для виникнення у однієї
із сторін договору оренди права вимоги
зміни договору орендної плати
пов?язується або із істотною зміною
стану об'єкта оренди, яке відбулось з
незалежних від сторін договору
обставин або ж у випадках прямо
встановлених законом. Отже,
відсутність законодавчо встановленого
обов'язку щодо зміни розміру орендної
плати, то такі зміни можуть бути
внесені виключно шляхом досягнення
згоди між всіма сторонами договору
оренди. З матеріалів справи вбачається,
що пропозиції позивача щодо перегляду
розмірів орендної плати були відхилені
орендарями, що підтверджується
відповідними листами від 19.07.2007 №25/06-07,
від 19.03.2008 №464, від 16.04.2008 №1661/01, від
28.01.2009.

Умови договору оренди є чинними на весь
строк дії договору і у випадках, коли
після його укладення (приведення у
відповідність з цим Законом)
законодавством встановлено правила,
які погіршують становище орендаря
(ч.4ст.10 Закону №2269-ХІІ). Аналогічне за
змістом положення закріплено у
договорах.

Правові наслідки зміни або розірвання
договору передбачені статтею 653 ЦК
України.

Так частиною 1 зазначеної статті
визначено, що у разі зміни договору
зобов'язання сторін змінюються
відповідно до змінених умов щодо
предмета, місця, строків виконання
тощо. У разі зміни або розірвання
договору зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту досягнення
домовленості про зміну або розірвання
договору, якщо інше не встановлено
договором чи не обумовлено характером
його зміни (ч.3 ст.653 ЦК України).

Отже, безумовне виконання позивачем
зазначеної вимоги фактично призведе до
односторонньої зміни умов договору, що
не допускається з огляду на вимоги
статті 651 ЦК України.

Згідно із статтею 29 Закону №2269-ХІІ за
невиконання зобов'язань за договором
оренди, в тому числі за зміну або
розірвання договору в односторонньому
порядку, сторони несуть
відповідальність, встановлену
законодавчими актами України та
договором.

Частиною 1 статті 654 ЦК України
встановлено, що зміна або розірвання
договору вчиняється в такій самій
формі, що й договір, що змінюється або
розривається, якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає із
звичаїв ділового обороту.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що посадовими особами КРУ
проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
управління комунальної власності
Запорізької міської ради за період з 1
січня 2007 року по 1 вересня 2010 року, за
результатами якої складено акт № 08-21/0022
від 22 жовтня 2010 року.

На підставі акту перевірки
відповідачем на адресу позивача були
надіслані обов'язкові вимоги щодо
усунення порушень, виявлених ревізією
Управління комунальної власності
Запорізької міської ради, відповідно
до якої, зокрема: в порядку та на умовах
частини 3 статті 631 ЦК України, внести
зміни до договору оренди в частині
підвищення розміру орендної ставки, з
моменту вступу в дію рішення сесії; в
іншому випадку стягнути з осіб, винних
у занижені орендної ставки шкоду в сумі
40725,59 гривень, шкоду у порядку та
розмірах встановлених статтями 130-136
Кодексу законів про працю України (п.2
вимоги) стягнути з осіб винних у
несвоєчасному внесення змін орендних
ставок коду у сумі 8879,39 гривень в
порядку та розмірах встановлених
статтями 130-136 Кодексу законів про працю
України (п.3 вимоги); в порядку та на
умовах частини 3 статті 631 ЦК України,
внести зміни до договорів оренди в
частині підвищення розміру орендної
ставки (п. 4 вимоги); підготувати та
подати на розгляд сесії міської ради
проект рішення щодо повернення
безоплатно переданого у користування
майна або керуючись частиною 3 статті 631
ЦК України, внести зміни до договорів
оренди в частині підвищення розміру
орендної ставки, з моменту вступу в дію
рішення сесії (п.5 вимоги); стягнути з
осіб, винних у зайвих виплатах коштів у
сумі 24634,56 гривень шкоду в порядку та
розмірах встановлених статтями 130-136
Кодексу законів про працю України;
провести перерахунок та відповідні
взаємозвірки щодо сум внесків до
державних цільових фондів щодо
повернення зайво сплачених коштів в
сумі 8917,72 гривень або зарахувати їх в
рахунок майбутніх платежів; відповідно
до п.3.2 Інструкції з обліку коштів,
розрахунків та інших актів бюджетних
установ, затвердженої наказом
Державного казначейства України від 26
грудня 2003 року № 242, кошти в сумі 16452,03
гривень, які надійдуть на відновлення
касових видатків кошторису, проведених
у минулих бюджетних періодах,
перерахувати в доход бюджету міста
Запоріжжя (п.6 вимоги); провести
донарахування та виплатити
працівникам грошові доходи в сумі
5442,33грн. (п.7 вимоги); стягнути з осіб,
винних у зайвих виплатах коштів у сумі
13048,28грн. шкоду в порядку та розмірах,
встановлених ст.ст.130-136 Кодексу законів
про працю України; провести
перерахунок та відповідні
взаємозвірки щодо сум внесків до
державних цільових фондів щодо
повернення зайво сплачених коштів в
сумі 4723,47грн. або зарахувати їх в
рахунок майбутніх платежів; відповідно
до п.3.2 Інструкції з обліку коштів,
розрахунків та інших активів бюджетних
установ, затвердженої наказом
Державного казначейства України від
26.12.2003 №242, кошти у сумі 9509,75грн., які
надійдуть на відновлення касових
видатків кошторису, проведених у
минулих бюджетних періодах,
перерахувати в доход бюджету м.
Запоріжжя (п.8вимоги).

Частиною 3 статті 626 ЦК України
визначено, що договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору.

Визначені у вимогах контролюючого
органу установи, організації та
підприємства не погоджувались з
перерахунком орендної плати.

Тобто позивач не мав права змінити
умови договору і в односторонньому
порядку підвищити орендну плату (без
підписання додаткової угоди).

Вимога відповідача, якою позивача
зобов'язано підготувати та подати на
розгляд сесії міської ради проект
рішення про повернення безоплатно
переданого у користування майна або
внести зміни до договорів оренди в
частині підвищення розміру орендної
ставки з моменту вступу в дію рішення
сесії є безпідставною, з огляду на те,
що акти органів місцевого
самоврядування не регулюють порядок
зміни господарських договорів.

Зміна розміру орендної ставки є зміною
однієї з суттєвих умов договору, а як
вже зазначалося судом, положення ст. 651
ЦК України допускає зміну умов
договору лише за згодою сторін.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
необґрунтованість п. 2,3,4,5 вимоги
Контрольно-ревізійного управління в
Запорізькій області.

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд, який переглянув
постанову суду першої інстанції,
прийшов до аналогічних висновків і
обґрунтовано залишив її без змін.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

З огляду на викладене висновки судів
попередніх інстанцій є правильними,
обґрунтованими, відповідають нормам
матеріального та процесуального права,
підстави для скасування чи зміни
оскаржуваних судових рішень відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній
скарзі, висновків судів та обставин
справи не спростовують.

Керуючись статтями 2201, 224, 231, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державної фінансової
інспекції в Запорізькій області
залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від
18 лютого 2011 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 19 лютого 2013
року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам у справі та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
М.І. Смокович

Судді
С.А. Горбатюк

М.О. Сорока