Справа № 2а-17740/09/0470
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/14437/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.,

Суддів: Вербицької О.В., Муравйова О.В.

при секретарі: Сватко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у
м.Дніпропетровську Державної
податкової служби

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 11
січня 2011 року

на ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 05 липня 2012 року

у справі №2а-17740/09/0470

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий Дім
«ЄвразРесурс» Україна» (надалі - ТОВ
«ТД «ЄвразРесурс» Україна»)

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у
м.Дніпропетровську (надалі - СДПІ по
роботі з ВПП у м.Дніпропетровську)

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

встановив:

У грудні 2009 року позивач звернувся до
суду з позовом в якому, з урахуванням
уточнень до позовних вимог, поставлено
питання про визнання: протиправними
дій СДПІ по роботі з ВПП у
м.Дніпропетровську щодо визнання
нікчемним договору про надання
маркетингових послуг №127/08 від 02.06.2008
року; протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №/0
від 10.06.2009 року, №/1 від 23.07.2009 року,
№/2 від 21.09.2009 року, №/3 від
30.12.2009 року, №/0 від 10.06.2009 року,
№/1 від 23.07.2009 року, №/2 від
21.09.2009 року, №/3 від 30.12.2009 року.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 11
січня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 05 липня 2012 року, позовні вимоги
задоволено частково. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення СДПІ по роботі з
ВПП у м.Дніпропетровську №/0 від
10.06.2009 року, №/1 від 23.07.2009 року,
№/2 від 21.09.2009 року, №/3 від
30.12.2009 року, №/0 від 10.06.2009 року,
№/1 від 23.07.2009 року, №/2 від
21.09.2009 року, №/3 від 30.12.2009 року. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції з висновками
якого погодилась колегія апеляційного
суду, виходили з того, що висновки,
викладені в акті перевірки податковим
органом, не відповідають дійсним
обставинам справи, а отже оскаржувані
податкові повідомлення-рішення
прийняті не обґрунтовано.

Не погоджуючись з рішеннями попередніх
судових інстанцій, СДПІ по роботі з ВПП
у м.Дніпропетровську звернулась із
касаційною скаргою до Вищого
адміністративного суду України, в якій
просить скасувати судові рішення та
постановити нове - про відмову у
задоволені позовних вимог, посилаючись
на неправильне застосування судами
попередніх інстанції норм
матеріального та порушення норм
процесуального права.

В письмових запереченнях на касаційну
скаргу позивач зазначає, що рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
постановлені з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
правову оцінку обставинам справи
судами надано правильно, а доводи
касаційної скарги є необґрунтованими.
Отже, позивач просить залишити
касаційну скаргу без задоволення, а
оскаржувані судові рішення - без змін.

Крім того, позивачем заявлено
клопотання про здійснення заміни
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий Дім
«ЄвразРесурс» Україна» його
правонаступником Публічним
акціонерним товариством «ЄВРАЗ СУХА
БАЛКА»

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника відповідача, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
наведені у скарзі, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено попередніми судовими
інстанціями, контролюючим органом
проведено планову виїзну перевірку ТОВ
«ТД «ЄвразРесурс» Україна» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 08.09.2006 року по 31.12.2008 року, про
що складено акт №481-08-02/3-34589080 від 01.06.2009
року.

Під час проведення перевірки, на думку
податкового органу, було встановлено
порушення позивачем:

-п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 з врахуванням п.п.5.3.9
п.5.3 ст.5, п.1.32 ст.1, п.п.8.1.1 п.8.1 п.п.8.2.1. п.8.2
ст. 8 з врахуванням п.п.1.20.1, п.1.32 ст.1,
п.п.7.4.1 та п.п.7.4.3 п.7.4 ст.7 3акону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», що призвело до заниження
податку на прибуток за період з 08.09.2006
року по 31.12.2008 рік на загальну суму
627544,00грн.;

- п.1 ст.4, п.п.7.4.1, п.п.7.4.2, п.п.7.4.4 п.7.4 ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість», що призвело до заниження
податку на додану вартість, у
перевіряємому періоді, на загальну
суму 485415,00грн.

На підставі зазначених висновків та
результатів апеляційного узгодження,
СДПІ по роботі з ВПП у
м.Дніпропетровську були прийняті
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення:

- №/0 від 10.06.2009 року, №/1 від
23.07.2009 року, №/2 від 21.09.2009 року,
№/3 від 30.12.2009 року, якими позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 624544,00грн. та застосовано
штрафні (фінансові) санкції у сумі
173916,00грн.;

- №/0 від 10.06.2009 року, №/1 від
23.07.2009 року, №/2 від 21.09.2009 року,
№/3 від 30.12.2009 року, якими позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 485415,00грн. та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції у сумі 242707,50грн.

Як вбачається з матеріалів справи, спір
між сторонами виник у зв'язку з тим, що
на думку податкового органу позивач не
правомірно включив до складу валових
витрат, внаслідок чого була завищена і
сума податкового кредиту: витрати на
маркетингові послуги отримані від ТОВ
«Інтерфор», оскільки отримана
інформація не була використана в
господарській діяльності позивача;
витрати по консультаційним послугам з
ведення податкового обліку від ТОВ
«Прайсуотерхаус Куперс», оскільки
відсутні документальні підтвердження
факту виконаних робіт та інформація
щодо обсягів та напрямків здійснення
консультативних послуг. Також,
податковий орган дійшов висновку, що
позивачем була визначена сума орендної
плати нижче рівня «звичайних цін», що
призвело до завищення амортизаційних
відрахувань.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, у перевіряємому періоді,
позивачем було укладено ряд угод, а
саме:

- з ТОВ «Інтерфор» (виконавець) договір
№127/08 від 02.06.2008 року, про надання
маркетингових послуг», відповідно до
умов якого, виконавець зобов'язується
провести маркетингове дослідження
«Дослідження ринку виробництва
коксуючого вугілля у Російській
Федерації»;

- з ТОВ «Прайсуотерхаус Куперс»
(виконавець) контракт б/н від 24.03.2008 року
про надання консультаційних послуг,
відповідно до умов якого, виконавець
зобов'язується надати консультації з
податкових та юридичних питань, з
питань фінансових та економічної
діяльності;

- з ТОВ «Бон Лайф» договір №126/08 від
03.09.2008 року щодо надання в оренду
готелю.

Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємства» валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) це сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

За змістом п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 зазначеної
норми права до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці.

Однак, п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємства» обумовлено, що не
належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Отже, обов'язковою умовою віднесення
витрат підприємства до складу валових
є документальне підтвердження таких
витрат та їх зв'язок з господарською
діяльністю платника.

Згідно з п.п.7.4.1, п.п.7.4.4 Закону України
«Про податок на додану вартість»
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8 1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку. Якщо платник податку
придбаває (виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту.

Системний аналіз пунктів 7.2, 7.4, 7.5
статті 7 зазначеної норми права дає
підстави стверджувати, що податкова
накладна, яка видається платником
податку, що поставляє послуги, на
вимогу їх отримувача є підставою для
нарахування податкового кредиту
останнього лише за умови здійснення
самої господарської операції.

Крім того, визначальним фактором для
формування податкового кредиту
платником податку на додану вартість є
подальше використання таких товарів
(послуг, основних фондів) в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності такої особи
платника податку.

З огляду на вищевикладене, аналіз
реальності господарської діяльності
повинен здійснюватися на підставі
даних податкового, бухгалтерського
обліку платника податків та
відповідності їх дійсному
економічному змісту.

Отже, наведені вище правові норми
дозволяють платнику податку формувати
податковий кредит та валові витрати за
наявності реально вчинених
господарських операцій з метою їх
використання у власній господарській
діяльності та на підставі відповідних
розрахункових платіжних та інших
документів, обов'язковість веденні і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підтвердження реального виконання
умов договору щодо надання
маркетингових послуг, позивачем були
надані копії акту прийому-передачі
виконаних робіт б/н від 10.09.208 року та
рахунок №4904 від 11.09.208 року, звіт про
проведенні маркетингові дослідження.

При розгляді справи суди попередніх
інстанцій дійшли висновку, що сфера
проведених досліджень цілком
відповідає діяльності позивача,
висновки маркетингового дослідження
були використані в господарській
діяльності товариства.

На підтвердження зазначених обставин,
позивачем долучено до матеріалів
справи копії контрактів: №83/08 від 16.06.2008
року з Компанією «Carbo Chemicals GmbH», щодо
придбання коксуючого вугілля; №98/08 від
25.07.2008 року з Компанією KS «PROXIMUS», щодо
придбання коксуючого вугілля.

Щодо надання позивачу консультативних
послуг ТОВ «Прайсуотерхаус Куперс»,
суди задовольняючи позовні вимоги в
цій частині зазначили, що надання даних
послуг контрагентом позивача
безумовно пов'язано з його
господарською діяльністю.

На підтвердження належного виконання
умов контракту позивачем до матеріалів
справи долучені копії актів надання
послуг б/н від 26.09.2008 року, від 10.07.2008
року, від 27.03.2008 року, від 23.03.2008 року,
рахунок -фактур, копії банківських
виписок.

Щодо висновків податкового органу про
завищення позивачем амортизаційних
відрахувань у 4 кварталі 2008 року, слід
зазначити наступне.

Відповідно до п.п.8.2.1 п.8.2 ст.8 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», під терміном «основні
фонди» слід розуміти матеріальні
цінності, що призначаються платником
податку для використання у
господарській діяльності платника
податку протягом періоду, який
перевищує 365 календарних днів з дати
введення в експлуатацію таких
матеріальних цінностей, та вартість
яких перевищує 1000 гривень і поступово
зменшується у зв'язку з фізичним або
моральним зносом.

Під час проведення перевірки фахівці
контролюючого органу прийшли до
висновків, що підприємство за
операцією надання в оренду будівлі
готелю за цінами нижче звичайних
(амортизаційних відрахувань) отримало
збитки у розмірі 509436,94грн, а отже на
зазначену суму амортизаційні
відрахування повинні бути зменшені у
відповідному періоді.

На думку податкового органу здача
будівлі готелю, на таких збиткових для
позивача умовах, має на меті
приховування прибутку від
оподаткування.

Задовольняючи позовні вимоги в цій
частині, суди попередніх інстанцій
виходили з того, позивач діяв на
підставі та в межах чинного
законодавства, а податковому органу
потрібно було вибрати інший суттєвий
показник для аналітичних дій стосовно
даного випадку.

Відповідно до п.п.1.20.1 п.1.20 ст.1 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» якщо цим пунктом не
встановлено інше, звичайною вважається
ціна товарів (робіт, послуг), визначена
сторонами договору. Якщо не доведене
зворотне, вважається, що така звичайна
ціна відповідає рівню справедливих
ринкових цін. Справедлива ринкова ціна
- це ціна, за якою товари (роботи,
послуги) передаються іншому власнику
за умови, що продавець бажає передати
такі товари (роботи, послуги), а
покупець бажає їх отримати за
відсутності будь-якого примусу, обидві
сторони є взаємно незалежними юридично
та фактично, володіють достатньою
інформацією про такі товари (роботи,
послуги), а також ціни, які склалися на
ринку ідентичних (а за їх відсутності -
однорідних) товарів (робіт, послуг).

Згідно з п.п.1.20.2 п.1.20 ст.1 зазначеної
норми права для визначення звичайної
ціни товару (робіт, послуг)
використовується інформація про
укладені на момент продажу такого
товару (роботи, послуги) договори з
ідентичними (однорідними) товарами
(роботами, послугами) у співставних
умовах. Зокрема, враховуються такі
умови договорів, як кількість (обсяг)
товарів (наприклад, обсяг товарної
партії), строки виконання зобов'язань,
умови платежів, звичайних для такої
операції, а також інші об'єктивні умови,
що можуть вплинути на ціну. При цьому
умови договорів на ринку ідентичних (у
разі їх відсутності - однорідних)
товарів (робіт, послуг) визнаються
співставними, якщо відмінність між
такими умовами суттєво не впливає на
ціну, або може бути економічно
обґрунтована. При цьому враховуються
звичайні при укладанні угод між
непов'язаними особами надбавки чи
знижки до ціни.

Як вбачається з п.п.7.4.1, п.п.7.4.3 п.7.4 ст.7
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» доход, отриманий
платником податку від продажу товарів
(робіт, послуг) пов'язаним особам,
визначається виходячи із договірних
цін, але не менших за звичайні ціни на
такі товари (роботи, послуги), що діяли
на дату такого продажу. Положення
підпунктів 7.4.1, 7.4.2 поширюються також на
операції з особами, які не є платниками
податку, встановленого статтею 10 цього
Закону, або сплачують податок на
прибуток за іншими, ніж платник
податку, ставками.

Доводи касаційної скарги не
спростовують зазначених висновків
суду.

За таких обставин, судами першої та
апеляційної інстанцій, виконано всі
вимоги процесуального законодавства,
всебічно перевірено обставини справи,
вирішено справу у відповідності з
нормами матеріального права,
постановлено обґрунтовані рішення, в
яких повно відображені обставини, що
мають значення для справи. Висновки
судів про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються доказами,
дослідженими у судовому засіданні, а
тому підстав для їх перегляду з
мотивів, викладених в касаційній
скарзі не вбачається.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

ухвалив:

Замінити Товариство з обмеженою
відповідальністю «Торговий Дім
«ЄвразРесурс» Україна» його
процесуальним правонаступником
Публічним акціонерним товариством
«ЄВРАЗ СУХА БАЛКА».

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м.Дніпропетровську Державної
податкової служби - залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 11
січня 2011 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 05 липня 2012
року - залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки встановлені ст.ст.236-238 КАС
України.

Головуючий:
___________________ Н.Є. Маринчак

Судді:
___________________ О.В. Вербицька

___________________ О.В. Муравйов