Справа № 804/16047/14
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 р. Справа № 804/16047/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі судді
Кучми К.С., розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
Комунального підприємства
«Дніпродзержинське житлове
об'єднання» до Заводського відділу
державної виконавчої служби
Дніпродзержинського міського
управління юстиції про зобов'язання
вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року позивач звернувся до
адміністративного суду з
вищезазначеним позовом. В
обґрунтування позову зазначив, що
внаслідок неправильного застосування
приписів Закону України «Про виконавче
провадження» відповідачем не було
направлено виконавчі документи до
ліквідаційної комісії, не знято арешту
з коштів боржника та не закінчено
виконавче провадження, що є порушенням
прав та інтересів КП
«Дніпродзержинське житлове
об'єднання». За таких обставин, позивач,
просив суд: зобов'язати Заводський
ВДВС Дніпродзержинського МУЮ зняти
арешт з єдиного ліквідаційного
розрахункового рахунку № 2208
кошти з якого спрямовуються для
виплати заробітної плати працівникам
КП «Дніпродзержинське житлове
об'єднання», закінчити виконавче
провадження та направити виконавчі
документи до ліквідаційної комісії КП
«ДЖО».

Представник позивача пред'явлені
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі та пояснив, що надав суду всі
докази в обґрунтування заявлених
позовних вимог та не заперечував проти
подальшого розгляду справи в порядку
письмового провадження.

Відповідач в судове засідання свого
представника не направив, про дату, час
та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином,
заперечень проти позову не надав. В
своєму клопотанні відповідач просив
суд розглядати справу за відсутності
його представника та прийняти рішення
відповідно до вимог діючого
законодавства.

Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України у
разі неприбуття відповідача, належним
чином повідомленого про дату, час і
місце судового розгляду, без поважних
причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Згідно ч.6 ст.128 КАС України якщо немає
перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, частина 6 статті 128 КАС
України, надає суду можливості
проводити подальший розгляд справи в
порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи
вважає, що адміністративний позов не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Судом встановлено, що рішенням
Дніпродзержинської міської ради №
825-37/VІ від 26.06.2013 року було вирішено
припинити юридичну особу - Комунальне
підприємство «Дніпродзержинське
житлове об'єднання» - шляхом
ліквідації.

Судом також встановлено, що 18.09.2014 року
Головою ліквідаційної комісії КП
«Дніпродзержинське житлове
об'єднання» за вих.№366/4 було направлено
лист до Заводського ВДВС
Дніпродзержинського МУЮ, в якому
відповідно до положень ст.67 Закону
України «Про виконавче провадження»,
позивач просив зняти арешт з
розрахункових рахунків підприємства,
закінчити виконавче провадження та
направити виконавчі документи до
ліквідаційної комісії КП «ДЖО».

В своїй відповіді вих. №15/04-14/18840 від
29.09.2014 року відповідач зазначив, що у
Заводському ВДВС Дніпродзержинського
МУЮ перебуває виконавче провадження №
1250 (ЄДРВП: 44449664) з примусового виконання
виконавчого листа № 173/2425/13-ц від 15.08.2014
р., виданого Верхньодніпровським
райсудом Дніпропетровської області
про стягнення з КП «ДЖО»
заборгованості по заробітній платі в
сумі 1 266,13 грн., інфляційних нарахувань
в сумі 151,92 грн., середнього заробітку в
сумі 87 753,51 грн. та моральної шкоди в
сумі 1 000 грн. на користь ОСОБА_1, який був
пред'явлений на виконання до відділу за
письмовою заявою стягувача 19.08.2014 року.
На підставі ст.25 Закону України «Про
виконавче провадження», 22.08.2014 р.
державним виконавцем винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження та цього ж дня за вих.
№15/04-14/17080 надіслано боржнику для
самостійного виконання та сторонам
виконавчого провадження до відома.
Також зазначив, що процедура
ліквідації не є підставою для
скасування арешту коштів, закінчення
виконавчого провадження та
направлення виконавчого документу до
ліквідаційної комісії. Відповідно до
ст.60 Закону України «Про виконавче
провадження», для вирішення даного
питання позивачу роз'яснено право
звернення до суду із заявою про
скасування арешту коштів та закінчення
виконавчого провадження, чим позивач у
скориствався.

Аналізуючи виниклі між сторонами
правовідносини, суд приходить до
наступного.

Закон України «Про виконавче
провадження» визначає умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку.

У відповідності до ч.1 ст.6 вказаного
Закону, державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Згідно ч.1 ст.11 Закону державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

В силу п.5 ч.3 ст.11 даного Закону,
передбачено, що державний виконавець у
процесі здійснення виконавчого
провадження має право, зокрема,
накладати арешт на майно боржника,
опечатувати, вилучати, передавати таке
майно на зберігання та реалізовувати
його в установленому законодавством
порядку.

Відповідно до ст.30 Закону державний
виконавець проводить виконавчі дії з
виконання рішення до завершення
виконавчого провадження у
встановленому цим законом порядку, а
саме: до закінчення виконавчого
провадження - згідно зі ст.49 цього
Закону; повернення виконавчого
документу стягувачу - згідно зі ст.47
цього Закону; повернення виконавчого
документу до суду чи іншого органу
(посадової особи), який його видав -
згідно зі ст.48 цього Закону.

У відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.49
Закону України «Про виконавче
провадження» виконавче провадження
підлягає закінченню тільки у разі
ліквідації юридичної особи - сторони
виконавчого провадження, якщо
виконання її обов'язків чи вимог у
виконавчому провадженні не допускає
правонаступництва. При цьому, згідно з
вимогами ч.2 ст. 49 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавчий
документ надсилається до суду або
іншого органу (посадової особи), який
видав цей виконавчий документ.

За приписами п.7 ч.1 ст.49 Закону
визначено, що виконавче провадження
підлягає закінченню у разі визнання
боржника банкрутом.

При цьому, згідно з ч.4 ст.49 Закону
постанова про закінчення виконавчого
провадження виноситься державним
виконавцем у разі офіційного
оприлюднення повідомлення про
визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури;
виконавчий документ надсилається до
господарського суду, який прийняв
постанову про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури.

Частиною 2 ст.67 Закону України «Про
виконавче провадження» також
визначено, що у разі ліквідації
боржника - юридичної особи виконавчий
документ надсилається ліквідаційній
комісії (ліквідатору) для вирішення
питання про подальший порядок
виконання рішення у встановленому
законом порядку.

Згідно ч.3 ст.67 вищевказаного Закону
передбачено, що у разі, якщо виконавчий
документ надіслано ліквідаційній
комісії (ліквідатору), виконавче
провадження підлягає закінченню у
порядку, встановленому цим законом.

Суд критично оцінює доводи позивача
щодо порушення відповідачем ст.67
Закону України «Про виконавче
провадження» з огляду на те, що
закінчення виконавчого провадження,
зняття арешту з коштів боржника та
направлення виконавчих документів до
ліквідаційної комісії у зв'язку з
прийняттям засновником (власником)
боржника рішення про його
реорганізацію чи ліквідацію не
передбачено та підстави для закінчення
виконавчого провадження, які визначені
ст.49 Закону України «Про виконавче
провадження» є вичерпними і
розширеному тлумаченню не підлягають.

Отже, з аналізу наведених вище норм
Закону України «Про виконавче
провадження» можна дійти висновку, що
закінчення виконавчого провадження
можливе лише з підстав визнання
боржника банкрутом, офіційного
оприлюднення повідомлення про
визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури та у
зв'язку з наведеним направлення
виконавчих документів до
господарського суду, який прийняв
постанову про визнання боржника
банкрутом та до ліквідаційної комісії
(ліквідатора).

З матеріалів справи вбачається, що
питання щодо визнання позивача
банкрутом господарським судом не
вирішувалося, відповідна постанова
відсутня, а рішення про ліквідацію
позивача було прийнято рішенням
Дніпродзержинської міської ради №
825-37/VІ від 26.06.2013 року. Такої підстави
для закінчення виконавчого
провадження, як прийняття засновником
(власником) боржника рішення про
ліквідацію боржника та створення
(власником) боржника ліквідаційної
комісії Законом України «Про виконавче
провадження» не передбачено.

В силу ч.3 ст.2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ст.11 КАС України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу, а
суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

За таких обставин, суд вважає за
можливе у задоволенні позову КП
«Дніпродзержинське житлове
об'єднання» до Заводського ВДВС
Дніпродзержинського МУЮ про
зобов'язання вчинити певні дії -
відмовити.

Відповідно до ст.94 КАС України судові
витрати у справі покладаються на
сторону, проти якої ухвалена постанова.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст.10, 11, 69, 71, 94, 122, 128, 158 - 163,
167, 181 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову Комунального
підприємства «Дніпродзержинське
житлове об'єднання» до Заводського
відділу державної виконавчої служби
Дніпродзержинського міського
управління юстиції про зобов'язання
вчинити певні дії - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до вимог ст.254 КАС України та
може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд в порядку та
строки, передбачені ст.186 КАС України.

Суддя Кучма К.С.