Справа № 810/6842/13-а
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/23233/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Лосєва А.М.

Юрченко В.П.

за участю секретаря судового
засідання: Горголь І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Миронівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 01 квітня 2014
року

у справі № 810/6842/13-а

за позовом Приватного акціонерного
товариства «Кондитерська фабрика
«Лагода»

до Миронівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство
«Кондитерська фабрика «Лагода» (далі -
ПрАТ «КФ «Лагода»; позивач)
звернулось до суду з позовом до
Миронівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області (далі - Миронівська ОДПІ ГУ
Міндоходів у Київській області;
відповідач), в якому просило визнати
протиправними дії відповідача щодо
визнання нікчемними правочинів,
укладених між ПрАТ «КФ «Лагода» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Саноіл Торг», а
також визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення № від 11
вересня 2013 року, № від 11
вересня 2013 року, № від 04 грудня 2013
року.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 27 січня
2014 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано недоведеністю платником
реального характеру проведених
господарських операцій.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач оскаржив її в
апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 01 квітня
2014 року апеляційну скаргу ПрАТ «КФ
«Лагода» задоволено частково.
Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 27 січня 2014
року скасовано. Прийнято нову
постанову, якою позовні вимоги
задоволено частково. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення № від
11 вересня 2013 року, № від 11
вересня 2013 року, № від 04
грудня 2013 року. В решті позову
відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням у справі, відповідач оскаржив
його в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з
посиланням на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
ставиться питання про скасування
постанови Київського апеляційного
адміністративного суду від 01 квітня 2014
року та залишення в силі постанови
Київського окружного
адміністративного суду від 27 січня 2014
року.

В запереченні на касаційну скаргу
позивач просить залишити її без
задоволення, а рішення суду
апеляційної інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи в
межах доводів касаційної скарги
відповідно до статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з таких
підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що відповідачем
проведено документальну виїзну
позапланову перевірку ПрАТ «КФ
«Лагода» щодо підтвердження
відомостей, отриманих від особи, яка
мала правові відносини з платником
податків ТОВ «Саноіл Торг» за період з
01 січня 2010 року по 11 липня 2013 року, за
результатами якої складено акт №
47/22-011/32967502 від 22 серпня 2013 року.

На підставі зазначеного акту
перевірки Миронівською ОДПІ ГУ
Міндоходів у Київській області
прийнято податкове
повідомлення-рішення № від
11 вересня 2013 року, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 1 880 142,00 грн. (1 880 142,00 грн. -
основний платіж, 0,00 грн. - штрафні
(фінансові) санкції), та податкове
повідомлення-рішення № від
11 вересня 2013 року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість у розмірі 1
504 114,00 грн. (1 504 113,00 грн. - основний
платіж, 1,00 грн. - штрафні (фінансові)
санкції).

За результатами адміністративного
оскарження, спірні податкові
повідомлення-рішення залишено без
змін, а також збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 313 779,57 грн., що стало підставою
для прийняття податкового
повідомлення-рішення № від 04
грудня 2013 року.

Перевіркою встановлено порушення
товариством пункту 1.31 статті 1, пункту
3.1 статті 3, пункту 5.1, підпункту 5.2.1
пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті
5 Закону України від 28 грудня 1994 року №
334/94-ВР «Про оподаткування прибутку
підприємств» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 334/94-ВР), підпунктів 7.4.1, 7.4.5
пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5
статті 7 Закону України від 03 квітня 1997
року № 168/97-ВР «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 168/97-ВР), підпункту 192.1.1
пункту 192.1 статті 192, пунктів 198.1, 198.3
статті 198, пунктів 201.6, 201.10
статті 201 Податкового кодексу України
(в редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі - ПК
України) у зв'язку з неправомірним
формуванням даних податкового обліку
при придбанні олії соняшникової та
макухи з насіння соняшнику в ТОВ
«Саноіл Торг» з підстав відсутності
факту реального вчинення
господарських операцій та, як наслідок,
нікчемності договорів купівлі-продажу
№ 26-11-10 від 26 листопада 2010 року та
№ 0203Ж від 01 лютого 2011 року, укладених
між вказаним суб'єктом господарювання
та позивачем.

Обґрунтовуючи свою правову
позицію, контролюючий орган посилався
на матеріали досудового розслідування
№ 000031 за ознаками складів
злочинів, передбачених частиною 2
статті 205, частиною 3 статті 212
Кримінального кодексу України,
відповідно до яких контрагента
позивача створено без мети фактичного
здійснення господарської діяльності, а
лише з ціллю надання податкової вигоди
третім особам.

Крім того, Миронівська ОДПІ ГУ
Міндоходів у Київській області
наголошувала на ненаданні ПрАТ «КФ
«Лагода» документів на підтвердження
транспортування придбаної у ТОВ
«Саноіл Торг» продукції.

Задовольняючи позовні вимоги
частково, суд апеляційної інстанції
виходив з наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону № 334/94-ВР
визначено, що валовими витратами
виробництва та обігу є сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті
5 Закону № 334/94-ВР до складу валових
витрат включаються суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону
№ 334/94-ВР передбачено, що не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1
Закону № 168/97-ВР податковий кредит - це
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону
№ 168/97-ВР передбачено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Тотожне правове регулювання
встановлено і підпунктом 14.1.181 пункту
14.1 статті 14, пунктами 198.3, 198.6 статті 198
ПК України.

Згідно із статтею 1 Закону України від 16
липня 1999 року № 996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (далі - Закон №
996-XIV) первинним документом є документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9
Закону № 996-XIV підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені та підтверджені належним
чином оформленими первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції, фактичне виконання
господарських операцій з придбання
позивачем олії соняшникової та макухи
з насіння соняшнику в контрагента
підтверджується належним чином
оформленими видатковими накладними,
податковими накладними, картками
бухгалтерського рахунку 63 «Розрахунки
з постачальниками та підрядниками», що
призначений для обліку розрахунків з
постачальниками (підрядниками) за
одержані товарно-матеріальні цінності,
виконані роботи та надані послуги, та
бухгалтерського рахунку 28 «Товари», що
призначений для обліку руху
товарно-матеріальних цінностей, які
надійшли на підприємство з метою
продажу, банківськими виписками.

Придбаний у ТОВ «Саноіл Торг»
товар ПрАТ «КФ «Лагода» використано у
власній господарській діяльності, а
саме - експортовано за межі митної
території України, про що свідчать
наявні в матеріалах справи договори
комісії № 26/11/2010-К від 26 листопада 2010
року та № 0102Ж від 01 лютого 2011 року,
укладені з Товариством
з обмеженою відповідальністю
«Югекотоп», а також відповідні
вантажні митні декларації.

Що ж стосується посилання
контролюючого органу на ненадання
позивачем транспортної документації,
як на підставу для виключення з його
податкового обліку сформованих за
проведеними з ТОВ «Саноіл Торг»
господарськими операціями даних, то
Київським апеляційним
адміністративним судом з'ясовано, що
поставка товару в розглядуваному
випадку здійснювалась на умовах EXW - м.
Миколаїв, вул.
Громадянська, 117, та EXW - Миколаївський
морський торговий порт (склад № 7).

Згідно з Офіційними правилами
тлумачення торговельних термінів
Міжнародної торгової палати термін
«EXW» («франко-завод») означає, що
продавець вважається таким, що виконав
свої зобов'язання щодо поставки, в
момент, коли він надав товар у
розпорядження покупця на площах свого
підприємства чи в іншому названому
місці (наприклад, на заводі, фабриці,
складі і т. ін.), без здійснення митного
очищення товару для експорту та
завантаження його на будь-який
приймаючий транспортний засіб.

Таким чином, цей термін покладає
мінімальні обов'язки на продавця, а
покупець несе всі витрати і ризики у
зв'язку з перевезенням товару з площ
продавця до місця призначення.

Оскільки умови поставки EXW не
передбачають перевезення товару від
продавця до покупця, а обмежуються
наданням товару продавцем покупцю у
названому місці, де цей товар на момент
передачі вже знаходиться, відсутність
у позивача транспортної документації є
цілком об'єктивною.

В той же час, судом апеляційної
інстанції встановлено, що
транспортування продукції відбувалось
лише при її подальшій реалізації на
експорт із складу (термінал Товариства
з обмеженою відповідальністю «Евері»)
на танкер, яке здійснювалось
комісіонером - ТОВ «Югекотоп».

А відтак, враховуючи встановлені
Київським апеляційним
адміністративним судом обставини щодо
реального характеру здійснених
поставок, а також з огляду на те, що
обов'язковість преюдиційних обставин,
передбачена частиною 4 статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, відповідно до буквального
тлумачення зазначеної норми
поширюється лише на обставини,
встановлені безпосередньо вироком у
кримінальній справі, якого
контролюючим органом не подано,
висновок суду апеляційної інстанції
про протиправність прийнятих
відповідачем оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень слід визнати
правильним.

За наведених обставин, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 01 квітня 2014 року такою, що
прийнята з правильним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права, а тому суд касаційної інстанції
не знаходить підстав, які могли б
призвести до її зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Миронівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області
залишити без задоволення, а постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 01 квітня 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав і в порядку, встановленими
главою 3 розділу IV Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Лосєв А.М.

Юрченко В.П.