Справа № 808/4152/14
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2014-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2014 року (11 год. 17 хв.)Справа №
808/4152/14 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Лазаренка М.С.,

при секретарі судового засідання
Кретові К.С.,

за участю:

представника позивача - Боганової О.І.,

представника відповідача - Воронкової
Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу,

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Еммаус»

до: Приморської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області

про: визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

26 червня 2014 року до Запорізького
окружного адміністративного суду (далі
- суд) надійшов адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Еммаус» (далі - ТОВ
«Еммаус», позивач) до Приморської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області (далі
- Приморська ОДПІ, відповідач), в якому
позивач просить визнати протиправними
та скасувати податкові
повідомлення-рішення від 11.04.2014 №№
, , .

Доводи позовної заяви обґрунтовані
тим, що оскільки основним видом
діяльності позивача є вирощування
зернових культур (крім рису), бобових
культур і насіння олійних культур, з 2010
року по теперішній час позивач є
платником фіксованого
сільськогосподарського податку та є
суб'єктом спеціального режиму
оподаткування ПДВ, що посвідчується
Свідоцтвом № 200053104 від 04.07.2012. Позивач
зазначає, що позбавлення за 2011-2012 роки
TOB «Еммаус» статусу платника
фіксованого сільськогосподарського
податку та суб'єкта спеціального
режиму ПДВ внаслідок використання ним
земельних ділянок, права користування
якими не зареєстровано, з подальшим
винесенням за результатами перевірки
спірних податкових повідомлень-рішень
є неправомірним.

Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримала з підстав,
викладених у позовній заяві, просив
його задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти доводів позовної заяви
заперечувала з підстав, викладених у
письмових запереченнях (вх. № 28803 від
25.07.2014), в яких, зокрема, зазначено, що
відповідно до розрахунків фіксованого
сільськогосподарського податку
платник використовував в
господарській діяльності земельні
ділянки загальною площею 318,852 га в 2011
році та 310,170 га - в 2012 році, з яких 8,64 га
оформлені договорами оренди, що мають
державну реєстрацію (з Приазовською
райдержадміністрацією Запорізької
області), а також 5,79 га належать ТОВ
«Еммаус» на правах власності. Як
зазначає представник відповідача, в
акті перевірки зроблено висновок, що
сільськогосподарська продукція,
вироблена (вирощена) на земельних
ділянках, щодо яких договори оренди
укладені, але не зареєстровані у
встановленому порядку, не може
вважатися власно вирощеною з метою
застосування платником фіксованого
сільськогосподарського податку та
спеціального режиму оподаткування
податком на додану вартість. З огляду
на викладене, відповідач дійшов
висновку, що ТОВ «Еммаус» повинно було
сплачувати земельний податок на
загальних підставах. Також зазначає, що
ТОВ «Еммаус» починаючи з 01.01.2011, повинно
було нараховувати та сплачувати
податок на прибуток та податок на
додану вартість на загальних
підставах. Контролюючим органом на
підставі даних бухгалтерського обліку
та первинних документів TOB «Еммаус»
визначено обсяги оподатковуваного
прибутку платника та податкові
зобов'язання по податку на додану
вартість. Враховуючи викладене,
представник відповідача позов не
визнала та просила в його задоволенні
відмовити.

Відповідно до статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) в судовому
засіданні 12.08.2014 сторонам проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови та оголошено про час
виготовлення постанови у повному
обсязі.

Відповідно до статті 41 КАС України, у
судовому засіданні здійснювалось
повне фіксування судового засідання за
допомогою технічних засобів, а саме:
комплексу «Камертон».

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
судом встановлене наступне.

Як вбачається з матеріалів, наданих
сторонами, ТОВ «Еммаус» () зареєстровано як юридичну особу
06.01.1998 в Приазовській районній
державній адміністрації Запорізької
області (свідоцтво про державну
реєстрацію від 06.01.1998 № 276), взято на
облік до органів державної податкової
служби 06.01.1998 за № 379, зареєстровано
суб'єктом спеціального режиму
оподаткування податком на додану
вартість з 04.07.2012 (свідоцтво № 200053104
серії НБ №021243).

Види діяльності
сільськогосподарського підприємства
ТОВ «Еммаус» відповідно до КВЕД :

- 01.11.0: вирощування зернових
культур (крім рису), бобових культур і
насіння олійних культур;

- 01.47: розведення свійської птиці;

- 10.71: виробництво хліба та
хлібобулочних виробів; виробництво
борошняних кондитерських виробів,
тортів і тістечок нетривалого
зберігання;

- 46.21: оптова торгівля зерном,
необробленим тютюном, насінням і
кормами для тварин.

В період з 25.11.2013 по 29.11.2013 на підставі
підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20,
пункту 75.1 статті 75 та підпункту 78.1.1
пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу
України (далі - ПК України)
спеціалістами Приморської ОДПІ було
проведено позапланову виїзну
перевірку ТОВ «Еммаус» з питань
правильності визначення, повноти
нарахування та своєчасності сплати
податку на додану вартість при
використанні спеціального режиму
оподаткування відповідно вимог
пунктів 209.1, 209.6 статті 209 ПК України за
період з 01.01.2011 по 31.12.2012, за
результатами якої складено Акт про
результати документальної
позапланової виїзної перевірки ТОВ
«Еммаус» №100/08-17-22/25475365 від 06.12.2013.

Під час перевірки встановлені
порушення ТОВ «Еммаус» вимог чинного
законодавства, а саме:

- підпункту 2.1.1 пункту 2.1 статті 2,
підпунктів 4.1.1, 4.1.2, 4.1.6 пункту 4.1 статті
4, підпункту 11.3.1 пункту 11.3 статті 11
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» від 28.12.1994
№334/94-ВР (із змінами та доповненнями,
які діяли в перевіряємому періоді),
підпункту 133.1.1 пункту 133.1 статті 133,
підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134,
пунктів 135.1, 135.4, 135.5 статті 135, пунктів
137.1, 137.2, 137.4, 137.10, 137.16 статті 137, пункту 149.1
статті 149 ПК України, внаслідок чого
занижено податок на прибуток на
загальну суму 1203367,5 грн.;

- пункту 185.1 статті 185.1, пункту 186.1 статті
186, пункту 187.1 статті 187, статті 188, пункту
193.1 статті 193, пункту 194.1 статті 194,
пунктів 209.1, 209.6 статті 209 ПК України
внаслідок чого занижено податок на
додану вартість у загальній сумі 1056258,0
грн.;

- пункту 269.1 статті 269, статті 270, пункту
271.1 статті 271, пункту 272.1 статті 272 ПК
України, а саме: ТОВ «Еммаус не
задекларовано податкових зобов'язань з
плати за землю за період з 01.11.2011 по
31.12.2012 всього в сумі 3874,53 грн.

Позивач, не погоджуючись з висновками
проведеної Приморської ОДПІ перевірки,
подав заперечення на акт позапланової
перевірки від 06.12.2013, в яких просив не
приймати податкових
повідомлень-рішень за результатами
вказаної перевірки.

Листом від 23.12.2013 № 2185/10/08-17-22 відповідач
повідомив позивача про те, що висновки
акта перевірки Приморської ОДПІ від
06.12.2013 № №100/08-17-22/25475365 від 06.12.2013 є
правомірними.

На підставі висновків акту перевірки
відповідачем 26.12.2013 були прийняті
податкові повідомлення-рішення:

- № з податку на додану вартість
всього на суму 2104076,5 грн., в т.ч. основний
платіж 1056258 грн., штрафна санкція 1047818,5
грн.;

- № з податку на прибуток всього
на суму 1379987 грн., в т.ч. основний платіж
1203093,50 грн., штрафна санкція 176893,50 грн.;

- № з земельного податку з
юридичних осіб (Чкалівська сільська
рада) всього на суму 4603,23 грн., в т.ч.
основний платіж 3874,54 грн., штрафна
санкція 728,69 грн.

Позивач оскаржив прийняті податкові
повідомлення-рішення до Головного
управління Міндоходів в Запорізькій
області, яке Рішенням про результати
розгляду первинної скарги від 02.04.2014
№1148/10/08-01-10-04-13 частково задовольнило
скаргу ТОВ «Еммаус» та скасувало
податкові повідомлення-рішення
Приморської ОДПІ:

- від 26.12.2013 №15 в частині
зайво визначеного грошового
зобов'язання по податку на прибуток в
сумі 918 737, 5 і 157 564, 5 грн. штрафних
(фінансових) санкцій в іншій частині
зазначене рішення залишило без змін;

- від 26.12.2013 № в частині зайво
визначеного грошового зобов'язання по
податку на додану вартість в сумі 425 188,0
грн. і 502 787,5 грн. штрафних (фінансових)
санкцій, в іншій частині зазначене
рішення залишило без змін;

- від 26.12.2013 № в частині зайво
визначеного грошового зобов'язання по
земельному податку з юридичних осіб у
розмірі 3 825, 06 грн. та 716,32 грн. штрафних
(фінансових) санкцій, в іншій частині
зазначене рішення залишило без змін, а
скаргу без задоволення.

З огляду на викладене, на підставі
направлень від 25.02.2014 №170011, №170012, від
04.03.2014 № 170013, виданих Приморською ОДПІ
ГУ Міндоходів у Запорізької області,
згідно із підпунктом 20.1.4 пункту 20.1
статті 20, пунктом 75.1 статті 75 та
підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК
України, наказом Приморської ОДПІ від
21.02.2014 № 42, проведена позапланова
виїзна перевірка ТОВ «Еммаус» з питань,
що стали предметом оскарження
податкових повідомлень-рішень
Приморської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Запорізькій області від 26.12.2013 №,
№, №.

В ході проведення перевірки
встановлені порушення вимог:

- підпункту 2.1.1 пункту 2.1 статті 2,
підпунктів 4.1.1, 4.1.2, 4.1.6 пункту 4.1 статті
4, пункту 4.1 статті 4, підпункту 11.3.1
пункту 11.3 статті 11 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
від 28.12.1994 №334/94-ВР (із змінами та
доповненнями, які діяли в
перевіряємому періоді), підпункту 133.1.1
пункту 133.1 статті 133, підпункту 134.1.1
пункту 134.1 статті 134, пунктів 135.1, 135.4, 135.5
статті 135, пунктів 137.1, 137.2, 137.4, 137.10, 137.16
статті 137, пункту 149.1 статті 149 ПК
України, внаслідок чого ТОВ «Еммаус»
занижено податок на прибуток у сумі
284356, 43 грн.;

- пункту 185.1 статті 185.1, пункту 186.1 статті
186, пункту 187.1 статті 187, статті 188, пункту
193.1 статті 193, пункту 194.1 статті 194,
пунктів 209.1, 209.6 статті 209 ПК України
внаслідок чого занижено податок на
додану вартість у загальній сумі 631580,0
грн.

За результатами проведеної перевірки
було складено акт від 13.03.2014 №51/08-17-
22/25475365.

На підставі вказаного акту було
прийнято оскаржувані податкові
повідомлення-рішення від 11.04.2014 №,
№, №.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем подавалась повторна скарга
до Міністерства доходів і зборів
України на податкові
повідомлення-рішення від 26.12.2013 №,
№, №, що винесені
Приморською ОДПІ.

Рішенням від 06.05.2014 № 8022/6/99-99-10-01-15 про
результати розгляду повторної скарги
Міністерство доходів і зборів України
залишило без змін податкові
повідомлення-рішення № , №,
№ від 26.12.2013, з урахуванням
рішення, прийнятого за розглядом
первинної скарги, а скаргу - без
задоволення.

Не погоджуючись з прийнятими
податковими повідомленнями-рішеннями,
що є предметом оскарження в цьому
позові, позивач звернувся з позовом до
суду.

З'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх наданими доказами, суд
приходить до висновку, що
адміністративний позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
основним порушенням податковим
органом висвітлено те, що ТОВ «Еммаус»
при використанні у господарській
діяльності земельних ділянок, договори
оренди по яких не пройшли державної
реєстрації, втрачає право на
застосування спеціального режиму
оподаткування з податку на додану
вартість. Тому, як вважає відповідач,
сільськогосподарська продукція,
вирощена на вказаних земельних
ділянках, не може вважатися виробленою
позивачем, отже, на думку відповідача,
операції з її реалізації підлягали
відображенню в загальній декларації з
податку на додану вартість, за якою
здійснювалися розрахунки з бюджетом. З
цих же підстав, відповідач вважає, що
позивач не мав права бути платником
фіксованого сільськогосподарського
податку, а мав сплачувати податок на
прибуток та земельний податок на
загальних підставах. Вказаний висновок
відповідача став підставою для
нарахування спірних сум податків.

Суд не погоджується з такими
твердженнями відповідача, виходячи з
наступного.

Згідно з частиною першою статті 6
Закону України «Про оренду землі» (в
редакції, що діяла на момент виникнення
спірних правовідносин), орендарі
набувають права оренди земельної
ділянки на підставах і в порядку,
передбачених Земельним кодексом
України, Цивільним кодексом України,
Господарським кодексом України, цим та
іншими законами України і договором
оренди землі.

За приписами статей 13 та 14 Закону
України «Про оренду землі», договір
оренди землі - це договір, за яким
орендодавець зобов'язаний за плату
передати орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства. Договір
оренди землі укладається у письмовій
формі і за бажанням однієї із сторін
може бути посвідчений нотаріально.
Типова форма договору оренди землі
затверджується Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до статті 125 Земельного
кодексу України (в редакції, що діяла на
момент виникнення спірних
правовідносин), право власності на
земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Враховуючи наведені норми, суд
погоджується з тією позицією
відповідача, що усі договори оренди
земельних ділянок, які
використовуються позивачем при
здійсненні ним підприємницької
діяльності, повинні пройти державну
реєстрацію.

Проте, суд зважає на те, що використання
земельних ділянок без державної
реєстрації правоустановчих документів
або з недотриманням встановленого
порядку є порушенням вимог земельного,
а не податкового законодавства, які
тягнуть за собою передбачену
відповідальність. При цьому,
відповідальність за порушення,
допущені в галузі земельного
законодавства, не може створювати для
суб'єктів господарювання додаткову,
прямо не передбачену законодавством
відповідальність в сфері
оподаткування.

Відповідно до пункту 301.1 статті 301 ПК
України, платниками фіксованого
сільськогосподарського податку з
урахуванням обмежень, встановлених
пунктом 301.6 цієї статті, можуть бути
сільськогосподарські товаровиробники,
у яких частка сільськогосподарського
товаровиробництва за попередній
податковий (звітний) рік дорівнює або
перевищує 75 відсотків.

З приписів пункту 308.4 статті 308 ПК
України випливає, що
сільськогосподарська продукція для
цілей визначення частки
сільськогосподарського
товаровиробництва поділяється на
чотири види: 1) продукція рослинництва,
що вироблена (вирощена) на угіддях, які
належать сільськогосподарському
товаровиробнику на праві власності або
надані йому в користування, а також
продукції рибництва, виловленої
(зібраної), розведеної, вирощеної у
внутрішніх водоймах (озерах, ставках і
водосховищах), та продуктів її
переробки на власних підприємствах або
орендованих виробничих потужностях; 2)
продукція рослинництва на закритому
ґрунті та продуктів її переробки на
власних підприємствах або орендованих
виробничих потужностях; 3) продукція
тваринництва і птахівництва та
продуктів її переробки на власних
підприємствах або орендованих
виробничих потужностях; 4) продукція, що
вироблена із сировини власного
виробництва на давальницьких умовах,
незалежно від територіального
розміщення переробного підприємства.

Таким чином, зі змісту пункту 308.4 статті
308 ПК України вбачається, що для
розрахунку доходів від реалізації
сільськогосподарської продукції
власного виробництва як таких, що
можуть враховуватися при визначенні
частки сільськогосподарського
товаровиробництва, можуть включатися
доходи від продажу продукції
рослинництва, вирощеної (виробленої) на
сільськогосподарських угіддях, що
знаходяться у користуванні особи на
будь-яких умовах.

Отже, продукція, вирощена на земельній
ділянці, орендованій платником
фіксованого сільськогосподарського
податку у юридичної та/або фізичної
особи, є сільськогосподарською
продукцією в розумінні глави 2 розділу
XIV ПК України незалежно від того, чи
зареєстровані належним чином договори
оренди такої ділянки.

Відповідно, така продукція повинна
враховуватися при визначенні частки
сільськогосподарського
товаровиробництва у розмірі 75
відсотків, необхідної для набуття та
підтвердження особою статусу платника
сільськогосподарського
товаровиробника. Отже, відсутні
будь-які підстави для розмежування
сільськогосподарської продукції на ту,
що отримана на належно оформлених
земельних ділянках, право оренди яких
зареєстровано, та на ту, що вирощена на
ділянках, оренда чи інше право
користування якими оформлені з
недоліками.

Таким чином, перебування особи у
статусі платника фіксованого
сільськогосподарського податку є
правомірним, якщо при цьому дотримано
критерій щодо мінімального обсягу
частки сільськогосподарського
товаровиробництва, встановлений
статтею 301 Податкового кодексу України.
Цей критерій дотримується в тому разі,
якщо продукція рослинництва вирощена
на сільськогосподарських угіддях, що
знаходяться у користуванні платника
податку, незалежно від стану державної
реєстрації договорів оренди
відповідних ділянок.

Слід зазначити, що визначальним для
встановлення права особи
застосовувати спеціальний режим
оподаткування податком на додану
вартість є дотримання
сільськогосподарським
товаровиробником критерію щодо
питомої ваги сільськогосподарських
товарів, яка має становити не менше 75
відсотків вартості всіх
товарів/послуг, поставлених протягом
послідовних звітних податкових
періодів сукупно.

Відповідно до пункту 209.7 статті 209 ПК
України сільськогосподарськими
вважаються товари, зазначені у
товарних групах 1-24, товарних позиціях
4101, 4102, 4103, 4301 згідно з УКТ ЗЕД, та
послуги, які отримані в результаті
здійснення діяльності, на яку
відповідно до пункту 209.17 цієї статті
поширюється дія спеціального режиму
оподаткування у сфері сільського та
лісового господарства, а також
рибальства, якщо такі товари
вирощуються, відгодовуються,
виловлюються або збираються
(заготовляються), а послуги надаються,
безпосередньо платником податку -
суб'єктом спеціального режиму
оподаткування (крім придбання таких
товарів/послуг у інших осіб), які
поставляються зазначеним платником
податку - їх виробником.

За приписами абзацу першого пункту 209.6
статті 209 ПК України
сільськогосподарським вважається
підприємство, основною діяльністю
якого є постачання вироблених (наданих)
ним сільськогосподарських товарів
(послуг) на власних або орендованих
основних фондах, а також на
давальницьких умовах, в якій питома
вага вартості сільськогосподарських
товарів/послуг становить не менш як 75
відсотків вартості всіх
товарів/послуг, поставлених протягом
попередніх 12 послідовних звітних
податкових періодів сукупно.

З урахування викладеного, у податкових
органів відсутні підстави для
застосування будь-яких негативних
наслідків до платників фіксованого
сільгоспподатку та осіб, що
застосовують спеціальний режим
оподаткування податком на додану
вартість сільськогосподарської
діяльності, у разі недотримання
останнім норм земельного
законодавства щодо реєстрації
останнім договорів оренди земельних
ділянок, якщо при цьому дотримано вимог
законодавства податкового. Отже,
податковими органами не може бути
прийнято рішення про скасування
реєстрації платника фіксованого
сільськогосподарського податку з тих
підстав, що платником не дотримано
вимог щодо реєстрації договорів оренди
земельних ділянок, які
використовуються для вирощування
сільськогосподарської продукції
рослинництва. Так само
сільськогосподарська продукція
рослинництва, вирощена платником
фіксованого сільгоспподатку на
будь-яких використовуваних ним
земельних ділянках, у тому числі
орендованих, незалежно від стану
державної реєстрації відповідних
орендних договорів, не може
оподатковуватись за іншими правилами
ніж у режимі фіксованого
сільгоспподатку.

Податковим органом не доведено, що
сільськогосподарська продукція, про
яку йдеться у акті перевірки, не є
продукцією власного виробництва
позивача.

Слід зазначити, що використана
Приморською ОДПІ методика вирахування
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість та формування
податкового кредиту не може бути
застосована, оскільки жодним
нормативно-правовим актом не
передбачена, що суперечить вимогам
статті 19 Конституції України.

Абзацом п'ятим пункту 16.4 статті 16
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» від 28.12.1994
№334/94-ВР (в редакції, що діяла на момент
виникнення спірних правовідносин)
передбачено, що для цілей
оподаткування до підприємств, основною
діяльністю яких є виробництво
сільськогосподарської продукції,
відносяться підприємства, валовий
доход яких від продажу
сільськогосподарської продукції
власного виробництва за попередній
звітний (податковий) рік перевищує
п'ятдесят відсотків загальної суми
валового доходу.

Відповідно до статті 155 ПК України для
цілей оподаткування до підприємств,
основною діяльністю яких є виробництво
сільськогосподарської продукції,
належать підприємства, дохід яких від
продажу сільськогосподарської
продукції власного виробництва за
попередній звітний (податковий) період
перевищує 50 відсотків загальної суми
доходу.

Згідно із пунктом 209.2 статті 209 ПК
України, сума податку на додану
вартість, нарахована
сільськогосподарським підприємством
на вартість поставлених ним
сільськогосподарських товарів/послуг,
не підлягає сплаті до бюджету та
повністю залишається в розпорядженні
такого сільськогосподарського
підприємства для відшкодування суми
податку, сплаченої (нарахованої)
постачальнику на вартість виробничих
факторів, за рахунок яких сформовано
податковий кредит, а за наявності
залишку такої суми податку - для інших
виробничих цілей.

Зазначені суми податку на додану
вартість акумулюються
сільськогосподарськими
підприємствами на спеціальних
рахунках, відкритих в установах банків
та/або в органах, які здійснюють
казначейське обслуговування бюджетних
коштів у порядку, затвердженому
Кабінетом Міністрів України.

Резидент, який провадить
підприємницьку діяльність у сфері
сільського і лісового господарства та
рибальства та відповідає критеріям,
встановленим у пункті 209.6 цієї статті
(далі - сільськогосподарське
підприємство), може обрати спеціальний
режим оподаткування (пункт 209.1 статті 209
ПК України).

Пункт 209.6 статті 209 ПК України, а також
положення статті 14 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємства»
не ставлять право платника на
застосування спеціального режиму
оподаткування в залежність від
дотримання ним вимог цивільного та
земельного законодавства.

З наведених вище підстав суд доходить
висновку, що оскаржувані податкові
повідомлення-рішення № , ,
від 11.04.2014, прийняті Приморською
ОДПІ, якими позивачу збільшено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість, податку на прибуток,
та земельного податку з юридичних осіб,
а також застосовано штрафні (фінансові)
санкції є безпідставними,
необґрунтованими та такими, що
підлягають скасуванню.

За приписом частини третьої статті 2
КАС України, відповідно до яких, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії): безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до частини другої статті 71
КАС України в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно із частиною першою статті 94 КАС
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Доданою до матеріалів справи
квитанцією № 9187.563.1 від 23.06.2014
документально підтверджується факт
сплати позивачем судового збору в сумі
487,20 грн.

Відтак, ця сума підлягає присудженню на
користь позивача з Державного бюджету
України.

На підставі вищевикладеного та
керуючись статтями 2, 4, 7-12, 14, 86, 94, 98, 158-163
КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення від
11.04.2014 №№ , , , прийняті
Приморською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Еммаус» () судовий збір в розмірі 487
(чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги, з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
М.С.
Лазаренко