Справа № 814/2134/14
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2014-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

12:20 год.

20 жовтня 2014 року
справа № 814/2134/14

Миколаївський окружний
адміністративний суд, у складі судді
Мороза А.О., за участю секретаря
судового засідання Дворник Г.Г.,

представника позивача: Мезінова О.Г.,

представників відповідачів: не
прибули,

представника третьої особи: Опанюка
Д.Г.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовомтовариства з обмеженою
відповідальністю "Миколаївський
глиноземний завод", пр. Жовтневий, 471, м.
Миколаїв, 54051

доВідповідача 1: Реєстраційної служби
Жовтневого районного управління
юстиції Миколаївської області, вул.
Янтарна, 72, м. Миколаїв, 54050 Відповідача
2: Галицинівської сільської ради
Жовтневого району Миколаївської
області, вул. Центральна, 1, с.
Галицинове, Жовтневий район,
Миколаївська область, 57286

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідачівМіністерство
інфраструктури України, пр. Перемоги, 14,
м. Київ 135, 01135 прочасткове скасування
рішення про державну реєстрацію прав,
скасування свідоцтва про право
власності на нерухоме майно,
зобов'язання утриматись від проведення
державної реєстрації правВ С Т А Н О В И
В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Миколаївський
глиноземний завод" (надалі - позивач або
Товариство) звернулось із
адміністративним позовом до
реєстраційної служби Миколаївського
міського управління юстиції,
Галицинівської сільської ради
Жовтневого району Миколаївської
області (надалі - відповідач 2 або
Сільрада).

У підготовчому провадженні суд замінив
неналежного відповідача - реєстраційну
службу Миколаївського міського
управління юстиції належним -
реєстраційною службою Жовтневого
районного управління юстиції
Миколаївської області (надалі -
відповідач 1 або Реєстраційна служба)
(а. с. 63-64).

Також, суд залучив до участі у справі в
процесуальному статусі третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідачів
Міністерство інфраструктури України
(надалі - третя особа або Міністерство)
(а. с. 104-105).

З урахуванням прийнятої судом до
розгляду заяви про зміну позовних
вимог (а. с. 47, 52), позивач просить суд:

- скасувати рішення Реєстраційної
служби про державну реєстрацію прав в
частині проведення державної
реєстрації права власності за державою
в особі Міністерства інфраструктури
України в господарському віданні
Миколаївської філії державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" на об'єкти нерухомого
майна: з'єднувач залізничного полотна
181, автошлях 39, автошлях 118, автошлях 107,
автошлях 167, автошлях 109, автошлях 170,
автошлях 171, майданчик 48, залізничні
шляхи до котельні газового
господарства 94, розташовані за адресою:
Миколаївська область, Жовтневий район,
с. Галицинове, вул. Набережна, 54 (надалі -
нерухоме майно);

- скасувати свідоцтво про право
власності на нерухоме майно серії АВ №
629740 від 27 серпня 2008 р., видане
виконавчим комітетом Сільради в
частині засвідчення права власності за
державою в особі Міністерства в
господарському віданні Миколаївської
філії державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" на нерухоме майно;

- зобов'язати Реєстраційну службу
утриматись від проведення державної
реєстрації прав - права власності за
державою в особі Міністерства в
господарському віданні Миколаївської
філії державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" на нерухоме майно.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
послався на наступні обставини.
Оскарженим в цій справі рішенням про
державну реєстрацію прав за державою в
особі Міністерства було зареєстровано
право власності на теж саме нерухоме
майно, яке на праві власності належить
Товариству. Зазначає, що в судовому
порядку вирішено питання про
приналежність права власності на
нерухоме майно саме за Товариством. У
зв'язку із цим, реєстрація за державою
права власності на нерухоме майно,
порушує права позивача як законного
власника цього майна.

Відповідач 1 позов не визнав, у
запереченнях послався на законність
проведення реєстрації за
Міністерством майна, так як останнім
було подано діюче свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, яке є
підставою для проведення реєстрації (а.
с. 59).

Відповідач 2 своїх письмових
заперечень на позов не подав,
представник жодного разу в судове
засідання не прибув, про час та місце
його проведення повідомлявся належним
чином (а. с. 128).

Представник третьої особи в судовому
засіданні заперечив проти задоволення
позовних вимог, пояснивши суду, що
рішення судів, на які посилається
позивач в обґрунтування своїх вимог, не
відповідають критерію належності, а
крім того, на думку третьої особи, за
державою в особі Міністерства та за
Товариством зареєстровано різне
нерухоме майно, що слідує з різних
адрес, за якими знаходиться це нерухоме
майно (а. с. 133-138).

Вирішуючи спір, суд виходить з
наступного.

15 серпня 2008 р. Сільрада прийняла
рішення № 2 "Про оформлення права
власності на об'єкти нерухомого майна
та реєстрацію правоустановчих
документів" (надалі - Рішення № 2) (а. с.
10).

Згідно Рішення № 2, Сільрада оформила
право власності держави в особі
Міністерства транспорту та зв'язку
України в господарському віданні
державного підприємства
"Дніпро-Бузький морський торговельний
порт", в тому числі і на з'єднувач
залізничного полотна 181, автошлях 39,
автошлях 118, автошлях 107, автошлях 167,
автошлях 109, автошлях 170, автошлях 171,
майданчик 48, залізничні шляхи до
котельні газового господарства 94,
розташовані за адресою: Миколаївська
область, Жовтневий район, с. Галицинове,
вул. Набережна, 54.

На підставі Рішення № 2, 27 серпня 2008 р.
виконавчим комітетом Сільради було
видано свідоцтво про право власності
на нерухоме майно серія САВ № 629740
(позивач помилково зазначив серію як
АВ), в якому серед іншого перелічені і
вищезгадані об'єкти нерухомого майна
(а. с. 89).

Рішення № 2 позивач оскаржив до
Жовтневого районного суду
Миколаївської області, який 26
листопада 2012 р. адміністративний позов
Товариства задовольнив частково:
Рішення № 2 було скасовано в частині
оформлення права власності на нерухоме
майно, а також в частині видачі
свідоцтва про право власності на
вказані об'єкти та про реєстрацію за
Міністерством транспорту та зв'язку
права власності на ці об'єкти (а. с. 12-14).

Зазначена постанова переглядалась в
апеляційному та касаційному порядку і
ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 2 липня 2013 р. була скасована
постанова Одеського апеляційного
адміністративного суду та залишена в
силі постанова Жовтневого районного
суду Миколаївської області (а. с. 15-17).

Суд погоджується із доводами позивача
про те, що свідоцтво про право
власності на нерухоме майно є похідним
документом від рішення власника про
передачу майна у власність, яким в
даному спорі є Рішення № 2 і таке
свідоцтво не може існувати та
породжувати права без чинного Рішення
№ 2, тобто право власності породжується
рішенням власника, а свідоцтво це право
тільки документарно посвідчує і у
випадку втрати чинності рішенням, яким
право власності первинно встановлено,
свідоцтво не може посвідчувати таке
право, а тому скасування в судовому
порядку Рішення № 2 має юридичним
наслідком позбавлення держави права
власності на нерухоме майно.

Варто уваги і те, що господарськими
судами розглядався позов заступника
Генерального прокурора України про
визнання права власності за державою
на майно недобудованих причалів № № 6, 7
і 31 Дніпро-Бузького морського порту,
частиною яких є нерухоме майно.
Господарський суд м. Києва рішенням від
15 грудня 2011 р. у задоволенні позову
відмовив. Постановою Київського
апеляційного господарського суду від 29
березня 2012 р. апеляційна скарга
позивача залишена без задоволення, а
вищезазначене рішення - без змін. Вищий
господарський суд України своєю
постановою від 26 червня 2012 р. залишив
попередні рішення судів без змін (а. с.
23-37).

Як слідує з наданих Реєстраційною
службою Інформації з Реєстру прав
власності на нерухоме майно,
Державного реєстру іпотек, Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна та Інформаційної
довідки з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, щодо об'єкта
нерухомого майна, 17 червня 2014 р.
відповідач 1 прийняв рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень (з відкриттям розділу), згідно
якого зареєстрував за державою в особі
Міністерства нерухоме майно (а. с. 79-80).
Для державної реєстрації було подано
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно серії САВ № 629740 від 27
серпня 2008 р.

Суд відмічає, що хоча у Реєстраційної
служби не було підстав, передбачених
ст. 24 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" для відмови у
державній реєстрації, так як вона не
ревізує подані документи на предмет
наявності прав, а тільки перевіряє їх
комплектність і відповідність вимогам
законодавства, неможливо вважати
законною державну реєстрацію, яка
проведена на підставі свідоцтва про
право власності, виданого на підставі
скасованого рішення власника про
передачу майна та оформлення права
власності, а також з урахуванням
наявності судового рішення про відмову
у визнанні права власності за державою
на нерухоме майно.

Що стосується доводів представника
третьої особи про те, що нерухоме майно,
зареєстроване за позивачем та державою
в особі Міністерства, є різним з огляду
на різні адреси цього майна, а тому
права Товариства державною
реєстрацією не порушені, слід
зазначити наступне.

Серед поданих позивачем судових
рішень, мається постанова Центрального
районного суду м. Миколаєва від 1 жовтня
2013 р., якою задоволено позов Товариства
до виконавчого комітету Миколаївської
міської ради про скасування рішень
останнього, якими майновому комплексу,
в тому числі і нерухомому майну, була
присвоєна нова адреса: м. Миколаїв, пр.
Жовтневий, 479, а також за державою
оформлено право власності на майновий
комплекс, в тому числі і нерухоме майно
(а. с. 18-20). Ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 24 червня 2014 р. постанова
Центрального районного суду м.
Миколаєва залишена без змін (а. с. 21-22).

Матеріали адміністративної справи не
містять, а представником третьої особи
не надано доказів, які б вказували на
те, що майно, зареєстроване за
позивачем і майно, зареєстроване за
державою в особі Міністерства, є різним
- навпаки, числені судові рішення
свідчать, що мова йде про одне й те ж
саме нерухоме майно.

Таким чином, враховуючи, що в судовому
порядку було скасовано Рішення № 2, на
підставі якого видавалось оскаржене
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, а рішенням відповідача
1 про державну реєстрацію нерухомого
майна за державою в особі Міністерства
зареєстровано те ж саме майно, яке
належить позивачу, позовні вимоги в
частині скасування свідоцтва і рішення
є обґрунтованими і підлягають
задоволенню.

В той же час, відсутні підстави для
задоволення такої вимоги позивача, як
зобов'язання відповідача 1 утриматись
від проведення державної реєстрації
права власності за державою на об'єкти
нерухомого майна.

Обґрунтовуючи цю вимогу, позивач
зазначає, що навіть після скасування
Рішення № 2, право власності на
нерухоме майно було зареєстровано за
державою в особі Міністерства і ця
обставина дає позивачу підстави
вважати, що і в подальшому будуть
вживатись дії, спрямовані на
перереєстрацію нерухомого майна. У
зв'язку із цим, повний захист прав
Товариства, на думку останнього,
можливий не тільки скасуванням рішення
про державну реєстрацію прав і
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно, але й подальшою
забороною Реєстраційній службі
вчиняти дії, спрямовані на реєстрацію
нерухомого майна. В якості правового
обґрунтування позивач посилається на
ст. 386 ч. 2 Цивільного кодексу України
(надалі - ЦК України), згідно якої
власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню, а також на ст. 162 ч. 2 п.
3 Кодексу адміністративного
судочинства України (надалі - КАС
України): у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про зобов'язання
відповідача утриматися від вчинення
певних дій.

Стаття 386 ч. 2 ЦК України взагалі не може
бути застосована в даному випадку,
оскільки вона визначає один із засобів
захисту права власності - на це вказує і
те, що стаття знаходиться у главі 29 ЦК
України - "Захист права власності".
Право власності за своєю юридичною
природою є правом цивільним, а тому і
захищається в порядку цивільного
судочинства, що і передбачено ст. 15 ч. 1
п. 1 Цивільного процесуального кодексу
України - суди розглядають у порядку
цивільного судочинства справи щодо
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних відносин.

Що стосується ст. 162 ч. 2 п. 3 КАС України,
згідно якої адміністративний суд
наділений повноваженням зобов'язати
відповідача утриматися від вчинення
певних дій, на переконання суду, вона
може бути застосована тільки у випадку,
коли буде встановлена протиправність
дій відповідача, які підлягають
судовій забороні, тобто сперше суд
повинен констатувати, що дії, про
заборону яких просить позивач, є
протиправними. В даному спорі
відповідач 1 не допустив протиправних
дій, а зобов'язання Реєстраційної
служби утриматися від проведення
державної реєстрації, фактично
дорівнюватиме забороні виконувати
обов'язки державного реєстратора, що є
втручанням в його діяльність.

Також слід врахувати, що у п. 10.3.
постанови від 20 травня 2013 р. № 7 "Про
судове рішення в адміністративній
справі", пленум Вищого
адміністративного суду України
зокрема зазначив, що резолютивна
частина рішення не повинна містити
приписів, що прогнозують можливі
порушення з боку відповідача та
зобов'язання його до вчинення чи
утримання від вчинення дій на майбутнє.
В даній справі позивач, вимогою про
зобов'язання Реєстраційної служби
утриматись від проведення державної
реєстрації, як раз і намагається
упередити дії відповідача 1 "на
майбутнє".

Варто зауважити, що скасування
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно, унеможливлює наступну
реєстрацію, так як у заявника будуть
відсутні документи, подання яких
передбачено Законом України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" для
вчинення реєстрації права власності.

Відповідно до ст. 94 ч. 3 КАС України, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Позивач сплатив судовий збір в сумі 73,08
грн. (а. с. 2) і враховуючи часткове
задоволення позову, присудженню
підлягають судові витрати у виді
судового збору в розмірі 48,72 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 17, 94, 158, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити
частково.

2. Скасувати рішення Реєстраційної
служби Жовтневого районного
управління юстиції Миколаївської
області про державну реєстрацію прав в
частині проведення державної
реєстрації права власності за державою
в особі Міністерства інфраструктури
України в господарському віданні
Миколаївської філії державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" на об'єкти нерухомого
майна: з'єднувач залізничного полотна
181, автошлях 39, автошлях 118, автошлях 107,
автошлях 167, автошлях 109, автошлях 170,
автошлях 171, майданчик 48, залізничні
шляхи до котельні газового
господарства 94, розташовані за адресою:
Миколаївська область, Жовтневий район,
с. Галицинове, вул. Набережна, 54.

3. Скасувати свідоцтво про право
власності на нерухоме майно серії САВ
№ 629740 від 27 серпня 2008 р., видане
виконавчим комітетом Галицинівської
сільської ради Жовтневого району
Миколаївської області в частині
засвідчення права власності за
державою в особі Міністерства
інфраструктури України в
господарському віданні Миколаївської
філії державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" на об'єкти нерухомого майна:
з'єднувач залізничного полотна 181,
автошлях 39, автошлях 118, автошлях 107,
автошлях 167, автошлях 109, автошлях 170,
автошлях 171, майданчик 48, залізничні
шляхи до котельні газового
господарства 94, розташовані за адресою:
Миколаївська область, Жовтневий район,
с. Галицинове, вул. Набережна, 54.

4. В решті адміністративного позову
відмовити.

5. Присудити товариству з обмеженою
відповідальністю "Миколаївський
глиноземний завод" судовий збір в сумі
48,72 грн. з Державного бюджету України.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
Україні, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
Україні, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення строків, установлених цією
статтею, залишається без розгляду, якщо
суд апеляційної інстанції за заявою
особи, яка її подала, не знайде підстав
для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Повний текст постанови складений

22 жовтня 2014 р.

Суддя
А. О.
Мороз