Справа № 638/99/14-а
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 р. Справа № 638/99/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С.

за участю секретаря судового засідання
Мороз Є.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Лук'янчука
І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 08.07.2014р. по справі №
638/99/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Виконавчого комітету
Харківської міської ради

про скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1, звернувся до ОСОБА_1
звернувся до Дзержинського районного
суду м. Харкова з адміністративним
позовом до Харківської міської ради, в
якому, з урахуванням уточнень, просив
суд скасувати рішення виконавчого
комітету Харківської міської ради
Харківської області від 06.11.2013 року № 706
"Про відновлення, належне утримання та
приведення міської території у
придатний для використання
територіальною громадою міста стан" в
частині знесення самовільно
розташованого об'єкту - нежитлової
будівлі (торгівельний павільйон
АДРЕСА_1, зазначеному в п. 7 переліку.

Постановою Дзержинського районного
суду м. Харкова від 08.07.2014 року в
задоволенні адміністративного позову
ОСОБА_1 до Харківської міської ради по
скасування рішення виконавчого
комітету Харківської міської ради від
06.11.2013 року № 706 "Про поновлення, належне
утримання і приведення міської
території у придатний для використання
територіальною громадою міста стан" в
частині знесення самовільно
розташованого об'єкту - нежитлової
будівлі (торгівельного павільйону
АДРЕСА_1 та визначеному в п. 7 Переліку
до рішення виконкому Харківської
міської ради - відмовлено в повному
обсязі.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивачем подано
апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції, при
прийнятті оскаржуваної постанови, норм
матеріального та процесуального права,
позивач просить постанову
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 08.07.2014 року скасувати та
прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивач, зокрема, посилається на
порушення судом першої інстанції
приписів ст. ст. 19, 41 Конституції
України, ст. 376 Цивільного кодексу
України, ст. 7 Закону України "Про оренду
землі", ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу
України, ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, що призвело до неправильного
вирішення справи, а також на доводи та
обставини викладені в апеляційній
скарзі.

Протокольною ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 14.10.2014 року замінено неналежного
відповідача по справі - Харківську
міську раду на належного відповідача -
Виконавчий комітет Харківської
міської ради.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення позивача,
його представника та представника
відповідача, перевіривши, в межах
апеляційної скарги, рішення суду
першої інстанції та доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
Рішенням Харківської міської ради
Харківської області 33 сесії 5 скликання
від 29.04.2009 року № 114/09 ( з змінами та
доповненнями, внесеними 16.11.2011 року
№504/11), з метою впорядкування відносин у
сфері благоустрою м. Харкова, внесено
зміни до Правил благоустрою території
міста Харкова, Розділ 5 доповнений
параграфом 5.10 "Порядок звільнення
території міста Харкова від
безхазяйного майна, самовільно
розміщених об'єктів, малих
архітектурних форм, покинутих
будівельних матеріалів і конструкцій,
транспортних засобів, механізмів".

Відповідно до положень п. 5.10.3 Правил,
звільнення території міста Харкова від
зазначених у п. 5.10.2 цього параграфу
об'єктів відбувається у випадку
самовільного розміщення цих об'єктів
без передбаченого чинним
законодавством дозволу та або без
оформлення у встановленому законом
порядку права власності чи права
користування на земельну ділянку, на
якій розміщено цей об'єкт.

24.09.2013 року заступником начальника
відділу з обстеження земельних ділянок
Департаменту земельних відносин
Харківської міської ради, проведено
обстеження земельної ділянки по
АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 та встановлено, що
гр. ОСОБА_5 - матір позивача у справі,
самовільно зайнято земельну ділянку по
АДРЕСА_2 площею 0,0064 га, яка
використовується для експлуатації та
обслуговування торгівельного
павільйону посвідчують право
власності або право користування
земельною результатами обстеження
складено акт №3386/13.

В порушення вимог ст.ст. 12, 125, 126
Земельного кодексу України
торгівельного павільйону АДРЕСА_2,
використовує міську територію для
розміщення торгівельного павільйону
без правовстановлюючих документів на
землю.

Даними акту обстеження управління
земельних відносин Харківської
міської ради від 24.09.2013 року № 3386/13, акту
перевірки законності розміщення
об'єктів, малих архітектурних форм,
покинутих будівельних матеріалів та
конструкцій, транспортних засобів,
механізмів на території м. Харкова від
24.09.2013 року, встановлено, що
громадянином ОСОБА_1., самовільно
зайнято земельну ділянки площами 0,0064
га по АДРЕСА_1, яка використовуються для
експлуатації та обслуговування
торгівельного павільйону АДРЕСА_1 без
документів, що посвідчують право
власності чи право користування.

06.11.2013 року виконавчим комітетом
Харківської міської ради прийнято
рішення від № 706 „Про відновлення,
належне утримання та приведення
міської території у придатний для
використання територіальною громадою
міста стан".

В додатку до рішення № 706 визначено
перелік самовільно розміщених
об'єктів, від яких звільняється
територія м. Харкова з метою
відновлення, належного утримання та
приведення у придатний для
використання територіальною громадою
міста стан, де пунктами 2-15 визначено
звільнення території міста Харкова від
15 нежитлових спору (торгівельних
павільйонів), що розташовані по
АДРЕСА_2,АДРЕСА_1.

Не погодившись з рішенням відповідача
в частині, що стосується прав позивача,
ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до
суду.

Приймаючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з їх
необґрунтованості та дійшов до
висновку, що відповідач, приймаючи
оскаржуване рішення про відновлення,
належне утримання та приведення
міської території у придатний для
використання територіальною громадою
міста стан від 06.11.2013 року №706, діяв на
підставі та у межах наданих йому
повноважень та відповідно приписам ч. 1
ст. 144 Конституції України, згідно з
положеннями якої, органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими до виконання на
відповідній території.

Колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Завданням адміністративного суду є
перевірка правомірності (легальності)
даного рішення з огляду на чіткі
критерії, які зазначені у частині 3
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Відповідність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, передбаченим частиною 3
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України критеріям,
перевіряється судом з урахуванням
закріпленого статтею 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
принципу законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Перевіряючи оскаржуване рішення
відповідача на відповідність вимогам
ч. 3 ст. 2 КАС України, колегія суддів
зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного
рішення від 06.11.2013 року № 706, підставою
для його прийняття є звільнення
території від самовільно розміщених
об'єктів, тимчасових споруд
торговельного, побутового,
соціально-культурного чи іншого
призначення для здійснення
підприємницької діяльності і т.д.

Матеріали справи свідчать, що
нежитлове приміщення АДРЕСА_1: 1/2 частка
належить позивачеві - ОСОБА_1, на праві
приватної власності на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 04 січня 2012 р., виданого
державним нотаріусом Одинадцятої
харківської державної нотаріальної
контори Коваленко Л.О., реєстровий №7-95
та 1/2 частка на підставі договору про
поділ спадкового майна від 04 січня 2012
р., посвідченого державним нотаріусом
Одинадцятої харківської державної
нотаріальної контори Коваленко Л.О.,
реєстровий № 7-97 ( а.с. 11, 12).

Право власності на зазначене нежитлове
приміщення зареєстровано у
встановленому законом порядку 15.03.2012
року, що підтверджується копією
відповідного витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно №
35646263, виданого КП "Харківське міське
бюро технічної інвентаризації" 15.03.2012
року. (а.с. 13)

Згідно ч. 1 ст. 182 Цивільного кодексу
України право власності та інші речові
права на нерухомі речі, обмеження цих
прав, їх виникнення, перехід і
припинення підлягають державній
реєстрації.

Державна реєстрація прав на
нерухомість є публічною, здійснюється
відповідним органом, який зобов'язаний
надавати інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом.

Порядок проведення державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно визначений Законом України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень",
Тимчасовим положенням про порядок
реєстрації прав власності на нерухоме
майно, затвердженим наказом
Міністерства юстиції України № 7/5 від
07.02.2002 р. та Порядком ведення Реєстру
прав власності на нерухоме майно,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 28 січня 2003 року N 7/5
та зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 28 січня 2003 р. за N 67/7388
(чинних на момент реєстрації права
власності за позивачем).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону
України "Про державну реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень ", державна реєстрація речових
прав на нерухоме майно та їх обмежень
офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень, що
супроводжується внесенням даних до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень.

Відповідно до ст.5 цього Закону, у
Державному реєстрі прав реєструються
речові права та їх обтяження на
земельні ділянки, а також на об'єкти
нерухомого майна, розташовані на
земельній ділянці, переміщення яких
неможливе без їх знецінення та зміни
призначення, а саме: підприємства як
єдині майнові комплекси, житлові
будинки, будівлі, споруди (їх окремі
частини), квартири, житлові та
нежитлові приміщення.

Згідно ч. 4 ст. 15 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень",
державній реєстрації підлягають
виключно заявлені права за умови їх
відповідності законодавству і поданим
документам.

Згідно п.1.3 Тимчасового положення про
порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від
07.02.2002р. №7/5, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 18.02.2002р.
за №57/6445 з наступними змінами та
доповненнями, Державна реєстрація прав
проводиться реєстраторами бюро
технічної інвентаризації (далі - БТІ) у
межах визначених
адміністративно-територіальних
одиниць, обслуговування на території
яких здійснюється БТІ, створеними до
набрання чинності Законом України "Про
внесення змін до Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень" та інших
законодавчих актів України" та
підключеними до Реєстру прав власності
на нерухоме майно.

Згідно п. 1.6 Тимчасового положення № 7/5,
державній реєстрації підлягає право
власності на закінчене будівництвом
нерухоме майно, яке прийняте в
експлуатацію у встановленому
законодавством порядку.

Державна реєстрація права
користування (сервітуту) на об'єкти
нерухомого майна, розташовані на
земельних ділянках; права користування
(найму, оренди) будівлею або іншими
капітальними спорудами, їх окремими
частинами; довірчого управління
нерухомим майном проводиться після
державної реєстрації права власності
на таке майно.

Державна реєстрація права власності на
об'єкти незавершеного будівництва
проводиться у порядку, визначеному
Положенням, з урахуванням
особливостей, встановлених у розділі IV
Положення.

Не підлягають державній реєстрації
право власності та інші речові права на
тимчасові споруди.

Крім того, відповідно до абз. 7 п. 4
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 703 від 22.06.2011 р.,
чинного на момент реєстрації спірного
нежитлового приміщення, не підлягають
державній реєстрації речові права та
їх обтяження на копалини, рослини, а
також на малі архітектурні форми,
тимчасові, некапітальні споруди, що
розташовані на земельній ділянці,
переміщення яких є можливим без їх
знецінення та зміни призначення.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що право власності позивача на
нерухоме майно, розташоване за адресою:
АДРЕСА_1, визнано державою та
зареєстровано у встановленому законом
порядку державним реєстратором КП
"Харківське міське бюро технічної
інвентаризації", а отже висновки
відповідача про те, що позивачем
самовільно зайнято земельну ділянку
площею 0,0064 га по АДРЕСА_1, яка
використовуються для експлуатації та
обслуговування торгівельного
павільйону АДРЕСА_1 без документів, що
посвідчують право власності чи право
користування, є необґрунтованими і
такими, що спростовуються наявними у
матеріалах справи доказами.

Колегія суддів відхиляє доводи
апеляційної скарги відповідача щодо
віднесення нежитлової будівлі по
АДРЕСА_2 до об'єктів самочинного
будівництва.

Так, згідно положень ч. 2 ст. 328
Цивільного кодексу України право
власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

У відповідності до § 5.10 Правил
благоустрою території міста Харкова,
затверджених рішенням Харківської
міської ради № 504/11 від 16.11.2011р. під
самовільним розміщенням об'єктів
розуміється розміщення, встановлення,
інші дії, пов'язані з зайняттям
території міста Харкова, що здійснені
без належного дозволу, встановленого
чинними актами законодавства,
рішеннями Харківської міської ради, її
виконавчих органів, з відхиленням від
проекту, тощо.

Згідно п. 5.10.3. § 5.10 Правил благоустрою
звільнення території міста Харкова від
зазначених об'єктів відбувається у
випадку розміщення цих об'єктів без
передбаченого чинним законодавством
дозволу та/або без оформлення у
встановленому законом порядку права
власності чи права користування на
земельну ділянку, на якій розміщено цей
об'єкт.

Колегія суддів зазначає, що позивач
набув право власності на об'єкт
нерухомого майна, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, відповідно до
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 04 січня 2012 р. та договору
про поділ спадкового майна від 04 січня
2012 р., копії яких наявні у матеріалах
справи.

Право приватної власності на зазначену
нежитлову будівлю було зареєстровано
за позивачем у встановленому законом
порядку, що підтверджується Витягом
Комунального підприємства "Харківське
міське бюро технічної інвентаризації"
про державну реєстрацію права
власності на нерухоме майно (а.с. 13).

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку щодо відсутності
у відповідача повноважень на прийняття
рішення № 706 від 06.11.2013 року "Про
відновлення, належне утримання та
приведення міської території у
придатний для використання
територіальною громадою міста стан", в
частині пункту 7 Додатку до вказаного
рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Крім того, відповідно до ст. 212
Земельного кодексу України самовільно
зайняті земельні ділянки підлягають
поверненню власникам землі або
користувачам без відшкодування затрат,
понесених за час незаконного
користування ними.

Приведення земельних ділянок у
придатний для використання стан,
включаючи знесення будинків, будівель
і споруд, здійснюється за рахунок
громадян або юридичних осіб, які
самовільно зайняли земельні ділянки.

Повернення самовільно зайнятих
земельних ділянок провадиться за
рішенням суду.

Тобто при визначенні факту
самовільного зайняття земельних
ділянок має діяти правовий принцип
визначення цього факту, закріплений
Конституцією та діючим законодавством
України. Згідно ст. 8 Конституції
України в Україні визнається і діє
принцип верховенства права. Норми
Конституції України є нормами прямої
дії.

З огляду на вищезазначене, колегія
суддів приходить до висновку, що у
відповідача були відсутні підстави для
ухвалення оскаржуваного рішення
стосовно позивача, рішення
відповідача, як органу місцевого
самоврядування не відповідає вимогам
вищезазначеного законодавства, тому є
протиправним та підлягає скасуванню.

В силу вимог ч. 1 статті 377 Цивільного
кодексу України, до особи, яка набула
право власності на житловий будинок
(крім багатоквартирного), будівлю або
споруду, переходить право власності,
право користування на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення в
обсязі та на умовах, встановлених для
попереднього землевласника
(землекористувача).

Вказаний принцип автоматичного
переходу права власності або
користування земельною ділянкою, що
знаходиться під об'єктом нерухомості,
закріплений також у Земельному кодексі
України (далі по тексту - ЗК України).

Так, статтею 120 ЗК України встановлено,
що у разі набуття права власності на
жилий будинок, будівлю або споруду, що
перебувають у власності, користуванні
іншої особи, припиняється право
власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти.

До особи, яка набула право власності на
жилий будинок, будівлю або споруду,
розміщені на земельній ділянці, що
перебуває у власності іншої особи,
переходить право власності на земельну
ділянку або її частину, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення.

Таким чином, колегія суддів звертає
увагу, що позивач має переважне право
на отримання у користування спірної
земельної ділянки. Зазначене право
може бути реалізовано позивачем шляхом
отримання в оренду або в користування
спірної земельної ділянки під нерухоме
майно, що належить позивачеві на праві
приватної власності.

Відповідно до ст. 41 Конституції
України, кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом.
Громадяни для задоволення своїх потреб
можуть користуватися об'єктами права
державної та комунальної власності
відповідно до закону. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу
України, правом власності є право особи
на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Колегія суддів зазначає, що стаття 55
Конституції України гарантує кожному
право на захист своїх прав і свобод у
суді, а також на оскарження в суді
рішень, дій чи бездіяльності органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб.

Конституційний Суд України
неодноразово зазначав, що Основним
Законом України гарантовано і
забезпечено кожній людині і
громадянину право на звернення до суду
за захистом своїх прав чи свобод, а
стаття 55 Конституції України
зобов'язує суди приймати заяви до
розгляду навіть у випадку відсутності
в законі спеціального положення про
судовий захист (Рішення від 25 листопада
1997 року N 6-зп, Рішення від 25 грудня 1997
року N 9-зп, Рішення від 23 травня 2001 року N
6-рп/2001).

Суд не може відмовити у правосудді,
якщо особа вважає, що діями
(бездіяльністю) її права, свободи та
інтереси порушені або порушуються,
створено або створюються перешкоди для
їх реалізації або мають місце інші
ущемлення прав, свобод та інтересів.

Згідно ст. 2 Кодексу адміністративного
судочинства України, завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ. До
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Як вбачається з п. 1.2 оскаржуваного
позивачем рішення, в разі незвільнення
території в добровільному порядку
провести звільнення території від
самовільно побудованих об'єктів та
розміщеного майна згідно з додатком
шляхом їх демонтажу та переміщення на
територію КП "Харківводоканал" за
адресою: вул. Коростельська, 46.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що
оскаржуваним рішенням відповідача
порушено права та законні інтереси
позивача у сфері публічно-правових
відносин, належним способом захисту
якого, враховуючи приписи ч. 2 ст. 11 КАС
України, буде його скасування в частині
п. 7 додатку до оскаржуваного рішення
Перелік самовільно розміщених
об'єктів, від яких звільняється
територія м. Харкова з метою
відновлення, належного утримання та
приведення у придатний для
використання територіальною громадою
міста стан, замість помилково
визначеного позивачем - в частині
знесення самовільно розташованого
обєкту.

У відповідності до ст. 159 КАС України
судове рішення повинне бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що постанова
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 08.07.2014 року по справі №
638/99/14-а не відповідає вимогам ст. 159
Кодексу адміністративного судочинства
України, оскільки прийнята судом
першої інстанції з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції має право скасувати її та
прийняти нову постанову суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства
України, підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги може своєю постановою змінити
постанову суду першої інстанції або
прийняти нову постанову, якими суд
апеляційної інстанції задовольняє або
не задовольняє позовні вимоги.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду першої
інстанції через порушення ним норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до ухвалення
неправильного рішення, підлягає
скасуванню з прийняттям нової
постанови про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4
ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Постанову Дзержинського районного
суду м. Харкова від 08.07.2014р. по справі
№ 638/99/14-а - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні
вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати рішення Виконавчого
комітету Харківської міської ради № 706
від 06.11.2013 року "Про відновлення,
належне утримання та приведення
міської території у придатний для
використання територіальною громадою
міста стан" в частині п. 7 додатку до
оскаржуваного рішення Перелік
самовільно розміщених об'єктів, від
яких звільняється територія м. Харкова
з метою відновлення, належного
утримання та приведення у придатний
для використання територіальною
громадою міста стан.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва
С.В.Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П.
Перцова Т.С. Повний текст постанови
виготовлений 20.10.2014 р.