Справа № 2а-4159/09/2/0170
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/20572/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С. Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою Державної
інспекції з контролю за цінами АР Крим
на постанову Окружного
адміністративного суду АР Крим від 23
вересня 2010 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 01 лютого 2011
року у справі за позовом Національної
академії природоохоронного та
курортного будівництва до Державної
інспекції з контролю за цінами в АР
Крим про визнання недійсним рішення та
акту,-

в с т а н о в
и л а :

Постановою Окружного
адміністративного суду АР Крим від 23
вересня 2010 року залишеною без змін
ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 01 лютого 2011 року позов Національної
академії природоохоронного та
курортного будівництва задоволено.
Визнано протиправним та скасовано
рішення Державної інспекції з контролю
за цінами в АР Крим №018 від 03 березня 2009
року.

Не погоджуючись з зазначеними судовими
рішеннями, позивач звернувся з
касаційною скаргою та просить їх
скасувати, посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права та прийняти нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судом першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судами та
підтверджується наявними у справі
матеріалами, Державною інспекцією з
контролю за цінами в АР Крим проведено
планову перевірку Національної
академії природоохоронного та
курортного будівництва з питань
дотримання вимог чинного
законодавства з питань ціноутворення
державними навчальними закладами при
наданні платних послуг за переліком,
визначеним Постановою КМУ № 38 від 20.01.97
р.

За результатами зазначеної перевірки
27.02.2009 р. був складений акт № 0042, в якому
зафіксовано, що позивачем порушено п.3.3.
наказу Міністерств освіти України,
Міністерства фінансів України,
Міністерства економіки України
№383/239/131 від 27.10.97 р. при розрахунку
статей витрат «Господарські витрати»
та «Комунальні витрати», в наслідок
чого ним необґрунтовано отримана
виручка у розмірі 750119,56 грн.

03.03.2009 р. відповідачем прийнято рішення
№ 018, згідно з яким за порушення
позивачем п.3.3.3 наказу Міністерств
освіти України, Міністерства фінансів
України, Міністерства економіки
України №383/239/131 від 27.10.97 р. «Про
затвердження Порядку надання платних
послуг державними навчальними
закладами», керуючись ст. 14 Закону
України «Про ціни і ціноутворення»,
вилучено у позивача 750120 грн.
необґрунтовано отриманої виручки та
1500240 грн. штрафу.

Так, ст.14 Закону України «Про ціни і
ціноутворення» встановлено, що вся
необґрунтовано одержана
підприємством, організацією сума
виручки в результаті порушення
державної дисципліни цін підлягає
вилученню в доход відповідного
бюджету, крім того в позабюджетні фонди
місцевих рад стягується штраф у
двократному розмірі необґрунтовано
одержаної суми виручки.

Наказом Міністерства економіки та з
питань європейської інтеграції
України, Міністерства фінансів № 298/519
від 03.12.2001 р. затверджена Інструкція про
порядок застосування економічних та
фінансових (штрафних) санкцій органами
державного контролю за цінами, яка
зареєстровано в Мінюсті України 18.12.2001
р. за № 1047/6238.

У п. 1.4 Інструкції № 298 визначено, що
підставою для застосування
економічних санкцій за порушення
державної дисципліни цін є одержання
суб'єктами господарювання
необґрунтованої виручки в результаті
порушення ними порядку встановлення та
застосування цін і тарифів.
Порушеннями порядку встановлення і
застосування цін, на які накладаються
економічні санкції, є, застосування
вільних цін (тарифів) на продукцію
(послуги, роботи) за умови
запровадження для них режиму
державного регулювання; застосування
цін (тарифів) на продукцію (послуги,
роботи) з рентабельністю, рівень якої
перевищує встановлений відповідно до
законодавства граничний; застосування
цін (тарифів) з порушенням
запровадженого порядку обов'язкового
декларування їх зміни; завищення або
заниження розміру передбачених
законодавством податків та
обов'язкових зборів, що включаються в
структуру ціни, або їх не включення в
структуру ціни, що регулюється;
включення в структуру регульованих цін
(тарифів) не передбачених
законодавством витрат або витрат понад
установлені розміри; включення у
вартість продукції та послуг, ціни
(тарифи) на які регулюються, фактично не
виконаних або виконаних не в повному
обсязі послуг (робіт);застосування
торговельних і
постачальницько-збутових надбавок
(націнок) понад установлений граничний
розмір;застосування цін (тарифів)
суб'єктами господарювання за види
послуг (робіт), які не передбачені
визначеними нормативно-правовими
актами, що встановлюють для них
відповідні переліки платних послуг;
застосування цін і тарифів з
порушенням інших запроваджених
методів регулювання.

Згідно з п. 1.5. Положення № 298 підставою
для застосування фінансових (штрафних)
санкцій є порушення суб'єктами
господарювання вимог спеціальних норм
законодавства з питань ціноутворення,
якими запроваджено регулювання цін
(тарифів), зокрема формування,
установлення та застосування цін
(тарифів), нижчих від установлених
мінімальних.

Необґрунтовано одержані суб'єктами
господарювання, унаслідок порушень
порядку встановлення і застосування
цін, суми виручки та штрафи підлягають
вилученню згідно із законодавством на
підставі рішень, прийнятих органами
державного контролю за цінами (п. 1.6
Положення № 298).

У ст. 61 Закону України «Про освіту»
зазначено, що фінансування державних
навчальних закладів та установ,
організацій, підприємств системи
освіти здійснюється за рахунок коштів
відповідних бюджетів, коштів галузей
народного господарства, державних
підприємств і організацій, а також
додаткових джерел фінансування.

Додатковим джерелом фінансування є,
зокрема, кошти, одержані за навчання,
підготовку, підвищення кваліфікації та
перепідготовку кадрів відповідно до
укладених договорів;

Розмір плати за весь строк навчання,
підготовку, перепідготовку, підвищення
кваліфікації кадрів або за надання
додаткових освітніх послуг
встановлюється навчальним закладом у
грошовій одиниці України - гривні, з
урахуванням офіційно визначеного
рівня інфляції за попередній
календарний рік. Розмір плати за весь
строк навчання, підготовку,
перепідготовку, підвищення
кваліфікації кадрів або за надання
додаткових освітніх послуг
встановлюється у договорі, що
укладається між навчальним закладом та
особою, яка навчатиметься, або
юридичною особою, що оплачуватиме
навчання, підготовку, перепідготовку,
підвищення кваліфікації кадрів або
надання додаткових освітніх послуг, і
не може змінюватися протягом усього
строку навчання. Типовий договір
затверджується спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади в галузі освіти і
науки.

У ст.64 Закону України «Про вищу освіту»
визначено, що для фінансування вищих
навчальних закладів можуть залучатися
додаткові джерела фінансування, не
заборонені законодавством. Розмір
плати за весь строк навчання або за
надання додаткових освітніх послуг
встановлюється вищим навчальним
закладом у грошовій одиниці України -
гривні, з урахуванням офіційно
визначеного рівня інфляції за
попередній календарний рік. Розмір
плати за весь строк навчання або за
надання додаткових освітніх послуг
встановлюється у договорі, що
укладається між вищим навчальним
закладом та особою, яка навчатиметься,
або юридичною особою, що оплачуватиме
навчання або надання додаткових
освітніх послуг, і не може змінюватися
протягом усього строку навчання.
Типовий договір затверджується
спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади у галузі
освіти і науки.

Наказом Міністерств освіти України,
Міністерства фінансів України,
Міністерства економіки України
№383/239/131 від 27.10.97 р. затверджений
Порядок надання платних послуг
державними навчальними закладами (далі
Порядок № 383), який зареєстрований
Міністерстві юстиції України за № 596/2400
від 12.12.1997 р., який визначає порядок
надання платних послуг державними
навчальними закладами (далі - Порядок)
розроблений відповідно до частини
четвертої статті 61 Закону України "Про
освіту" та на виконання постанови
Кабінету Міністрів України від 20 січня
1997 року N38 "Про затвердження переліку
платних послуг, які можуть надаватися
державними навчальними закладами".

Підставою для надання конкретного виду
платних послуг є договір (контракт) з
фізичною або юридичною особою, в якому
визначається порядок надання послуги,
розмір та терміни оплати за надану
послугу; заява фізичної особи (п.1.1
Порядку).

У р. 3 Порядку №383 вказаний механізм
визначення вартості послуг, пов'язаних
з навчанням громадян.

Згідно з п.п. 3.3.3. п. 3.3. р.3 Порядку № 383 в
окремих випадках, коли прямий
розрахунок не є можливим, вартість
господарських витрат визначається
виходячи із середніх фактичних витрат
на одну особу, що навчається (учня,
студента, курсанта, слухача) в місяць,
що склалися в закладі за минулий
звітний період (рік, квартал тощо).

У акті перевірки та запереченнях на
позов відповідач зазначив, що було
встановлено, що статті витрат
«Господарські витрати» та «Комунальні
послуги» позивачем при формуванні
платні за навчання на 2008-2009 учбовий рік
були розподілені на одного приведеного
студенту (контингенту), що на його думку
є порушенням п.п.3.3.3. Порядку № 383.

До матеріалів справ залучений
експертний висновок № 32 від 21.06.2010р., в
якому зазначено, що фактичні витрати
позивача за статтею «Господарські
витрати» за 2007 р. склали 1880047 грн.,
господарські витрати, які були
заплановані з урахуванням індексу
інфляції склали 2192135 грн. Саме ця сума
було включено до планової калькуляції
вартості навчання на 2008-2009 учбовий рік.
Експертом визначено, що господарські
витрати на 2008 р. було затверджено у
розмірі 1859874 грн., фактично витрачено
1693786,21 грн., на 2009 р. відповідно 4530946 грн.
та 2240970,76 грн. Бюджетне фінансування по
загальному фонду за статтею
«Господарські витрати у 2008-2009 р.р. не
здійснювалось. Тому, вказані витрати
були сплачені позивачем за рахунок
коштів, отриманих за платне навчання.
Отримання позивачем додаткових
грошових коштів для відшкодування
господарських витрат за період часу з
01.09.2008 р. по 20.02.2009 р. не здійснювалось. За
період часу з 01.09.2008 р. по 20.02.2009 р.
позивач мав необхідність отримати
1013787,90 грн. на комунальні витрати,
отримав у 2008 р. з Державного бюджету 942027
грн., фактичні витрати на комунальні
послуги у 2009 р. склали 1831634,13 грн.,
отримано з державного бюджету нам
відшкодування цих витрат 1201708грн.

Тобто, експертом зроблений висновок
про відсутність факту отримання
позивачем додаткових грошових коштів
для компенсації його витрат на
комунальні послуги за період часу з
01.09.2008 р. та 20.02.2009 р.

З урахуванням вищенаведеного,
здійснивши аналіз залучених до справи
доказів, суди першої та апеляційної
інстанцій дійшли правильного висновку
про необхідність задоволення
заявленого позову, оскільки всупереч
приписів частини другої ст. 71 КАС
України відповідач не надав
беззаперечних доказів обґрунтованості
його висновків, зазначених у спірному
рішенні.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що судами першої та
апеляційної інстанцій вірно
встановлені обставини справи, судові
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для їх скасування не
вбачається. Доводи касаційної скарги
висновків судів попередніх інстанцій
не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної інспекції з
контролю за цінами АР Крим залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду АР Крим від 23
вересня 2010 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 01 лютого 2011
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: