Справа № К/9991/49264/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/49264/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні в порядку касаційного
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до територіального
управління Державної судової
адміністрації в м. Севастополі,
Головного управління Державного
казначейства України у м. Севастополі
про визнання дій незаконними та
зобов'язання вчинити певні дії за
касаційною скаргою Державної судової
адміністрації України на постанову
окружного адміністративного суду
м. Севастополя від 21 березня 2011
року та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 6 червня 2011 року,

в с т а н о в и л а:

В липні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим,
що з 1 червня 1993 року по 19 квітня 2010
року працював суддею Балаклавського
районного суду м. Севастополя.
Постановою Верховної Ради України від
18 лютого 2010 року № 1913-VI позивача було
звільнено з посади судді у зв'язку з
виходом у відставку. При виході у
відставку позивачу була нарахована
вихідна допомога в розмірі 131 000 грн.
Всупереч частині третій статті 43
Закону України «Про статус суддів» з
вихідної допомоги позивача утримано
податок з доходів фізичних осіб в
розмірі 15%, що становив 21 000 грн. Крім
цього, у відповідності до частини
тринадцятої статті 44 Закону України
«Про статус суддів» в травні 2010 року
ОСОБА_1 реалізував своє право на
отримання путівки на
санаторно-курортне лікування, придбав
путівку за власні кошти в розмірі 3770
грн. Проте територіальне управління
Державної судової адміністрації в м.
Севастополі при компенсації вартості
путівки утримало з позивача податок з
доходів фізичних осіб в розмірі 15%.

Просив з урахуванням уточнення
позовних вимог визнати незаконними дії
територіального управління Державної
судової адміністрації в м. Севастополі
щодо утримання податку з доходів
фізичних осіб при виплаті вихідної
допомоги у розмірі 19 592,40 грн та при
виплаті вартості путівки на
санаторно-курортне лікування у розмірі
665,30 грн; зобов'язати територіальне
управління Державної судової
адміністрації в м. Севастополі та
Головне управління Державного
казначейства України у
м. Севастополі повернути незаконно
утримані суми податку з доходів
фізичних осіб у розмірі 19 592,40 грн та 665,30
грн.

Постановою окружного
адміністративного суду м. Севастополя
від 21 березня 2011 року позов ОСОБА_1 було
задоволено повністю.

Визнано незаконними дії
територіального управління Державної
судової адміністрації в м. Севастополі
щодо утримання з ОСОБА_1 податку з
доходів фізичних осіб з суми вихідної
допомоги у розмірі 19592,40 грн, а також
податку з доходів фізичних осіб з
вартості путівки на санаторно-курортне
лікування у розмірі 665,30 грн.

Зобов'язано Головне управління
Державного казначейства України у
м. Севастополі повернути з
місцевого бюджету Ленінського району
м. Севастополя до територіального
управління Державної судової
адміністрації в м. Севастополі
незаконно утриману з ОСОБА_1 суму
податку з доходів фізичних осіб у
розмірі 20257,70 грн.

Стягнуто з територіального управління
Державної судової адміністрації в
м. Севастополі на користь ОСОБА_1
незаконно утриману суму податку з
доходів фізичних осіб у розмірі 20257,70
грн.

Ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 6 червня 2011 року апеляційну скаргу
територіального управління Державної
судової адміністрації в м. Севастополі
залишено без задоволення, а постанову
окружного адміністративного суду м.
Севастополя від 21 березня 2011 року - без
змін.

Вказуючи на допущені, на думку
Державної судової адміністрації
України, судами порушення норм чинного
процесуального та матеріального
законодавства, що призвело до
постановлення неправильних судових
рішень, Державна судова адміністрація
України просить скасувати
постановлене рішення судів першої та
апеляційної інстанцій та відмовити в
задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи у
межах доводів касаційної скарги
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Під час розгляду справи по суті судами
першої та апеляційної інстанцій
встановлено наступне.

Згідно з постановою Верховної Ради
України «Про звільнення суддів» від
18 лютого 2010 року № 1913-ІV у
зв'язку з поданням заяви про відставку
ОСОБА_1 звільнено з посади судді
Балаклавського районного суду м.
Севастополя.

Наказом територіального управління
Державної судової адміністрації в
м. Севастополі від 8 квітня 2010
року № 101-К позивача звільнено із
займаної посади 19 квітня 2010
року у зв'язку з поданням заяви про
відставку.

Згідно з довідкою територіального
управління Державної судової
адміністрації в м. Севастополі від 2
березня 2011 року № 293/3 ОСОБА_1 виплачена
вихідна допомога в червні 2010 року в
сумі 130616,00 грн, з якої утримано та
сплачено податок з доходів фізичних
осіб в сумі 19592,40 грн.

Платіжними дорученнями № 515 та № 516 від
8 червня 2010 року підтверджується
перерахування на платіжну карту
позивача вихідної допомоги у сумі 111023,60
грн та утримання податку з доходів
фізичних осіб з вихідної допомоги у
розмірі 19592,40 грн.

2 червня 2010 року позивач звернувся із
заявою до начальника територіального
управління Державної судової
адміністрації в м. Севастополі про
компенсацію витрат, понесених у зв'язку
з оплатою путівки на
санаторно-курортне лікування. До
вказаної заяви додано відривний талон
до путівки № 1226, яким підтверджується
проходження лікування у санаторії, а
також квитанцію до прибуткового
касового ордеру від 07.05.2010, яка свідчить
про оплату позивачем путівки у сумі
3770,00 грн.

Згідно з довідкою територіального
управління Державної судової
адміністрації в м. Севастополі від 2
березня 2011 року № 294/3 ОСОБА_1 виплачено
відшкодування лікування в сумі 3770,00
грн., з якого утримано та сплачено
податок з доходів фізичних осіб в сумі
665,30 грн.

Платіжними дорученнями № 665 та № 666 від
29 червня 2010 року підтверджується
перерахування на платіжну карту
позивача відшкодування витрат на
санаторно-курортне лікування у сумі
3104,70 грн. та утримання податку з доходів
фізичних осіб з відшкодування витрат
на санаторно-курортне лікування у
розмірі 665,30 грн.

Відповідно до частини третьої статті 43
Закону України «Про статус суддів» від
15 грудня 1992 року № 2862-XII, чинного на
час виникнення спірних правовідносин,
судді, який пішов у відставку,
виплачується вихідна допомога без
сплати податку у розмірі місячного
заробітку за останньою посадою за ко
жен повний рік роботи на посаді судді,
але не менше шестимісячного заро бітку.

Частиною тринадцятою статті 44 Закону №
2862-XII передбачено, що суддя і члени його
сім'ї мають право на безплатне медичне
обслуговування в державних закладах
охорони здоров'я. Члени сім'ї судді
обслуговуються в тих медичних
закладах, де обслуговується суддя.
Суддям за рахунок державного бюджету, а
членам їх сімей за власний рахунок
щорічно надається путівка на
санаторно-курортне лікування. Ці права
зберігаються за ними і після виходу
судді у відставку або на пенсію.

Згідно з підпунктом «д» пункту 1.3
статті 1 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» від 22 травня 2003
року № 889-IV, чинного на час виникнення
спірних правовідносин, дохід із
джерелом його походження з України - це
будь-який дохід, одержаний платником
податку або нарахова ний на його
користь від здійснення будь-яких видів
діяльності на території України, у тому
числі дохід у вигляді заробітної плати,
нарахований (випла чений, наданий)
унаслідок здійснення платником
податку трудової діяльно сті на
території України, від працедавця.

Пунктом 1.1 статті 1 Закону № 889-IV
визначено, що для цілей цього Закону
під терміном «заробітна плата»
розуміються також інші заохочува льні
та компенсаційні виплати або інші
виплати та винагороди, які випла
чуються (надаються) платнику податку у
зв'язку з відносинами трудового найму
згідно із законом.

Відповідно до підпункту 22.2 статті 22
Закону № 889-IV у разі, якщо норми інших
законів чи інших законо давчих актів,
що містять правила оподаткування
доходів (прибутків) фізич них осіб,
суперечать нормам цього Закону,
пріоритет мають норми цього Закону.

Проте Конституційний Суд України у
Рішенні від 11 жовтня 2005 року N 8-рп/2005
зазначив наступне. Конституція України
з метою забезпечення права громадян на
судовий захист, здійснення правосуддя
неупередженим судом закріпила правило,
що незалежність суддів гарантується
Конституцією і законами України.
Гарантії, встановлені у законах
України «Про статус суддів», «Про
судоустрій України», мають
конституційний зміст і разом з
визначеними Основним Законом України
складають єдину систему гарантій
незалежності суддів.

Частиною третьою статті 11 Закону
України «Про статус суддів»
передбачено, що гарантії незалежності
суддів, включаючи заходи їх правового
захисту, матеріального і соціального
забезпечення, поширюються на всіх
суддів України і не можуть бути
скасовані чи знижені іншими
нормативними актами України і
Автономної Республіки Крим. Це
положення кореспондується з частиною
восьмою статті 14 Закону України «Про
судоустрій України», згідно з якою при
прийнятті нових законів або внесенні
змін до чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу передбачених
законом гарантій самостійності судів,
незалежності та правової захищеності
суддів.

Зазначені положення узгоджуються з
вимогами міжнародних актів про
незалежність суддів і спрямовані на
забезпечення стабільності досягнутого
рівня гарантій незалежності суддів,
які є необхідною умовою здійснення
правосуддя неупередженим,
безстороннім і справедливим судом. За
своїм конституційним змістом вони
встановлюють принцип заборони
скасування чи зниження досягнутого
рівня змісту та обсягу гарантій
незалежності суддів.

Положення частини третьої статті 43
Закону України «Про статус суддів»
були чинними до 1 січня 2011 року, а тому
при виплаті суддям вихідної допомоги
до зазначеної дати мали
застосовуватись вимоги саме цієї
норми, а не будь-яких інших законів,
якими зменшувався рівень гарантій
незалежності суддів.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржувані судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
постановлені з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
доводами касаційної скарги висновки,
викладені в судових рішеннях, не
спростовуються, підстави для їх
скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 210, 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної судової
адміністрації України залишити без
задоволення, а постанову окружного
адміністративного суду м. Севастополя
від 21 березня 2011 року та
ухвалу Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 6 червня 2011
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.