Справа № 2а-10345/10
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

21 жовтня 2014 року м. Київ
В/800/4556/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів Зайця В.С.
(суддя-доповідач), Голяшкіна О.В.,
Леонтович К.Г, Сороки М.О., Стрелець Т.Г,
перевіривши заяву виконавчого
комітету Хмельницької міської ради про
перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від 12
серпня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_5 до виконавчого комітету
Хмельницької міської ради про
забезпечення житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Виконавчий комітет Хмельницької
міської ради подав до Вищого
адміністративного суду України заяву
про перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від 12
серпня 2014 року, прийнятої за
результатами розгляду справи за
позовом ОСОБА_5 до виконавчого комітету
Хмельницької міської ради про
забезпечення житловим приміщенням.

У заяві заявник просить скасувати
ухвалу Вищого адміністративного суду
України від 12 серпня 2014 року з підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, посилаючись при цьому на
неоднакове застосування Вищим
адміністративним судом України, як
судом касаційної інстанції, одних і тих
самих норм матеріального права, що, на
його думку, потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, та прийняти нове
судове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити.

В заяві зазначає, що ухвала Вищого
адміністративного суду України від 12
серпня 2014 року у справі № К/800/59746/13
прийнята з неоднаковим застосуванням
одних і тих самих норм матеріального
права, ніж рішення Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 03 вересня 2014 року по справі
№ 6-25353св14.

Відповідно до статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства України
заява про перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом; порушення норм
матеріального чи процесуального права,
що призвело до ухвалення Вищим
адміністративним судом України
незаконного судового рішення з питань,
передбачених статтею 171-1 цього Кодексу.

Пленум Вищого адміністративного суду
України у пункті 4 постанови від 13
грудня 2010 року № 2 "Про судову практику
застосування статей 235 - 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України" роз'яснив судам, що заява про
перегляд рішення з підстав
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах може бути подана за
наявності таких складових:
неоднакового застосування одних і тих
самих норм матеріального права,
ухвалення різних за змістом судових
рішень; спірні питання виникли у
подібних правовідносинах.

Під неоднаковим застосуванням одних і
тих самих норм матеріального права
необхідно розуміти, зокрема, різне
тлумачення змісту і сутності правових
норм, на підставі якого зроблено
висновок про різний зміст суб'єктивних
прав і обов'язків учасників
відповідних правовідносин, у тому
числі про наявність та обсяг прав і/або
обов'язків осіб, які беруть участь у
справі, різне застосування правил
конкуренції правових норм при
вирішенні колізій між ними з
урахуванням ієрархії цих правових
норм, а також дії норм у часі, просторі
та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню, різне визначення
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосування різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
відносин або поширення дії норми на
певні правовідносини в одних випадках
і незастосування цієї самої норми до
аналогічних відносин в інших випадках,
тобто різне застосування закону, який
не підлягав застосуванню, різне
застосування правил аналогії права чи
закону в подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

Відповідно до частини 6 статті 49 Закону
України "Про прокуратуру" прокурори та
слідчі прокуратури, призначені на
роботу в іншу місцевість, протягом
шести місяців забезпечуються
виконавчими комітетами місцевих Рад
благоустроєним жилим приміщенням в
позачерговому порядку.

Згідно з частиною 1 статті 43 Житлового
кодексу Української PCP громадянам, які
перебувають на обліку потребуючих
поліпшення житлових умов, жилі
приміщення надаються в порядку
черговості.

Статтею 46 Житлового кодексу
Української РСР передбачено, що поза
чергою жиле приміщення надається:

інвалідам Великої Вітчизняної війни і
прирівняним до них у встановленому
порядку особам протягом двох років з
дати прийняття рішення про включення
їх до списку на позачергове одержання
жилого приміщення, а з них інвалідам
першої групи з числа учасників бойових
дій на території інших держав -
протягом року з визначенням
переважного права інвалідів Великої
Вітчизняної війни і прирівняних до них
у встановленому порядку осіб на
одержання жилих приміщень перед всіма
іншими категоріями позачерговиків;

громадянам, житло яких внаслідок
стихійного лиха стало непридатним для
проживання;

особам, направленим у порядку
розподілу на роботу в іншу місцевість;

дітям-сиротам та дітям, позбавленим
батьківського піклування, після
завершення терміну перебування у сім'ї
опікуна чи піклувальника, прийомній
сім'ї, дитячому будинку сімейного типу,
закладах для дітей-сиріт та дітей,
позбавлених батьківського піклування,
а також особам з їх числа у разі
відсутності житла або неможливості
повернення займаного раніше жилого
приміщення в порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України;

громадянам, незаконно засудженим і
згодом реабілітованим, у разі
неможливості повернення займаного
раніше жилого приміщення;

дітям-інвалідам з числа дітей-сиріт та
дітей, позбавлених батьківського
піклування, які проживають у сім'ях
піклувальників, прийомних сім'ях,
дитячих будинках сімейного типу,
державних або інших соціальних
установах, після досягнення
повноліття, у разі якщо за висновком
медико-соціальної експертизи вони
можуть здійснювати самообслуговування
і вести самостійний спосіб життя;

сім'ям, які мають п'ятьох і більше дітей,
та у разі народження у однієї жінки
одночасно трьох і більше дітей;

особам, обраним на виборну посаду, коли
це зв'язано з переїздом в іншу
місцевість;

членам сім'ї народного депутата
України у разі його смерті в період
виконання депутатських обов'язків у
Верховній Раді України на постійній
основі;

працівникам протитуберкульозних
закладів у разі виникнення
професійного захворювання на
туберкульоз.

Поза чергою жиле приміщення може
надаватися також в інших випадках,
передбачених законодавством Союзу РСР
і Української РСР.

Громадяни, які мають право на
позачергове одержання жилих приміщень,
включаються до окремого списку.

Пунктом 46 Правил обліку громадян, які
потребують поліпшення житлових умов, і
надання їм жилих приміщень в
Українській РСР, затверджених
постановою Ради Міністрів Української
РСР і Української республіканської
ради професійних спілок від 11 грудня 1984
року № 470, передбачено, що поза чергою
жилі приміщення надаються, зокрема,
особам, направленим у порядку
розподілу на роботу в іншу місцевість.
Жилі приміщення вказаним особам
надаються підприємствами, установами,
організаціями, до яких вони направлені
на роботу, а у випадках, передбачених
законодавством, - виконавчими
комітетами місцевих Рад народних
депутатів.

Згідно із оскаржуваною ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 12
серпня 2014 року предметом спору у справі
є правомірність зобов'язання
виконавчого комітету Хмельницької
міської ради надати помічнику
прокурора м.Хмельницького ОСОБА_5, яка
перебуває на квартирному обліку на
позачергове отримання житла при
виконкомі Хмельницької міської ради
благоустроєне житлове приміщення в
місті Хмельницькому відповідно до
встановлених норм житлової площі. Цим
рішенням суд касаційної інстанції
залишив без змін рішення суду
апеляційної інстанції, яким позов
ОСОБА_5 до виконавчого комітету
Хмельницької міської ради про
забезпечення житловим приміщенням
задоволено.

Вищий адміністративний суд України
прийшов до висновку, що обов'язок
забезпечити житлом прокурорів та
слідчих прокуратури, направлених на
роботу в порядку розподілу в іншу
місцевість, покладено на місцеві
органи виконавчої влади за місцем
роботи.

Разом з цим, Вищим спеціалізованим
судом України з розгляду цивільних і
кримінальних справ при прийнятті
рішення від 03 вересня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_8 до виконавчого
комітету Хмельницької міської ради про
забезпечення благоустроєним жилим
приміщенням, скасовано рішення судів
першої та апеляційної інстанцій про
задоволення позову та прийнято нове
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Суд касаційної інстанції зазначив, що
зобов'язуючи виконавчий комітет
Хмельницької міської ради позачергово
забезпечити ОСОБА_8 благоустроєним
жилим приміщенням, суд першої
інстанції не звернув уваги на те, що
частиною 1 статті 46 Житлового кодексу
УРСР визначено категорію осіб, які
мають переважне право на одержання
жилих приміщень перед всіма іншими
категоріями позачерговиків, і що до
такої категорії громадян не віднесено
прокурорів, призначених на роботу в
іншу місцевість.

Водночас, суд касаційної інстанції
зазначив, що враховуючи те, що статтею 46
Житлового кодексу УРСР не
встановлено переважне право на
одержання жилих приміщень перед всіма
іншими категоріями позачерговиків для
прокурорів, призначених на роботу в
іншу місцевість, ОСОБА_8 повинна бути
забезпечена житлом в порядку черги
після того, як будуть забезпечені
житлом особи, які перебувають у списку
осіб, що мають право на позачергове
одержання житла раніше неї, що
відповідатиме положенням статті 43
Житлового кодексу УРСР.

У зв'язку із цим, суд касаційної
інстанції прийшов до висновку, що
висновок суду першої інстанції про
зобов'язання виконавчого комітету
Хмельницької міської ради забезпечити
позивача благоустроєним житлом у
позачерговому порядку з переважним
правом на одержання жилого приміщення
перед всіма іншими категоріями
позачерговиків є помилковим.

Таким чином, зі змісту доданого до
заяви судового рішення вбачається
неоднакове застосування судом (судами)
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах, а саме статті 46
Житлового кодексу УРСР та частини 6
статті 49 Закону України "Про
прокуратуру", у зв'язку з чим суди
касаційної інстанції прийняли різні за
змістом судові рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку про наявність
підстав для допуску даної справи до
провадження Верховного Суду України
для перегляду ухвали Вищого
адміністративного суду України від 12
серпня 2014 року.

Керуючись статтями 236 - 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И В :

Допустити до провадження Верховного
Суду України справу за позовом ОСОБА_5
до виконавчого комітету Хмельницької
міської ради про забезпечення житловим
приміщенням, для перегляду ухвали
Вищого адміністративного суду України
від 12 серпня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: