Справа № 815/5596/14
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2014-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

815/5596/14

Справа № 815/5596/14

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року м.Одеса

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні 16.10.2014 року представником позивача не було заявлено клопотань про витребування додаткових письмових доказів чи допиту свідків і експертів по цій справі. Представник відповідача був сповіщений належним чином про день, час та місце слухання справи (а.с.198), але не прибув в судове засідання без поважних причин, а тому, на підставі положень ч.6 ст.128 КАС України, суд ухвалив розглянути цю справу в порядку письмового провадження 22.10.2014 року за наявними в справі письмовими доказами та запереченнями.

Дослідивши наявні в справі письмові докази суд встановив наступні факти та обставини:

Відповідач – ДПІ у Приморському районі м.Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області на підставі ст.1 Закону України «Про державну податкову службу» є місцевим підрозділом центрального органу державної виконавчої влади та згідно ст.ст.7,10,11 цього ж Закону здійснює повноваження щодо встановлення порушень податкового законодавства, нарахування та стягнення заборгованості з податків та зборів, штрафних санкцій, а тому позовні вимоги щодо оскарження його актів з цього приводу, на підставі положень ст.55 Конституції України, п.1 ч.2 ст.17, ст.104 КАС України підвідомчі адміністративним судам та повинні розглядатись у порядку адміністративного судочинства.

На підставі наказу керівника ДПІ на проведення перевірки від 09.07.2014 року №1572 (а.с.21) та направлення на проведення перевірки (а.с.22) посадовими особами відповідача в період з 09.07.2014 року по 15.07.2014 року була проведена виїзна документальна перевірка позивача щодо підтвердження взаємовідносин з ТОВ «Тех-Трейдінг» Код ЄДРПОУ 3878848 та ТОВ «Компанія Горизонт плюс» за квітень 2014 року.

За результатами зазначеної перевірки був складений акт №4182/15-53-22-03/37946382 від 22.07.2014 року (а.с.28-36), на підставі якого було встановлено заниження податку на додану вартість на суму 303227,60 грн., у зв’язку із порушенням позивачем положень п.186.1 ст.186, п.п.198.2,198.3 п.198 ст.198, Податкового кодексу України.

Представник позивача не погоджується з прийнятим податковим повідомленням-рішенням оскільки вважає, що операції по наданню послуг з виготовлення та монтажу та будівництва були фактичними, мали на меті досягнення певної комерційної мети, фактично оплачені, підрядні роботи та будівельні послуги з будівництва фундаментів підтверджені первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, а тому позивач правомірно сформував суми податкового кредиту з ПДВ у вказаних податкових періодах на підставі факту проведення оплати вартості товарів, в тому числі ПДВ та отримання від постачальника податкових накладних на відповідні суми.

Представник відповідача – ДПІ у Приморському районі м.Одеси у письмових запереченнях зазначив, що хоча суми ПДВ за вказані податкові періоди й була формально сплачена та підтверджена наявними документами, але фактичних доказів поставки товарів (послуг) позивачу його контрагентами надано не було ні під час проведення перевірки ні на теперішній час, при цьому матеріали зустрічних перевірок з контрагентом позивача за господарськими операціями, підтверджують позицію посадових осіб органу ДПС щодо сумнівів товарності вказаних операцій, що позбавляло позивача право на формування податкового кредиту з ПДВ у відповідних податкових періодах.

Розглянувши оскаржені акти суб’єкту владних повноважень, суд виходячи з положень ч.3 ст.2 КАС України, проходить до висновку, що оскаржуване позивачем податкове повідомлення-рішення відповідає вимогам закону, виходячи з наступного.

Частина 2 статті 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у

справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень

адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах

повноважень та й спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з

використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При визначенні суми податку на додану вартість, що підлягає включенню до податкового кредиту та подальшому бюджетному відшкодуванню, податковий орган враховував наступні норми Податкового кодексу України.

Так, відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов’язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов’язаних з визначенням об’єктів оподаткування та/або податкових зобов’язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов’язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 198.2 ст.198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунку платника податку на оплату товарів (послуг); дата отримання платником податку товарів (послуг), що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв’язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пукнтом 198.6 ст.198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв’язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

У відповідності до приписів ч.4, ч.5 ст.11 КАС України судом під час офіційного з’ясування обставин справи досліджувалось питання щодо товарності угод за якими позивач формував податковий кредит з ПДВ у звітних податкових періодах.

16.01.2014 року між ТОВ «Єврострой Сервіс» та ТОВ «Тех-Трейдінг» був укладений контракт №4633 (а.с.101-102) на проведення підрядних робіт з виготовлення та монтаж металоконструкцій згідно затвердженої документації з матеріалів замовника.

17.01.2014 року вказані матеріали були передані замовником підряднику, що підтверджується актом приймання-передачі (а.с.103).

Факт виконання умов договору з боку підрядника підтверджується протокол узгодження договірної ціни, актами приймання виконаних робіт, довідкою про вартість виконаних робіт, податковими накладними контрагента, товарно-транспортними накладними щодо перевезення виготовлених металоконструкцій до місця призначення (а.с.104-132).

Підтвердженням оплати вартості наданих послуг, в тому числі ПДВ є платіжне доручення позивача від 28.03.2014 року №172 (а.с.120).

17.01.2014 року між ТОВ «Єврострой Сервіс» та ТОВ «Компанія Горизонт плюс» був укладений контракт №4635 (а.с.133-134) на проведення підрядних робіт з виготовлення та монтаж технологічних металоконструкцій згідно затвердженої документації з матеріалів замовника.

17.01.2014 року вказані матеріали були передані замовником підряднику, що підтверджується актом приймання-передачі (а.с.139).

Факт виконання умов договору з боку підрядника підтверджується протокол узгодження договірної ціни, актами приймання виконаних робіт, довідкою про вартість виконаних робіт, податковими накладними контрагента, товарно-транспортними накладними щодо перевезення виготовлених металоконструкцій до місця призначення (а.с.135-149).

Підтвердженням оплати вартості наданих послуг, в тому числі ПДВ є платіжне доручення позивача від 16.04.2014 року №179 (а.с.144).

21.03.2014 року між ТОВ «Єврострой Сервіс» та ТОВ «Компанія Горизонт плюс» був укладений контракт №4637 (а.с.150-151) на проведення підрядних робіт з будівництва чотирьох бетонних фундаментів під силосі для зберігання зерна згідно затвердженої документації з матеріалів замовника.

21.03.2014 року вказані матеріали були передані замовником підряднику, що підтверджується актом приймання-передачі (а.с.161).

Факт виконання умов договору з боку підрядника підтверджується протокол узгодження договірної ціни, актами приймання виконаних робіт, довідкою про вартість виконаних робіт, локальними сметами про вартість робіт, податковими накладними контрагента, звітами про фактичну вартість виконаних будівельних робіт (а.с.152-182).

Підтвердженням оплати вартості наданих послуг, в тому числі ПДВ є платіжні доручення позивача від 17.04.2014 року №181 та від 28.04.2014 року №185 (а.с.139,178).

Представник відповідача вважає, що вищенаведені угоди з боку позивача укладені без мети настання реальних насідків та вигоди від цих угод для позивача, а лише з метою отримання чи надання податкової вигоди, що спростовується наступним.

Згідно ст.3 Господарського кодексу України від 16.01.2003 року №436-IV з урахуванням змін та доповнень під господарською діяльністю розуміється діяльність суб’єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємством, а суб’єкти підприємства – підприємцями.

Згідно ст..42 Господарського кодексу України від 16.01.2003 року №436-IV з урахуванням змін та доповнень підприємство – це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб’єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Проведення будь-якої господарської операції підприємства фіксується і підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-ХIV (зі змінами та доповненнями) на даних бухгалтерського обліку ґрунтуються фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, тобто первинні документи з відображення господарських операцій є основою і для податкового обліку.

Представник відповідача вважає зазначені вище докази недостатніми для підтвердженням фактичного виконання наданих підрядних та будівельних робіт з боку контрагентів позивача.

Але такий висновок посадових осіб органу ДПС України є помилкових з наступних підстав:

Пунктом 2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірювач, базуються на даних бухгалтерського обліку.

Пунктом 1 ст.9 цього ж Закону встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо же неможливо – безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 (надалі – Положення) під первинними документами розуміються документи, створені у письмовій або електронній формах, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до п.2.4 Положення первинні документи повинні мати такі обов’язкові реквізити: найменування підприємства, установи від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральній та /або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис особи, що брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п.2.5 Положення документ повинен бути підписаний особисто та підпис може бути скріплений печаткою.

Таким чином, зазначені вище документи первинного бухгалтерського та податкового обліку складені у відповідності до приписів діючого законодавства, мають всі необхідні для цього реквізити, а тому відповідає критеріям належного доказу, визначеного ст.70 КАС України.

Представником відповідача разом із письмовими запереченнями не надано додаткових доказів, які б спростовували або ставили під сумнів надані представником позивача первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, в зв’язку із чим, суд погоджується з позицією представника позивача про те, що надані ним письмові докази є достатніми для доведення факту надання підрядних послуг з виготовлення та монтажу металоконструкцій та надання будівельних послуг його контрагентами, а тому висновок податкового органу про безтоварність таких угод є помилковим, в зв’язку із чим, прийняте ним податкове повідомлення-рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню на підставі положень ч.2 ст.162 КАС України.

Судові витрати розподілити у відповідності до вимог ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст.94,158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання повного тексту постанови.

Суддя Єфіменко К.С.