Справа № 810/5646/14
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2014-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2014 року
810/5646/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі: головуючого судді -
Балаклицького А.І., розглянувши в
порядку письмового провадження в м.
Києві адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Птахофабрика
Київська"доБроварської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській областіпровизнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Птахофабрика
Київська" звернулось до Київського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Броварської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 12.06.2014 №.

В обґрунтування позовних вимог
позивачем зазначено, що висновки Акта
перевірки є безпідставними, оскільки
господарські операції з ТОВ "Анкомтех
Сервіс" мали реальний характер - товар
поставлений та оплачений позивачем. Як
стверджує позивач, реальність
господарських операцій з даним
контрагентом підтверджуються
первинними бухгалтерськими та іншими
документами.

Представник відповідача позову не
визнав, надав суду письмові
заперечення, в яких просив суд у
задоволенні позову відмовити з
мотивів, які ґрунтуються на висновках,
викладених в акті перевірки.

До початку розгляду справи по суті
представники сторін подали до суду
заяви про розгляд справи за їх
відсутності в порядку письмового
провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу
адміністративного судочинства України
судовий розгляд справи здійснюється в
порядку письмового провадження, якщо
всі особи, які беруть участь у справі
заявили клопотання про розгляд справи
за їх відсутності.

За таких обставин, судом визнано за
можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження на підставі
наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши всі фактичні обставини,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
з таких підстав.

Судом встановлено, що в травні 2014 року
посадовою особою Броварської ОДПІ ГУ
Міндоходів у Київській області згідно
п.п.20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п.75.1.2 п. 75.1 ст. 75,
п.п.78.1.11 п. 78.1 ст. 78 ПК України, наказу
Броварської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Київській області від 12.05.2014 №454,
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку ТОВ "Птахофабрика
Київська" з питань дотримання вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинах з ТОВ "Анкомтех
Сервіс" за період з 01.10.2012 по 31.03.2013, за
результатами якої складено Акт від
26.05.2014 №276/10-06-22-01/5513187 (надалі - Акт
перевірки).

Так, за результатами проведеної
перевірки посадова особа податкового
органу дійшла висновку про порушення
позивачем п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 209.2
ст.209 ПК України, в результаті чого
занижено суму податку на додану
вартість, яка акумулюється
сільськогосподарськими
підприємствами на спеціальних
рахунках, у розмірі 2800,00 грн.

Як вбачається з акту перевірки,
підставою для висновку про порушення
позивачем вимог податкового
законодавства є постанова прокуратури
Запорізької області від 10.04.2014 про
призначення документальної перевірки
ТОВ "Птахофабрика Київська", згідно з
якою контрагент позивача має ознаки
фіктивного підприємства.

Так, у вказаній постанові зазначено, що
досудовим розслідуванням встановлено,
що в період 2012-2013 років ряд фізичних
осіб за попередньою змовою між собою
створили ряд фіктивних суб'єктів
підприємницької діяльності, серед яких
є ТОВ "Анкомтех Сервіс". Згідно
інформаційних баз даних,
керівником/засновником ТОВ "Анкомтех
Сервіс" є ОСОБА_1, який повідомив, що
реєстрацію підприємства на своє ім'я
здійснив за проханням знайомого та
відношення до здійснення
підприємством фінансово-господарської
діяльності не має. В подальшому
реквізити ТОВ "Анкомтех Сервіс"
використовувались невстановленими
особами для штучного формування
податкового кредиту з ПДВ, завищення
валових витрат суб'єктами
підприємницької діяльності реального
сектору економіки, що дало змогу
останнім мінімізувати податкові
зобов'язання.

З наведених підстав податковий орган
дійшов висновку, що
фінансово-господарські
взаємовідносини між позивачем та ТОВ
"Анкомтех Сервіс" є фіктивними
правочинами та такими, що вчинено без
наміру створення юридичних наслідків,
які обумовлювались цими правочинами.

На підставі висновків Акту перевірки
Броварською ОДПІ ГУ Міндоходів у
Київській області прийнято податкове
повідомлення-рішення від 12.06.2014 №,
згідно з яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
"податок на додану вартість з
вироблених на Україні товарів" на суму
2800 грн. та нараховано штрафних
(фінансових) санкцій на суму 1400 грн.

Проте, вказані висновки податкового
органу суд вважає необґрунтованими,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в січні 2013 року
ТОВ "Птахофабрика Київська" мало
взаємовідносини з ТОВ "Анкомтех
Сервіс".

На підтвердження здійснення
господарських операцій між ТОВ
"Птахофабрика Київська" і ТОВ "Анкомтех
Сервіс" позивачем надано суду належним
чином засвідчені копії:

- податкових накладних від 29.01.2013 № 2903
на суму 16800,00 грн., у т.ч. ПДВ - 2800,00 грн.;
від 29.01.2013 № 2904 на суму 2000,00 грн., у т.ч.
ПДВ - 333,33 грн.;

- розрахунку від 22.02.2013 № 2206 коригування
кількісних і вартісних показників до
податкової накладної від 29.01.2013 № 2904;

- видаткової накладної від 29.01.2013 №2904,
згідно з якою товар був отриманий за
довіреністю від 31.01.2013 № 274;

- акту приймання-здачі відремонтованих,
реконструйованих та модернізованих
об'єктів від 28.02.2013 № ПФ-000000.

Судом оглянуто оригінали вищеназваних
документів, приєднано їх завірені
копії та встановлено, що вони оформлені
належним чином, містять усі необхідні
реквізити, підписи уповноважених
представників, відтиски мокрих печаток
та відповідають законодавчим нормам.

Суму податку на додану вартість,
підтверджену податковою накладною від
29.01.2013 № 2903, позивач включив до складу
податкового кредиту у відповідний
період, відобразив у реєстрі отриманих
податкових накладних та відобразив у
податковій декларації з податку на
додану вартість за відповідний період.

В той же час, як вбачається з Акту
перевірки, позивачем надавались
належним чином засвідчені копії
зазначених вище первинних документів,
а також були надані банківські виписки
від 29.01.2013 № 57 та від 22.02.2013 № 115, що
підтверджують факт здійснення
господарських операцій.

При цьому, суд звертає увагу на те, що
податковий орган в Акті перевірки не
ставив під сумнів достовірність даних,
які містять вказані первинні
бухгалтерські документи, а також не
зазначав про невідповідність
первинних бухгалтерських документів
вимогам чинного податкового
законодавства, зокрема, відсутності у
них обов'язкових реквізитів.

Таким чином, зазначене підтверджує
фактичне здійснення позивачем
господарської операції щодо купівлі у
ТОВ "Анкомтех Сервіс" товару -
гідроциліндрів

Крім того, судом встановлено, що на час
укладання та виконання зазначеного
правочину, ТОВ "Анкомтех Сервіс" було
зареєстровано як юридичну особу та
було платником податку на додану
вартість.

Також, в Акті перевірки немає жодних
посилань на те, що свідоцтво про
державну реєстрацію та свідоцтво
платника податку на додану вартість
ТОВ "Анкомтех Сервіс" були скасовані чи
визнані недійсними за рішенням суду на
момент укладання чи виконання
договору.

Таким чином, фінансово-господарські
операції позивача з ТОВ "Анкомтех
Сервіс" підтверджені первинними
документами, які були надані
податковому органу на перевірку, та
копії яких наявні в матеріалах справи.

За результатом здійснення
господарських операцій з ТОВ "Анкомтех
Сервіс" позивач сформував податковий
кредит з податку на додану вартість.

Як вже зазначалося судом, за наслідками
розгляду матеріалів перевірки
відповідач дійшов висновку про те, що
господарські операції між позивачем та
ТОВ "Анкомтех Сервіс" є нікчемними.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд зазначає
таке.

Згідно положення ч. 1 ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Для здійснення своєї господарської
діяльності юридичні особи укладають
договори, що за змістом є домовленістю,
внаслідок якої виникають взаємні права
і обов'язки. Укладення договорів
купівлі-продажу, поставки товарів,
надання послуг в даному випадку вже
само по собі є ознакою господарської
діяльності.

Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним. Недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) цієї вимоги є підставою
недійсності правочину.

В той же час, ст. 215 ЦК України визначено
підстави для визнання правочину
недійсним. Серед іншого, вказаною
нормою передбачено, що якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

За вимогами цивільного законодавства
існує презумпція правомірності
правочину. Так, ч. 1 ст. 204 ЦК України
встановлено, що правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним.

Водночас, суд звертає увагу, що
відповідно до ч. 1 ст. 207 ГК України
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Згідно ч. 1 ст. 208 ГК України якщо
господарське зобов'язання визнано
недійсним як таке, що вчинено з метою,
яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, то за наявності
наміру в обох сторін - у разі виконання
зобов'язання обома сторонами - в доход
держави за рішенням суду стягується
все одержане ними за зобов'язанням, а у
разі виконання зобов'язання однією
стороною з другої сторони стягується в
доход держави все одержане нею, а також
все належне з неї першій стороні на
відшкодування одержаного. У разі
наявності наміру лише у однієї із
сторін усе одержане нею повинно бути
повернено другій стороні, а одержане
останньою або належне їй на
відшкодування виконаного стягується
за рішенням суду в доход держави.

Наведену норму слід застосовувати з
урахуванням того, що за змістом
приписів ст.228 ЦК України правочин,
учинений з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, водночас є таким, що
порушує публічний порядок, а отже, є
нікчемним.

Статтею 228 ЦК України передбачено, що
правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Відповідачем не надано суду доказів
визнання правочину, укладеного між
позивачем та його контрагентом - ТОВ
""Анкомтех Сервіс", недійсним у судовому
порядку, як і не обґрунтовано своєї
позиції, в чому саме полягає порушення
публічного порядку сторонами у ході
укладення та виконання спірного
правочину.

Як вбачається з Акту перевірки, на час
проведення перевірки, а також станом на
день розгляду справи відсутні будь-які
докази наявності судових рішень, які б
набрали законної сили, з приводу
незаконних дій посадових осіб ТОВ
"Анкомтех Сервіс", пов'язаних із
знищенням, пошкодженням майна,
незаконним його заволодінням або
пов'язаних із порушенням податкового
законодавства.

Як вбачається зі змісту Акта перевірки,
жодних податкових правопорушень у діях
позивача відповідачем не виявлено.

Акт перевірки не містить посилань на
те, що установчі документи, свідоцтво
про державну реєстрацію і свідоцтво
платника податку на додану вартість
ТОВ "Анкомтех Сервіс" були скасовані чи
визнані недійсними за рішенням суду, як
на дату укладання чи виконання
договорів, так і на дату складання
податкових накладних.

А відтак, судом не встановлено дефектів
у юридичному статусі контрагента
позивача, отже, на момент здійснення
господарських операцій і видання
податкових накладних, контрагент
позивача був платником податку на
додану вартість, який зареєстровано
відповідно до положень статті 183
Податкового Кодексу України.

Посилання відповідача в Акті перевірки
на пояснення керівника ТОВ "Анкомтех
Сервіс" щодо непричетності його до
діяльності підприємства судом до уваги
не приймається, оскільки вказаний
документ в силу приписів
кримінального-процесуального
законодавства України є лише одним із
засобів доказування в кримінальній
справі, а наявність порушеної
кримінальної справи, до моменту
прийняття судом вироку не засвідчує
наявність або відсутність в діях особи
складу злочину. Слід зазначити, що
результати оперативно-розшукових
заходів в рамках кримінальної справи є
не доказами, а лише відомостями про
джерело тих фактів, які можуть стати
доказами у податковому спорі після їх
закріплення належним процесуальним
шляхом. Зокрема, аналогічна правова
позиція викладена в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
22.08.2012 № К-39842/10.

Таким чином, факт проведення
правоохоронними органами досудового
розслідування за фактом створення і
діяльності фіктивних підприємств не є
належним доказом у справі. При цьому,
відповідачем не надано суду відомостей
щодо прийняття процесуальних рішень у
даному досудовому розслідуванні, а
також вироку суду, який набрав законної
сили щодо створення і діяльності саме
ТОВ "Анкомтех Сервіс". Будь-які інші
слідчі дії, які проводяться стосовно
контрагентів ТОВ "Анкомтех Сервіс" самі
по собі не можуть свідчити про
відсутність фактичного проведення
господарських операцій між позивачем
та ТОВ "Анкомтех Сервіс".

Враховуючи наведене суд дійшов до
висновку, що спірний правочин не може
визнаватись нікчемним, оскільки
відповідає волевиявленню та
внутрішній волі його учасників і
спрямований на реальне настання
правових наслідків, а зміст правочину
не суперечить чинним нормам
законодавчих актів та не порушує
моральних засад суспільства.

Окрім того, правовідносини між
платником і державою з приводу
оподаткування результатів
господарських операцій (правочинів) є
адміністративними, публічно-правовими,
а тому мета особи на несплату податків,
не може бути підставою для висновку про
нікчемність договору як такого, що
порушує публічний порядок, за умови
фактичного виконання
цивільно-правових зобов'язань та
реальності вчинених господарських
операцій.

За наведених обставин твердження
податкового органу про порушення
позивачем вимог ЦК України, що
виявилось в недодержанні вимог
зазначених норм в момент вчинення
правочинів, які не спрямовані на
реальне настання правових наслідків, є
безпідставними, а відтак, правочин,
укладений позивачем із ТОВ "Анкомтех
Сервіс", відповідає нормам чинного
законодавства України, фактичні
обставини об'єктивно засвідчують
здійснення дослідженої судом
господарської діяльності позивача із
вказаним підприємством, що
підтверджується первинними
бухгалтерськими документами та
податковими накладними, які виписані
на виконання умов викладених вище
договірних відносин.

Щодо заниження позивачем податку на
додану вартість, суд зазначає таке.

Як встановлено судом, за рахунок
операцій з ТОВ "Анкомтех Сервіс"
позивачем сформовано податковий
кредит.

Порядок формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
визначено ст. 198 ПК України, згідно якої
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій, зокрема, з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається: дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/ послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.2 ст.198 ПК України).

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України визначено,
що податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з, зокрема,
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

В силу положень п. 198.6 ст. 198 ПК України
не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Суду не надано доказів того, що на
момент складання податкових накладних
контрагент позивача - ТОВ "Анкомтех
Сервіс" не був зареєстрований як
платник податку на додану вартість, а
тому не мав права видавати податкові
накладні на кожну повну або часткову
поставку товарів (робіт, послуг).

В свою чергу податкова накладна, на
підставі якої позивачем сформовано
податковий кредит, копія якої
знаходиться в матеріалах справи,
відповідає вимогам, встановленим ст. 201
ПК України.

Суд звертає увагу, що факт вчинення
певних господарських операцій та
правомірність подальшого відображення
(проведення) їх у бухгалтерському та
податковому обліку підтверджується
первинними документами платника
податків.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства. Таким чином визначальною
ознакою господарської операції є те, що
вона повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.

Отже, первинним документом є документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

При цьому, податковий облік формують не
самі по собі цивільні правочини, а саме
господарські операції, тобто фактичний
рух активів та/або зміни власного
капіталу чи зобов'язань платника
податку.

У ході розгляду справи позивачем
спростовано висновки відповідача щодо
відсутності реальних операцій, шляхом
надання первинних документів.

Так, наявні в матеріалах справи
податкова накладна, видаткова накладна
в силу Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", є первинними
документами, та мають всі необхідні
встановлені законом обов'язкові
реквізити. Докази того, що вказані
документи не мають юридичної сили або
визнані в установленому порядку
недійсними - відсутні.

Із системного аналізу положень
Податкового кодексу України
вбачається висновок, що право на
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість виникає у
платника податків за наявності
сукупності таких елементів: наявності
у сторін спеціальної податкової
правосуб'єктності (особа, що видає
податкову накладну, повинна бути
зареєстрованою як платник ПДВ);
фактичного (реального) здійснення
оподатковуваних операцій
постачальником на користь покупця;
наявності причинно-наслідкового
зв'язку між операцією з придбання
товарів чи послуг та потребою
використання в господарській
діяльності; документального
підтвердження факту здійснення
господарської операції сукупністю
належним чином складених (оформлених)
первинних та інших документів (у т.ч.
платіжних), які зазвичай супроводжують
операції певного виду та підтверджують
їх фактичне виконання; наявності у
покупця належним чином складеної
податкової накладної (має усі
обов'язкові реквізити).

Судом на підставі оцінки наявних у
справі матеріалів та доказів у їх
сукупності встановлено, що факт
отримання товару за спірним правочином
документально підтверджується.
Твердження податкового органу про
відсутність факту поставки
товарно-матеріальних цінностей під час
розгляду справи не були доведені, а
надані позивачем докази є
переконливими і достатніми для
висновку суду щодо реальності
господарських операцій.

Відтак, висновки податкового органу
про порушення позивачем вимог статей
198, 209 ПК України, що призвело до
заниження податку на додану вартість, є
безпідставними.

Крім того, суд звертає увагу на ту
обставину, що нормами чинного
законодавства на сторону
цивільно-правової угоди, яка є
платником податків, не покладено
обов'язку з перевірки відповідності
законодавству правил ведення іншим
учасником правовідносин господарської
діяльності та дотримання ним вимог
податкового законодавства.

Окремо суд звертає увагу на те, що
відповідачем право позивача на
формування податкового кредиту
поставлено в залежність від
добросовісності його контрагента, що
суперечить приписам податкового
законодавства. Так, якщо такий
контрагент не виконав своїх
зобов'язань по належному формуванню
первинних документів для
підтвердження показників податкового
обліку, то це може тягнути
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.
Зазначена обставина не є підставою для
зменшення суми податкового кредиту з
податку на додану вартість. На
переконання суду, своїм рішенням
відповідачем встановлено для позивача
додаткові обмеження, що не відповідає
повноваженням відповідача,
передбаченим Податковим кодексом
України та суперечить вимогам статті 19
Конституції України.

Підсумовуючи вищенаведене, суд
зазначає, що будь-яка неправомірна
діяльність контрагентів (наприклад,
його "фіктивність", відносини з іншими
контрагентами) не впливає на
результати діяльності позивача і не
можуть бути підставою для притягнення
до відповідальності платника податку,
оскільки згідно статті 61 Конституції
України, юридична відповідальність
особи має індивідуальний характер.

Неприпустимість притягнення до
відповідальності одного суб'єкта
господарювання за неправомірні дії
іншого підтверджується практикою
Європейського Суду з прав людини.
Європейський Суд з прав людини чітко
визначає правило індивідуальної
відповідальності платника податків.
Тобто, добросовісний платник податків
не має. зазнавати негативних наслідків
через порушення законодавства його
контрагентом. Більш того, у разі
наявності у державних органів
інформації про зловживання в системі
оподаткування конкретною компанією,
вони повинні застосовувати відповідні
заходи саме до цього суб'єкта, а не
розповсюджувати негативні наслідки на
інших осіб при відсутності зловживання
з їх боку (Рішення Європейського суду з
прав людини від 09.01.2007 у справі
"Інтерсплав проти України").

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України, матеріалів справи та з
урахуванням того, що у справі було
встановлено реальне здійснення
господарських операцій, наявність
належним чином оформлених первинних
документів, податкових накладних,
виданих зареєстрованими платниками
податку на додану вартість, суд дійшов
висновку про протиправність
донарахування позивачу сум податку на
додану вартість, а також застосування
штрафних (фінансових) санкцій за
спірним податковим
повідомленням-рішенням.

Статтею 11 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В силу частини другої статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідач, як
суб'єкт владних повноважень, не надав
суду жодних доказів, які спростовували
б твердження позивача, а відтак, не
довів правомірності своїх рішень.

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень законодавства України,
доказів, наявних в матеріалах справи,
суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог та
вважає їх такими, що підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись
статтею 124 Конституції України,
статтями 11, 14, 69, 70, 71, 86, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Птахофабрика Київська" - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Броварської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області від 12.06.2014 №.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Птахофабрика
Київська" (код за ) сплачений
судовий збір у розмірі 182 (сто
вісімдесят дві) грн. 70 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного адміністративного суду
через Київський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня її проголошення, а у разі
проголошення лише вступної та
резолютивної частини постанови або
прийняття постанови у письмовому
провадженні - протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови.

Суддя
Балаклицький А. І.