Справа № К/9991/5359/11-С
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/5359/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С.Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою Державного
підприємства "Класифікаційне
товариство Регістр судноплавство
України" на постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 18 січня 2011 року у справі за позовом
Державного підприємства
"Класифікаційне товариство Регістр
судноплавство України" до
Контрольно-ревізійного управління в
м.Києві, треті особи: Первинна
профспілкова організація Регістра
судноплавства України, Українська
професійна спілка річкового
транспорту про скасування пунктів 3-8
вимоги від 16.04.2009 року №26-08-14-14/2658,-

в с т а н о в и л а :

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
04 березня 2010 року позов Державного
підприємства "Класифікаційне
товариство Регістр судноплавство
України" задоволено. Визнано
протиправними та скасовано пункти 3,4, 5,
7, 8 вимог Контрольно-ревізійного
управління в м.Києві від 16 квітня 2009
року №26-08-14-14/2658.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 18 січня 2011
року рішення суду першої інстанції
скасовано, прийнято нове про відмову в
позові.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням апеляційного суду у справі,
позивач звернувся з касаційною
скаргою, у якій просить їх скасувати,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
постанову суду першої інстанції
залишити в силі.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судом першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судами та
підтверджується наявними у справі
матеріалами, ДП «Класифікаційне
товариство Регістр судноплавства
України» зареєстроване Подільською
районною у м. Києві державною
адміністрацією.

КРУ в м. Києві на підставі плану
контрольно-ревізійної роботи на І
квартал 2009 року, направлень від 03.02.2009 №
224-227 проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
позивача за період з 01.01.2007 по 01.01.2009.

За результатами перевірки складено акт
ревізії від 27.03.2009 № 08-30/320, на підставі
якого пред'явлено та направлено
позивачу вимогу від 16.04.2009 № 26-08-14-14/2658.

Так, ч. 2 ст. 121 КЗпП України передбачено,
що працівникам, які направляються у
відрядження, виплачуються: добові за
час перебування у відрядженні,
вартість проїзду до місця призначення
і назад та витрати по найму жилого
приміщення в порядку і розмірах,
встановлюваних законодавством.

Відповідно до п. 1 пп. «а» Постанови КМУ
«Про норми відшкодування витрат на
відрядження в межах України та за
кордон» від 23.04.1999 № 663, згідно з яким
працівникам підприємств, установ і
організацій всіх форм власності (крім
державних службовців, а також інших
осіб, які направляються у відрядження
підприємствами, установами та
організаціями, що повністю або
частково утримуються (фінансуються) за
рахунок коштів бюджетів) встановлено
такі граничні норми добових витрат: а) у
разі коли до рахунків на оплату
вартості проживання у готелях не
включаються витрати на харчування, для
відряджень за кордон - 280 гривень (в
редакції чинній на момент виникнення
спірних правових відносин). Інші норми
добових витрат для відрядження за
кордон законодавством не передбачені,
що свідчить про безпідставність
збільшення позивачем виплат добових
для відряджень за кордон.

Згідно ст. 97 КЗпП України форми і
системи оплати праці, норми праці,
розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми
посадових окладів, умови запровадження
та розміри надбавок, доплат, премій,
винагород та інших заохочувальних,
компенсаційних і гарантійних виплат
встановлюються підприємствами,
установами, організаціями самостійно у
колективному договорі з дотриманням
норм і гарантій, передбачених
законодавством, генеральною та
галузевими (регіональними) угодами.

З матеріалів справи вбачається, що в
розділі ІІ «У сфері оплати праці»
галузевої угоди, укладеної між
об'єднанням уповноважених
представників підприємств, установ та
організацій водного транспорту
України та Українською професійною
спілкою працівників річкового
транспорту на 2004-2006 роки та на 2008-2011
роки, не передбачені виплати коштів на
представницькі цілі керівному складу
працівників, які відносяться до галузі
морського та річкового транспорту.

Згідно Наказу Мінфіну від 31.12.1999, № 318
«Про затвердження Положення
(стандарту) бухгалтерського обліку»
витратами звітного періоду визнаються
або зменшення активів, або збільшення
зобов'язань, що призводить до зменшення
власного капіталу підприємства (за
винятком зменшення капіталу внаслідок
його вилучення або розподілу
власниками), за умовами, що ці витрати
можуть бути достовірно оцінені. У
відповідності до цього положення,
представницькі витрати відносяться до
адміністративних витрат.

До представницьких витрат відносяться
витрати, пов'язані з проведенням
офіційного прийому представників, їх
транспортним забезпеченням, заходами
культурної програми, буфетним
обслуговуванням під час переговорів,
оплатою послуг перекладача, який не
перебуває у штаті підприємства, оплата
номерів у готелях. Такі витрати
відносяться до витрат підприємства
тільки при наявності первинних
документів, у яких повинні бути вказані
дата, місце і програма проведеної
ділової зустрічі, запрошені особи
представники підприємства, яке приймає
делегацію, розмір понесених витрат.
Будь-які підтверджуючі документи щодо
понесених представницьких витрат
відсутні.

За таких обставин, колегія суддів
погоджує висновок апеляційного суду
про те, що виплата коштів на
представницькі цілі позивачем є
господарською операцією, що тягне за
собою зменшення активів підприємства
та є витратами звітного періоду
підприємства, що свідчить про
безпідставність нарахування та
виплати позивачем надбавки на
представницькі цілі, які не
передбачені галузевою угодою та не
підтверджені документами про фактичне
здійснення витрат на представницькі
цілі.

Колегія суддів також погоджується з
висновком суду апеляційної інстанції
про недотримання підприємством вимоги
наказу Міністерства транспорту та
зв'язку України від 10.02.1998 № 43 «Про
затвердження норм витрат палива та
мастильних матеріалів на
автомобільному транспорті» виданого в
частині застосування норм пального.

Відповідно до ч. 7 ст. 10 ЗУ «Про державну
контрольно-ревізійну службу в
Україні», органам ДКРС України надано
право пред'являти керівникам та іншим
службовим особам підконтрольних
установ, що ревізуються, вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства з питань збереження і
використання державної власності та
фінансів. Питання відповідності
Колективного договору умовам
Галузевої угоди безпосередньо
пов'язане зі збереженням та
правомірним використанням фінансів
держави.

Таким чином, пункти 3, 4, 5, 7, 8 вимоги
Контрольно-ревізійного управління в
м.Києві від 16 квітня 2009 року №26-08-14-14/2658
є правомірними, а тому скасуванню не
підлягають.

З урахуванням вищезазначеного, колегія
суддів дійшла висновку, що судом
апеляційної інстанцій оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права і підстав для їх скасування не
вбачається. Доводи касаційної скарги
висновків апеляційного суду не
спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державного
підприємства "Класифікаційне
товариство Регістр судноплавство
України" залишити без задоволення, а
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 18 січня 2011
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: