Справа № 2а-4778/09/0670
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2014 року
м. Київ К/800/50135/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Калашнікової О.В. Васильченко Н.В.
Леонтович К.Г. розглянувши у
попередньому судовому засіданні
адміністративну справу за касаційною
скаргою заступника прокурора
Житомирської області на постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від 08 серпня 2013
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 16 вересня 2013 року у справі №
2а-4778/09/0670 за позовом обслуговуючого
кооперативу "Садівницьке товариство
"Любава" до Житомирської обласної
державної адміністрації, треті особи:
Житомирська районна державна
адміністрація, Головне управління
Державного комітету із земельних
ресурсів України у Житомирській
області, Новогуйвинська селищна рада
Житомирського району про визнання
протиправними та скасування
розпоряджень №202 та №203 від 22.06.2009 року,
-

в с т а н о в и л а:

Обслуговуючий кооператив "Садівницьке
товариство "Любава" звернувся в суд з
позовом до Житомирської обласної
державної адміністрації про визнання
протиправними та скасування
розпоряджень №202 та 203 від 22.06.2009 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
розпорядженнями Житомирської районної
державної адміністрації № 359 від 23.03.2009
року, №577 від 22.04.2009 року та № 617 від
06.05.2009 року членам обслуговуючого
кооперативу "Садівницьке товариство
"Любава" надано дозвіл на розробку
технічної документації із землеустрою,
затверджено таку технічну
документацію та передано у власність
земельні ділянки для ведення
садівництва, однак відповідач
протиправно оскаржуваними
розпорядженнями позбавив громадян
права власності на земельні ділянки та
права користування ними, скасувавши
вказані розпорядження.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 08 серпня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 16 вересня
2013 року, позовні вимоги задоволено,
скасовано розпорядження Житомирської
обласної державної адміністрації №202
та 203 від 22.06.2009 року.

Не погоджуючись з оскаржуваними
судовими рішеннями, заступник
прокурора Житомирської області
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, у
якій просить їх скасувати та відмовити
у позові.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, оскаржуваним
розпорядженням Житомирської обласної
адміністрації № 202 від 22.06.2009 року
скасовано: розпорядження Житомирської
районної державної адміністрації № 359
від 23.03.2009 року про надання дозволу
обслуговуючому кооперативу
"Садівницьке товариство "Любава" на
розробку технічної документації із
землеустрою щодо встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) із земель запасу за межами
населеного пункту загальною площею 19,2
га для передачі її в оренду громадянам
для ведення садівництва на території
Новогуйвинської селищної ради;
розпорядження Житомирської районної
державної адміністрації № 577 від 22.04.2009
року про затвердження технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення меж земельних ділянок в
натурі (на місцевості) з метою передачі
їх в оренду членам обслуговуючого
кооперативу "Садівницьке товариство
"Любава" для ведення садівництва на
території Новогуйвинської селищної
ради.

Оскаржуваним розпорядженням
Житомирської обласної адміністрації №
203 від 22.06.2009 року скасовано
розпорядження Житомирської районної
державної адміністрації №617 від
06.05.2009року про безоплатну передачу
громадянам членам обслуговуючого
кооперативу "Садівницьке товариство
"Любава" у власність земельних ділянок,
які перебувають у їх користуванні, для
ведення садівництва на території
Новогуйвинської селищної ради.

Як зазначено в оскаржуваному
розпорядженні Житомирської обласної
адміністрації № 202 від 22.06.2009року,
підставою для скасування розпоряджень
Житомирської районної державної
адміністрації № 359 від 23.03.2009року, №577
від 22.04.2009року стало: недотримання
вимог статті 134 Земельного кодексу
України щодо обов'язковості продажу
земельних ділянок державної чи
комунальної власності або прав на них
на конкурентних засадах (земельних
торгах); недотримання вимог статей 123, 124
Земельного кодексу України та статей 20,
50 Закону України "Про землеустрій" щодо
обов'язковості проекту землеустрою при
передачі земельних ділянок державної
власності в оренду громадянам для
ведення садівництва.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
першої та апеляційної інстанцій
виходили з того, що доводи
Житомирської обласної державної
адміністрації, на яких ґрунтуються
оскаржувані розпорядження є
безпідставними, не відповідають
обставинам справи та суперечать
положенням законодавства.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій, виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 134 Земельного
кодексу України в редакції, чинній на
момент виникнення спірних відносин,
земельні ділянки державної чи
комунальної власності або права на них
(оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому
числі з розташованими на них об'єктами
нерухомого майна державної або
комунальної власності, підлягають
продажу окремими лотами на
конкурентних засадах (земельних
торгах), крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Не підлягають продажу на конкурентних
засадах (земельних торгах) земельні
ділянки державної чи комунальної
власності або права на них у разі:
розташування на земельних ділянках
об'єктів нерухомого майна, що
перебувають у власності громадян,
юридичних осіб, в яких відсутні акції
(частки, паї), що належать державі, крім
випадків відмови власника
розташованого на земельній ділянці
нерухомого майна від її викупу або
укладення договору оренди;
використання земельних ділянок для
користування надрами та спеціального
водокористування відповідно до
отриманих спеціальних дозволів
(ліцензій); використання релігійними
організаціями, які легалізовані в
Україні, земельних ділянок під
культовими будівлями; перебування в
користуванні земельних ділянок або
розташованих на них будівель
підприємств, установ та організацій, що
належать до державної та комунальної
власності, підприємств і громадських
організацій у сферах культури і
мистецтв (у тому числі національних
творчих спілок); розміщення
дипломатичних та прирівняних до них
представництв іноземних держав і
міжнародних організацій згідно з
міжнародними договорами України;
будівництва та обслуговування
лінійних об'єктів транспортної та
енергетичної інфраструктури (доріг,
газопроводів, водопроводів, ліній
електропередачі, аеропортів, нафто- та
газових терміналів, електростанцій
тощо); проведення комплексної
реконструкції кварталів (мікрорайонів)
застарілого житлового фонду
відповідно до закону; будівництва
соціального та доступного житла.

Земельні торги не проводяться при
наданні (передачі) земельних ділянок
громадянам у випадках, передбачених
статтями 34, 36 та 121 цього Кодексу.

Відповідно до статей 34, 36, 121 Земельного
кодексу України громадяни можуть
орендувати земельні ділянки для
сінокосіння і випасання худоби. Органи
виконавчої влади та органи місцевого
самоврядування можуть створювати на
землях, що перебувають у власності
держави чи територіальної громади,
громадські сіножаті і пасовища.

Громадянам або їх об'єднанням із
земель державної або комунальної
власності можуть надаватися в оренду
земельні ділянки для городництва. На
земельних ділянках, наданих для
городництва, закладання багаторічних
плодових насаджень, а також
спорудження капітальних будівель і
споруд не допускається. На земельних
ділянках, наданих для городництва,
можуть бути зведені тимчасові споруди
для зберігання інвентарю та захисту
від непогоди. Після закінчення строку
оренди зазначеної земельної ділянки
побудовані тимчасові споруди
підлягають знесенню власниками цих
споруд за їх рахунок.

Громадяни України мають право на
безоплатну передачу їм земельних
ділянок із земель державної або
комунальної власності в таких
розмірах: а) для ведення фермерського
господарства - в розмірі земельної
частки (паю), визначеної для членів
сільськогосподарських підприємств,
розташованих на території сільської,
селищної, міської ради, де
знаходиться фермерське господарство.
Якщо на території сільської, селищної,
міської ради розташовано декілька
сільськогосподарських підприємств,
розмір земельної частки (паю)
визначається як середній по цих
підприємствах. У разі відсутності
сільськогосподарських підприємств на
території відповідної ради розмір
земельної частки (паю) визначається як
середній по району; б) для ведення
особистого селянського господарства -
не більше 2,0 гектара; в) для ведення
садівництва - не більше 0,12 гектара; г)
для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд (присадибна ділянка) у селах -
не більше 0,25 гектара, в селищах - не
більше 0,15 гектара, в містах - не більше
0,10 гектара; ґ) для індивідуального
дачного будівництва - не більше 0,10
гектара; д) для будівництва
індивідуальних гаражів - не більше 0,01
гектара. Розмір земельних ділянок, що
передаються безоплатно громадянину
для ведення особистого селянського
господарства, може бути збільшено у
разі отримання в натурі (на місцевості)
земельної частки (паю).

Таким чином, земельні торги не
проводяться при наданні (передачі)
земельних ділянок громадянам для
ведення садівництва.

Як зазначено в оскаржуваному
розпорядженні Житомирської обласної
адміністрації № 203 від 22.06.2009 року,
підставою для скасування
розпорядження Житомирської районної
державної адміністрації № 617 від 06.05.2009
року, стало відсутність заяв громадян
на передачу земельних ділянок у
власність та відсутність документації
із землеустрою.

Відповідно до статті 123 Земельного
кодексу України надання у користування
земельної ділянки, межі якої
встановлені в натурі (на місцевості),
без зміни її цільового призначення,
здійснюється на підставі технічної
документації із землеустрою щодо
складання документа, що посвідчує
право користування земельною ділянкою,
та не потребує виготовлення проекту
землеустрою.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідно до
розпорядження Житомирської районної
державної адміністрації № 109 від 21.02.2005
року межі зазначеної земельної ділянки
№ 188 площею 19,2га вже були визначені і
відповідно до статистичної звітності
по формі 6-зем числилися землями запасу.
Технічна документація розроблялася
виключно для передачі відповідних
частин даної земельної ділянки в
оренду кожному із членів садівничого
кооперативу.

Крім того, як встановлено судами
попередніх інстанцій, заперечуючи
проти позову представник відповідача
не надала суду доказів того, що вказані
обставини щодо відсутності
відповідних заяв громадян були
встановлені відповідачем при
винесенні оскаржуваних розпоряджень.

В судовому засіданні представники
позивача та Житомирської районної
державної адміністрації пояснили, що
заяви всіх 136 громадян, членів
садівничого кооперативу, про отримання
земельних ділянок для ведення
садівництва, були приєднані до
матеріалів технічної документації, що
розроблялася для їх видачі.

Відповідно до інформації Державного
підприємства "Центр державного
земельного кадастру " (Житомирська
філія), як розробника вказаної
технічної документації із землеустрою,
відповідні примірники такої технічної
документації були вилучені
працівниками прокуратури та приєднані
до кримінальної справи відносно Чепюка
В.Л., керівника управління Держкомзему
України в Житомирському районі, що
підтверджується копіями відповідних
протоколів.

За повідомленням Житомирської
районної державної адміністрації від
02.07.2013року документи, на підставі яких
приймалося розпорядження Житомирської
районної державної адміністрації № 617
від 06.05.2009 року, з невідомих причин
також відсутні.

Відповідно до частини восьмої статті 118
Конституції України рішення голів
місцевих державних адміністрацій, що
суперечать Конституції та законам
України, іншим актам законодавства
України, можуть бути відповідно до
закону скасовані Президентом України
або головою місцевої державної
адміністрації вищого рівня.

Статтею 43 Закону України "Про місцеві
державні адміністрації" передбачено,
що акти місцевих державних
адміністрацій, що суперечать
Конституції України, законам України,
рішенням Конституційного Суду України,
актам Президента України та Кабінету
Міністрів України або інтересам
територіальних громад чи окремих
громадян, можуть бути оскаржені до
органу виконавчої влади вищого рівня
або до суду.

Розпорядження голови державної
адміністрації, що суперечать
Конституції України, законам України,
рішенням Конституційного Суду України,
іншим актам законодавства або є
недоцільними, неекономними,
неефективними за очікуваними чи
фактичними результатами, скасовуються
Президентом України, головою місцевої
державної адміністрації вищого рівня
або в судовому порядку.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що на підставі зазначених
розпоряджень Житомирської районної
державної адміністрації та до
винесення оскаржуваних розпоряджень
Житомирської обласної державної
адміністрації було зареєстровано та
видано 85 державних актів на право
власності громадян на земельну
ділянку, було зареєстровано, але не
видано, 23 державних акта, а для решти
громадян державні акти не
реєструвались.

Оскільки на підставі розпоряджень
голови Житомирської районної
державної адміністрації від 23.03.2009 року
№ 359, від 22.04.2009 року № 577 та № 617 від
06.05.2009 року виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією суб'єктивних
прав та охоронюваних законом інтересів
членів обслуговуючого кооперативу
"Садівницьке товариство Любава" щодо
користування та володіння земельними
ділянками, скасування цих розпоряджень
відповідачем порушує конституційні
права громадян.

Зазначені вище розпорядження є
ненормативними правовими актами
одноразового застосування, які
вичерпали свою дію фактом їх виконання,
а тому не можуть бути в подальшому
скасовані державною адміністрацією.

У рішенні від 24 червня 2003 року у справі
"Стретч проти Об'єднаного Королівства"
(Stretch v. The United Kingdom) Європейський суд з
прав людини зазначив: "наявність
порушень з боку органу публічної влади
при укладенні договору щодо майна не
може бути підставою для позбавлення
цього майна іншої особи, яка жодних
порушень не вчинила".

У цій справі Європейський суд дійшов
висновку, що оскільки особу позбавили
права на його майно лише з тих підстав,
що порушення були вчинені з боку
публічного органу, а не громадянина, в
такому випадку мало місце
"непропорційне втручання у право
заявника на мирне володіння своїм
майном та, відповідно, відбулось
порушення статті 1 Першого протоколу
Конвенції".

Верховний Суд України у постанові від
14.03.2007 року на підставі статті 17 Закону
України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" вже застосовував
рішення Європейського суду з прав
людини "Стретч проти Сполученого
Королівства".

Як зазначив у вказаній постанові
Верховний Суд України, "самі по собі
допущені органами публічної влади
порушення при визначенні умов та
порядку приватизації не можуть бути
безумовною підставою для визнання
приватизаційних договорів недійсними,
повернення приватизованого майна
державі в порушення права власності
покупця, якщо вони не допущені в
наслідок винної, протиправної
поведінки самого покупця".

Таким чином, при прийнятті
оскаржуваних розпоряджень Житомирська
обласна державна адміністрація вийшла
за межі наданих їй повноважень щодо
здійснення контролю за законністю
прийнятих розпоряджень місцевою
адміністрацією нищого рівня, що
призвело до порушення законних прав
власників та користувачів земельних
ділянок.

З огляду на наведене, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій щодо наявності
підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Згідно частини 3 статті 220-1 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу заступника прокурора
Житомирської області відхилити.

Постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 08 серпня 2013
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 16 вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237 - 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:

з оригіналом згідно: помічник судді
А.О. Кулеша