Справа № 804/9305/13-а
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/34788/14

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

за участю секретаря судового засідання
Сватко А.О.

та представників сторін:

позивача - Нижника О.М.,

відповідача - Кравець А.О.,

розглянув у судовому засіданні
касаційну скаргу державної податкової
інспекції у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області (далі - ДПІ)

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
06.08.2013

та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 03.06.2014

у справі № 804/9305/13-а

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Металургійна
транспортна компанія" (далі -
Товариство)

до ДПІ

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
06.08.2013, залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 03.06.2014,
позов задоволено; визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення від 20.06.2013 №
та № .

У прийнятті цих судових актів
попередні судові інстанції виходили з
того, що ДПІ помилково кваліфікувала
отримані Товариством кошти від продажу
цінних паперів як фінансову допомогу;
також суди послалися на рішення судів в
адміністративній справі № 2а/0470/11369/11,
якими засвідчено правомірність
формування платником податкового
кредиту у лютому 2011 року за операціями
з придбання вагонів-хопперів.

Посилаючись на невідповідність
наданої судами правової оцінки
обставин справи вимогам чинного
законодавства та дійсним обставинам
справи, ДПІ звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати ухвалені у справі судові
акти та відмовити у позові. Зокрема, ДПІ
зазначає, що використання Товариством
у розрахунках за придбаний товар
коштів, отриманих від продажу акцій
(тобто від операцій, звільнених від
оподаткування ПДВ), виключає надмірне
надходження до бюджету сум ПДВ як
джерела для проведення відповідних
видатків у процедурі бюджетного
відшкодування ПДВ.

Товариством у відповідності до статті
216 Кодексу адміністративного
судочинства України подано
заперечення на касаційну скаргу, в якій
скаржник зазначає про правильність та
обґрунтованість висновків попередніх
інстанцій та просить залишити
оскаржувані судові акти без змін, а
скаргу - без задоволення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України не вбачає
підстав для задоволення розглядуваних
касаційних вимог з урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями у
розгляді справи встановлено, що ДПІ
було проведено документальну
позапланову виїзну перевірку
Товариства з питань достовірності
нарахування суми бюджетного
відшкодування ПДВ в рахунок майбутніх
платежів за березень 2013 року, оформлену
актом від 04.06.2013 № 2938/15-3/33115436. За
наслідками цієї перевірки податковим
органом було прийнято:

податкове повідомлення-рішення від
20.06.2013 № , згідно з яким позивачеві
визначено грошове зобов'язання з ПДВ у
сумі 4 164 385 грн. (у тому числі 3 331 508 грн.
за основним платежем та 832 877 грн. за
штрафними санкціями);

податкове повідомлення-рішення від
20.06.2013 № , за яким Товариству
визначено суму завищення бюджетного
відшкодування з ПДВ за березень 2013 року
в розмірі 13 395 779 грн.

Підставою для прийняття зазначених
актів індивідуальної дії став висновок
податкового органу про неправомірне
формування позивачем від'ємного
значення з ПДВ у сумі 19 183 900 грн. за
наслідками перерахування Товариством
коштів у сумі 115 103 400 грн. (у тому числі 19
183 900 грн. ПДВ) за договором поставки
продукції від 28.01.2013 № 14 як передоплату
за поставку вагонів-хопперів.

На обґрунтування цього висновку ДПІ
зазначає, що кошти, використані
позивачем при проведенні розрахунків
за вказаною операцією, були отримані
Товариством від продажу цінних паперів
(акцій публічного акціонерного
товариства «Екотехнології» та акцій
публічного акціонерного товариства
«Медікал томограф Інвестментс»), які не
є об'єктом оподаткування. Досліджуючи
порядок виконання операцій позивача з
названими цінними паперами, податкова
інспекція дійшла висновку, що ці
операції не були спрямовані на
настання відповідних їх змісту
правових наслідків, позаяк мали на меті
відображення у податковому обліку
Товариства як коштів від продажу
цінних паперів отриманої позивачем
фінансової допомоги з метою штучного
зменшення податкового навантаження.

Згідно з пунктом 200.1 статті 200
Податкового кодексу України (далі - ПК)
сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Відповідно до пунктів 200.2, 200.3 статті 200
названого Кодексу при позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, така сума
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені цим
розділом. При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

В силу вимог підпункту «а» пункту 200.4
статті 200 ПК якщо в наступному
податковому періоді сума, розрахована
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має
від'ємне значення, то бюджетному
відшкодуванню підлягає частина такого
від'ємного значення, яка дорівнює сумі
податку, фактично сплаченій
отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг.

З наведених законодавчих положень
випливає, що за відсутності обставин,
які виключають право платника на
одержання податкової вигоди, від'ємне
значення ПДВ, обчислене за цими
правилами, підлягає поверненню
платникові.

За змістом пункту 198.1 статті 198 ПК право
на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.3 цієї ж статті
Кодексу податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

В силу вимог пункту 198.6 статті 198 ПК не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

З наведених законодавчих положень
вбачається, що обов'язковою умовою
виникнення у платника права на
податковий кредит є реальне здійснення
операцій з придбання товарів (робіт,
послуг), а також оформлення зазначених
операцій необхідними документами
первинного обліку (зокрема,
податковими накладними), що містять
достовірні відомості про обсяг та
зміст господарської операції.

У справі, що переглядається, податковим
органом не заперечувалося дотримання
платником (позивачем у справі)
наведених законодавчих вимог при
формуванні податкового кредиту за
операціями з придбання
вагонів-хопперів у рамках
господарських правовідносин з
публічним акціонерним товариством
«Стахановський вагонобудівний завод»
на підставі договору поставки
продукції від 28.01.2013 № 14.

Фактично, заперечуючи проти права
Товариства на податковий кредит за
цими операціями, ДПІ послалася на
аналіз господарських операцій
позивача з придбання та подальшого
продажу цінних паперів, які не мали
наслідком виникнення у позивача
від'ємного значення ПДВ в оспорюваній
сумі. Операції з продажу позивачем
акцій обумовлюють лише джерело
отримання Товариством коштів, які були
використані при розрахунках за
придбані вагони-хоппери.

У той же час вищевикладені норми
податкового законодавства не дають
підстави для висновку про те, що право
платника на податковий кредит залежить
від джерела надходження коштів. Факт
сплати ПДВ постачальникові у ціні
придбаної продукції як умова для
включення відповідних сум податку до
розрахунку бюджетного відшкодування в
порядку підпункту «а» пункту 200.4 статті
200 ПК також не залежить від джерела
отримання коштів покупцем; об'єктивною
умовою для визнання суми ПДВ фактично
сплаченою постачальникові у розумінні
цієї норми Кодексу є понесення
платником реальних витрат на оплату
продукції.

Слід також зазначити, що операції
Товариства з купівлі-продажу цінних
паперів є самостійними економічними
операціями; наслідком фіктивності цих
операцій (на чому наполягає відповідач)
є їх відображення у податковому обліку
платника відповідно до їх дійсного
економічного змісту, що, однак, не може
впливати на оцінку правомірності
формування податкового кредиту по
іншим операціям платника.

Не можна визнати обґрунтованими і
посилання ДПІ на те, що у даному разі
використання у розрахунках за придбані
вагони-хоппери коштів, отриманих
позивачем від протиправних
господарських операцій, призведе до
відсутності надмірного надходження
сум ПДВ до бюджету як джерела для
бюджетного відшкодування.

Адже економічна сутність ПДВ як
непрямого податку означає вилучення з
бюджету частини додаткової вартості,
що створюється на усіх стадіях
виробництва та визначається як різниця
між вартістю реалізованих товарів
(робіт, послуг) та вартістю
матеріальних витрат виробництва та
обігу.

Джерело для бюджетного відшкодування
ПДВ виникає у разі надмірного
надходження цього податку до бюджету
за наслідками мобілізації коштів
методом часткових платежів у операціях
поставки. На кожній стадії руху товару
платник компенсує свої витрати та
нараховує податок на новостворену
вартість; при цьому на стадії руху
товару податок перераховується одним
платником (покупцем) іншому
(продавцеві) понад ціну товару.

Таким чином, у контексті розглядуваних
правовідносин надмірне надходження
ПДВ до бюджету виникає за операціями з
виробництва та продажу
вагонів-хопперів, а не від операцій, в
результаті виконання яких позивачем
було отримано кошти для оплати цих
вагонів.

Отже, висновки ДПІ, покладені в основу
прийняття оспорюваних актів
індивідуальної дії, не можуть
підтверджувати неправомірність
виникнення у податковому обліку
Товариства від'ємного значення ПДВ в
оспорюваній сумі, що свідчить про
незаконність оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

У той же час не можна визнати
обґрунтованими посилання судів
попередніх інстанцій на судові рішення
в адміністративній справі № 2а/0470/11369/11,
адже предметом спору у цій справі було
дослідження правомірності формування
Товариством податкового кредиту з ПДВ
за операціями з придбання
вагонів-хопперів у лютому 2011 року, які
не мають будь-якого відношення до
розглядуваних правовідносин. Отже,
обставини, встановлені рішенням судів
у цій справі, не можуть мати
преюдиційного значення для вирішення
даного спору.

Втім оскільки наведена помилковість
висновків судів не вплинула на
прийняття ними правильного по суті
спору рішення, то підстави для
скасування ухвалених у справі судових
рішень не вбачається.

З урахуванням викладеного, керуючись
статтями 160, 167, 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області залишити
без задоволення.

2. Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
06.08.2013 та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 03.06.2014 у справі № 804/9305/13-а залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України в
порядку статей 236-238 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько