Справа № 820/16178/14
Суддя: Бездітко Д.В.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

16 жовтня 2014 р.
№ 820/16178/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого - Судді Бездітка Д.В.,

при секретарі судового засідання -
Ділбарян А.О.,

за участю: представника позивача -
Білоус В.В.,

представника відповідача - Іхненко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського
окружного адміністративного суду
адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТОЙ-ТОЙ Україна"

до Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області

про скасування податкових
повідомлень-рішень ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "ТОЙ-ТОЙ Україна",
звернувся до Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
відповідача, Державної податкової
інспекції у Київському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області, в
якому просить суд:

- визнати недійсним та скасувати у
повному обсязі податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області №
від 21.06.2014 року;

- визнати недійсним та скасувати у
повному обсязі податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області № без
номера від без дати (№ від 21.06.2014
р. у хибному розумінні органів доходів
і зборів).

Свій позов позивач обґрунтував тим, що
при проведенні перевірки контролюючим
органом та при оформленні її
результатів мало місце не дотримання
вимог податкового законодавства,
висновки акту перевірки є
неправомірними, а оскаржувані
податкові повідомлення-рішення
прийняті з порушенням норм діючого
законодавства України, що є підставою
для їх скасування.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги в
повному обсязі з підстав зазначених у
позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав та
просив в їх задоволенні відмовити
через безпідставність. Згідно наданих
до суду письмових заперечень пояснив,
що оскаржувані в даній справі
податкові повідомлення-рішення №
від 21.06.2014 року та № від
21.06.2014 р. є цілком законними та
обґрунтованими, винесеними відповідно
до чинного законодавства, а позовні
вимоги позивача є безпідставними та
необґрунтованими.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши
доводи позову, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
зібрані по справі докази в їх
сукупності, проаналізувавши зміст норм
матеріального і процесуального права,
які врегульовують спірні
правовідносини, суд вважає, що позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що Державною
податковою інспекцією у Київському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області на
підставі наказу від 23.05.2014 р. №693 та
п.п.78.1.11 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу
України було проведено позапланову
виїзну документальну перевірку
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТОЙ-ТОЙ Україна" () з питань дотримання вимог
податкового та іншого законодавства по
взаємовідносинам з ТОВ «Гранд Тайм»
() за період з 01.01.2013 р. по
01.04.2014 р., за результатами якої
відповідачем складено акт №1708/23-5/35970633
від 05.06.2014 р.

У вказаному акті перевірки містяться
висновки про порушення ТОВ "ТОЙ-ТОЙ
Україна":

- ст. 185, п.198.1, п.198.3, 198.6 ст.198 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VI (зі
змінами та доповненнями), в результаті
чого платником завищено податковий
кредит на загальну суму 90812,0 грн., в т.ч.
за жовтень 2013р. на суму ПДВ 9760,0 грн., за
листопад 2013р. на суму ПДВ 71292,0 грн., за
грудень 2013р. на суму ПДВ 9760,0 грн.;

- п.138.2, п.138.5 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України від 02.12.2010
р. №2755-VI (зі змінами та доповненнями)
завищено суму витрат, що враховуються
при визначенні об'єкта оподаткування в
частині взаємовідносин з ТОВ «Грант
Тайм» (), на суму 454060,0
грн. у т.ч. за 2013р. на суму 454060,0 грн., в
результаті чого занижено податок на
прибуток на суму 86270,0 грн., а саме за 2013р.
у сумі 86270,0 грн.

На підставі висновків акту перевірки
№1708/23-5/35970633 від 05.06.2014 р. Державною
податковою інспекцією у Київському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
прийнято податкові
повідомлення-рішення:

- № від 21.06.2014 року, яким ТОВ
"ТОЙ-ТОЙ Україна" збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на прибуток приватних
підприємств у сумі 107837,50 грн., в т.ч. за
основним платежем 86270,0 грн., за
штрафними (фінансовими санкціями) 21567,5
грн.;

- № без номера від без дати (№ від
21.06.2014 р.), яким ТОВ "ТОЙ-ТОЙ Україна"
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на прибуток додану
вартість у сумі 136218,0 грн., в т.ч. за
основним платежем 90812,0 грн., за
штрафними (фінансовими санкціями) 45406,0
грн.

Позивач скористався правом оскарження
податкових повідомлень - рішень в
процедурі адміністративного
оскарження, направив скаргу №54 від
07.07.2014 р. до Головного управління
Міндоходів у Харківській області.
Згідно Рішення за результатами
розгляду скарги №5322/10/20-40-10-04-17 від
12.08.2014 р. Головним управлінням
Міндоходів у Харківській області
залишено без змін податкові
повідомлення - рішення, а скаргу ТОВ
"ТОЙ-ТОЙ Україна" без задоволення.

Представником контролюючого органу в
судовому засіданні зазначено про
технічну помилку при зазначенні номера
та дати податкового повідомлення -
рішення, та в рішенні №5322/10/20-40-10-04-17 від
12.08.2014 р. вказано вірну дату та номер
оскаржуваного податкового
повідомлення - рішення, а саме №
від 21.06.2014 р.

Рішенням про результати розгляду
повторної скарги №2830/6/99-99-10-01-15 від
04.09.2014 р. Державна Фіскальна служба
України залишила без змін податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області та
рішення Головного управління
Міндоходів у Харківській області
№5322/10/20-40-10-04-17 від 12.08.2014 р.

Перевіряючи вказані в акті перевірки
висновки відповідача і винесені на їх
підставі спірні правові акти
індивідуальної дії на відповідність
вимогам ч.3 ст.2 КАС України, суд
приходить до наступних висновків.

Контролюючим органом під час
проведення перевірки встановлено, що в
перевіряємий період позивач мав
господарські взаємовідносини з ТОВ
«Грант Тайм» ().

Судом встановлено, що ТОВ "ТОЙ-ТОЙ
Україна" було укладено з ТОВ «Грант
Тайм» договір про надання послуг № 48-13
від 01.10.2013р., за яким Замовник (ТОВ
"ТОЙ-ТОЙ Україна") доручає і оплачує, а
Виконавець (ТОВ «Грант Тайм») бере на
себе зобов'язання надати послуги з
проведення рекламних акцій з метою
стимулювання кінцевих споживачів -
фізичних осіб на придбання продукції,
якою володіє Клієнт Замовника, та на
умовах, що визначені Договором чита
додатковими угодами до нього. (п.1.1
Договору).

Відповідно до п.1.2. Договору під
послугами, що є предметом цього
Договору сторони розуміють:
виготовлення або закупівля та
розміщення рекламних матеріалів (РОSM);
підготовка та залучення
промо-персоналу для проведення
промоактивності; розповсюдження
акційних товарів кінцевим споживачам;
організація технічної підтримки акції
(використання і обслуговування
абонентських скриньок, інше); розробка
механіки і Офіційних Правил акцій;
проведення конкурсів, в межах акцій;
організація нагородження переможців
акцій; роздача акційного товару
кінцевим споживачам - покупцям товару;
інші дії по здійсненню рекламної акції,
що вказані в додатках договору.

У Додаткових угодах до договору про
надання послуг №48-13 від 01.10.2013 р. №1 від
01.10.2013 р., №2 від 01.11.2013 р., №3 від 01.12.2013 р.,
а саме в п.2.1 встановлені умови надання
послуг, за якими Замовник доручає, а
Виконавець зобов'язується надати
рекламні послуги, а саме: надати та
підготовити промоперсонал для акції;
інформувати покупців про акційну
продукцію; продемонструвати акційну
продукцію покупцям.

На підтвердження виконання договору
про надання послуг № 48-13 від 01.10.2013р.,
представником позивача надані акти
здачі - прийняття робіт (надання послуг)
№ГТ-4813/1 від 31.10.2013 р., №ГТ-48/13/2 від 30.11.2013
р., №ГТ-48-13/3 від 31.12.2013 р. та податкові
накладні № 774 від 31.10.2013 р. на загальну
суму з ПДВ 58560,0 грн., №625 від 30.11.2013 р. на
загальну суму з ПДВ 58560,0 грн., №487 від
31.12.2013 р. на загальну суму з ПДВ 58560,0 грн.
(т.1 а.с.122-127).

Суд зазначає, що представник позивача в
судове засідання не надав ніяких
доказів на підтвердження фактичного
виконання п.2.1. Додаткових угод до
договору про надання послуг №48-13 від
01.10.2013 р. №1 від 01.10.2013 р., №2 від 01.11.2013 р.,
№3 від 01.12.2013 р., а саме доказів: надання
та підготовки промоперсоналу для
акції; інформування покупців про
акційну продукцію; демонстрацію
акційної продукції покупцям.

Відповідно до п.2.1.6 Договору № 48-13 від
01.10.2013р. на замовлення замовника та в
узгодженій формі надавати звіти
(фотозвіти) про перебіг проведення
Акції.

До матеріалів справи представником
позивача не надано доказів узгодження
форми звітів та долучені копії
фотознімків на аркушах А-4, з яких
взагалі неможливо встановити місце та
час коли зроблено фотознімки, на
виконання умов якого саме Договору
зроблені вказані фотознімки.

Згідно з п.3.2 Договору № 48-13 від 01.10.2013р.
по закінченні виконання послуг по
проведенню Акції та за цим Договором та
Додатками до нього Сторони підписують
Акти приймання-передачі наданих
послуг. Акти приймання-передачі
наданих послуг підписуються на
підставі звітів Виконавця, зазначених
в цьому Договорі, прийнятих Замовником.

Таким чином, в порушення вказаного п.3.2
Договору, представником позивача не
надано звітів на виконання послуг по
проведенню Акції, які відповідно до
вказаного пункту Договору є підставною
для підписання актів приймання -
передачі наданих послуг.

Долучена до матеріалів справи копія
звіту не приймається судом як належний
та допустимий доказ, оскільки з
вказаної копії неможливо встановити
походження звіту, та в рамках виконання
умов якого саме Договору його складено.

Крім того, із досліджених судом актів
приймання - передачі наданих послуг
неможливо встановити на виконання яких
саме послуг підписані вказані акти,
оскільки в актах вказані роботи -
рекламні послуги, а не як передбачено п.
п.2.1 Додаткових угод, надання та
підготовка промоперсоналу для акції;
інформування покупців про акційну
продукцію; демонстрація акційної
продукції покупцям.

Акти приймання - передачі наданих
послуг №ГТ-48/13/2 від 30.11.2013 р. та №ГТ-48-13/3
від 31.12.2013 р. мають дефекти змісту та
походження, а саме не вказано місце
складання актів.

За умовами п.3.3. Договору № 48-13 від
01.10.2013р. вказані в акті
приймання-передачі наданих послуг суми
сплачуються Замовником Виконавцю
відповідно до виставлених Виконавцем
рахунків-фактур протягом 10 календарних
днів з дати отримання таких рахунків та
відповідних податкових накладних та за
умови підписання Сторонами Акту
приймання - передачі наданих послуг.

Суд зазначає, що представником
позивача в порушення п.3.3. Договору не
надано до матеріалів справи рахунків -
фактур.

Також, між ТОВ "ТОЙ-ТОЙ Україна" було
укладено з ТОВ «Грант Тайм» договір про
надання послуг №64-13 від 31.10.2013р., за яким
з метою збільшення обсягу продажів
товарів Замовником (ТОВ "ТОЙ-ТОЙ
Україна"), Виконавець (ТОВ «Грант Тайм»)
надає Замовнику інформаційні, рекламні
та інші послуги (п.1.1 Договору №64-13 від
31.10.2013р.).

Відповідно до п.1.2, 1.3 Договору
предметом даного Договору є надання
Виконавцем послуг, щодо просування
товару (торгової марки) в регіонах
України на умовах, передбачених
Договором. Послуги щодо просування
товару (торгової марки) передбачають
надання наступної інформації:

контроль розміщення акційного товару у
торгівельному залі;

проведення інформаційного
обслуговування товарів, які
постачаються Замовником для
проведення рекламної акції, та
цільового опитування клієнтів, як
фактичних так і потенційних;

інформування покупців щодо рекламних
акцій Замовника, у тому числі шляхом
розміщення інформації на рекламних
носіях, обраних Виконавцем;

інформування Замовника щодо залишку
акційних товарів на полицях
торгівельних точок;

надання інформації Замовнику стосовно
зміни попиту на акційні товари, що
поставляються Замовником;

проведення аналізу
рекламно-інформаційної продукції за
аналогічними видами продукції;

проведення аналізу результатів
маркетингових досліджень, формування
висновків і рекомендацій.

Суд зазначає, що представник позивача
не надав до матеріалів справи доказів
виконання п.1.2, 1.3 Договору та доказів
фактичного надання послуг щодо
просування товару (торгової марки), які
передбачають надання інформації,
вказаної вище.

Згідно п.1.4. Договору, вся
консультаційна інформація надається
Виконавцем Замовнику в усній формі, або
в іншій формі, погодженій Сторонами.

Доказів щодо погодження сторонами
форми надання консультаційних послуг
представником позивача до матеріалів
справи не надано.

До матеріалів справи на підтвердження
виконання вказаних умов договору
долучені акт здачі - прийняття робіт
(надання послуг) №ГТ-64-13/1 від 29.11.2013 р.,
податкова накладна №1088 від 29.11.2013 р. на
загальну суму з ПДВ 369192,0 грн., платіжні
доручення №848 від 20.12.2013 р. та №818 від
10.12.2013 р.

Вартість послуг за Договором №64-13 від
31.10.2013р. визначається в сумі 369192,0 грн.,
включаючи ПДВ (п.3.1 Договору).

Жодних пояснень чи доказів щодо
економічної обґрунтованості
визначення ціни договору
представником позивача до матеріалів
справи не надано.

Крім того, із дослідженого судом акта
приймання - передачі наданих послуг
неможливо встановити на виконання яких
саме послуг підписаний вказаний акт,
оскільки в акті вказані роботи -
рекламні послуги, а жодних послуг,
перелічених в п.1.3. Договору №64-13 від
31.10.2013р. не вказано.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що з наданих до суду актів приймання -
передачі наданих послуг та податкових
накладних неможливо встановити за які
саме рекламні послуги проведено
розрахунок.

Крім того, суд вважає за необхідне
зазначити, що представником
відповідача долучена до матеріалів
справи інформація щодо поданих
декларацій ТОВ «Грант Тайм» (), відповідно до якої загальна сума
податкового кредиту підприємства
контрагента позивача в періодах, що
перевірявся контролюючим органом,
становить понад 63 961 176,0 грн.

Відповідно до відомостей акту від
16.04.20.14 року №1057/2659/22-02/38123047 перевіркою
ТОВ «Грант Тайм» встановлено
відсутність будь-якої інформації про
наявні складські приміщення, наявність
автомобільного чи іншого транспорту,
устаткування, а також трудових
ресурсів, що необхідно для здійснення
фінансово-господарської діяльності
підприємства.

Враховуючи вищевикладені факти, суд
зазначає, що в ході розгляду справи
встановлена нереальність та
фіктивність укладених правочинів, а
надані документи не відповідають
вимогам чинного законодавства України
та не можуть вважатися доказами по
справі, в розумінні положень глави 6
розділу 2 КАС України.

Так, відповідно до вимог статті 71 КАС
України, передбачено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Пунктом 198.1. ст. 198 ПК України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Положеннями п. 198.2. ст.198 Податкового
кодексу України визначено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3. ст. 198 ПК України визначено,
що податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

На підставі п.198.6. ст.198 Податкового
Кодексу України, не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку контролюючим органом
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

Суд зазначає, що наявність податкових
накладних не є вичерпною умовою для
формування податкового кредиту
підприємства платника податків.

Що стосується завищення валових витрат
в силу визнання нікчемними
відповідачем укладених правочинів суд
зазначає наступне.

Згідно з абз.1 п.138.2 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно п.138.8 ст.138 Податкового кодексу
України, собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, а саме: прямих матеріальних
витрат; прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну).

Згідно з п.п. 139.1.9, п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України витрати,
що не враховуються при визначенні
оподатковуваного прибутку не
включаються до складу витрат: витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Згідно з ч. 1 ст.2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта
владних повноважень має бути законними
та обґрунтованими, прийнятими чи
вчиненими в межах наданих повноважень,
мати під собою конкретні об'єктивні
факти, на підставі яких його ухвалено
або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст.
2 КАС України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, перевіряє чи
прийнято такі рішення на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, з використанням повноважень з
метою, з якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення, безсторонньо
(неупереджено), добросовісно,
розсудливо, з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації,
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення,
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення, своєчасно,
тобто протягом розумного строку. Також
рішення суб'єкта владних повноважень
на може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем до матеріалів справи не
надано документів, які б спростовували
висновки контролюючого органу, що
зазначені в акті перевірки про
встановлені порушення податкового
законодавства.

За таких обставин, висновки
контролюючого органу, що викладені в
акті перевірки відповідають дійсності,
оскаржувані податкові повідомлення -
рішення, відповідають ч.3 ст.2 КАС
України, а тому позовні вимоги позивача
є необґрунтованими, спростовуються
зібраними доказами по справі та не
підлягають задоволенню.

На виконання вимог КАС України, а саме
Глави 7 Розділу 2, суд вважає за
необхідне розподілити судові витрати.

Суд зазначає, що порядок та розмір
сплати судового збору визначений
Законом України "Про судовий збір" від 8
липня 2011 року № 3674-VI.

Законом України "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
сплати судового збору" від 19.09.2013 року N
590-VII, який набув чинності 23.10.2013 року,
внесені зміни до Закону України "Про
судовий збір", зокрема, відповідно до
підпункту 1 пункту 3 частини другої
статті 4 Закону України "Про судовий
збір" судовий збір за подання до
адміністративного суду
адміністративного позову майнового
характеру становить 2 відсотки розміру
майнових вимог, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Частиною третьою статті 4 Закону
України "Про судовий збір" встановлено,
що під час подання адміністративного
позову майнового характеру
сплачується 10 відсотків розміру ставки
судового збору. Решта суми судового
збору стягується з позивача або
відповідача пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Таким чином, відповідно до відхиленої
частини вимоги, суд вважає за необхідне
стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТОЙ-ТОЙ Україна"
решту суми судового збору в розмірі
4384.80 грн. на користь Державного бюджету
України.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України у
разі ухвалення судового рішення на
користь сторони, яка є суб'єктом
владних повноважень, сплачений судовий
збір позивачу не повертається.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 160,161,162,163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТОЙ-ТОЙ Україна" до
Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТОЙ-ТОЙ Україна" () суму судового збору в
розмірі 4384.80 грн. (чотири тисячі триста
вісімдесят чотири гривні 80 копійок) на
користь Державного бюджету України
(отримувач: УДКСУ у Червонозаводському
районі м.Харкова Харківській області,
код: 37999628, МФО банку: 851011, назва банку: ГУ
ДКСУ в Харківській області, рахунок
4011, призначення платежу: Судовий
збір).

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено КАС України,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 21
жовтня 2014 року.

Суддя
Д.В. Бездітко