Справа № 826/4477/14
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/4477/14
Головуючий у 1-й інстанції: Кротюк О.В.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

18 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді
Аліменка В.О.

суддів
Карпушової О.В., Кучми А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу позивача
ОСОБА_2 на Постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
12 травня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої
служби Голосіївського районного
управління юстиції у м. Києві,
Державної казначейської служби
України, Генеральної прокуратури
України про визнання рішення
незаконним та зобов'язання вчинити дії,
-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року позивач звернувся до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з адміністративним позовом
до Відділу державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у м. Києві, Державної
казначейської служби України,
Генеральної прокуратури України у
якому просив визнати протиправною і
скасувати постанову від 07.08.2012 ВП
№33741608, винесену головним державним
виконавцем Проц В.С. ВДВС
Голосіївського районного управління
юстиції у м. Києві; визнати
протиправною і скасувати постанову від
20.03.2013 ВП №33741608, винесену головним
державним виконавцем Бережною О.О. ВДВС
Голосіївського районного управління
юстиції у м. Києві; визнати незаконним
перерахування Генеральною
прокуратурою України 24.12.2012 платіжними
дорученнями №1, 4, 176 конфіскованих у
ОСОБА_2 коштів: 334279,31 грн., 980947 дол. США,
8995 Євро Державній казначейській службі
України; зобов'язати Державну
казначейську службу України здійснити
перерахунок отриманих платіжними
дорученнями №1, 4, 176 від 24.12.2012 коштів,
вилучених у ОСОБА_2: 334279,31 грн., 980947 дол.
США, 8995 Євро, - АТ «Укрексімбанк», м.
Київ, вул. Горького, 127, та визнати
розпорядником даних коштів Генеральну
прокуратуру України.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
12 травня 2014 року - у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить апеляційну
інстанцію скасувати постанову суду
першої інстанції та постановити нову,
якою задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі. В своїй апеляційній
скарзі апелянт посилається на неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи та невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи, що
07.08.2012 головним державним виконавцем
Проц В.С. відділу державної виконавчої
служби Голосіївського управління
юстиції у м. Києві було відкрито
виконавче провадження № 33741608 з
примусового виконання виконавчого
листа № 1-50/11, виданого 23.07.2012 року
Оболонським районним судом міста
Києва.

Боржником за вказаним виконавчим
провадженням є ОСОБА_2. Примусове
виконання полягає в конфіскації всього
майна, що перебуває у власності
боржника, а саме грошові кошти: 334279,31
грн., 967540 доларів США, 8890 ЄВРО, які
знаходяться на зберіганні у ВАТ
«Укрексімбанк» на користь держави.

Головним державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у місті Києві Бережною О.О.
20.03.2013 року винесено постанову про
закінчення виконавчого провадження з
огляду на надходження листа
Оболонського районного суду міста
Києва від 15.03.2013 року про повернення
виконавчих листів від 23.07.2012 в частині
конфіскації майна належного ОСОБА_2 у
вигляді коштів: 334279,31 грн., 7838,31 грн.,
967540 доларів США, 8890 ЄВРО.

Оскільки, виконавчий лист № 1-50/11
повернений на підставі звернення суду,
позивач вважає неправомірним дії
Генеральної прокуратури України щодо
перерахування вказаних вище коштів
платіжними дорученнями № 176 від 24.12.2012,
№ 1 від 24.12.2012, № 4 від 24.12.2012р. до
Державного бюджету України в зв'язку з
чим просить суд зобов'язати Державну
казначейську службу України повернути
Генеральний прокуратурі України (як їх
розпоряднику) ці кошти.

Апеляційна інстанція погоджується з
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 5 ст, 124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Статтею 21 Закону України «Про
виконавче провадження» визначена
підвідомчість виконавчих проваджень
відділам примусового виконання рішень,
які обумовлені двома елементами: як
суб'єктним складом боржника, так і
грошовим розміром зобов'язань, а саме
на відділ примусового виконання рішень
Департаменту державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України
покладається виконання рішень, за
якими сума зобов'язання становить
десять та більше мільйонів гривень або
еквівалентну суму в іноземній валюті.

Як вбачається з ч. 3 ст. 21 Закону інші
виконавчі провадження, що перебувають
на виконанні в органах державної
виконавчої служби, можуть передаватися
до відділів примусового виконання
рішень в установленому Міністерством
юстиції України порядку.

Дії державного виконавця відділу ДВС
Голосіївського РУЮ у м. Києві здійснено
відповідно до ч. 3 ст. 21 Закону України
«Про виконавче провадження».

Посилання ОСОБА_2 на положення ч. ч. 1, 2
ст. 21 цього Закону та його твердження
про те, що виконання зазначеного вироку
на суму понад 3 млн. грн. належить до
повноважень відділу примусового
виконання рішень управління ДВС
Головного управління юстиції в місті
Києві, колегія суддів вважає
безпідставними, оскільки зазначені
норми Закону поширюються лише щодо
виконання зобов'язання.

Виконання ж покарання у вигляді
конфіскації майна як заходу примусу
від імені держави та виконання
зобов'язання є різними, відмінними один
від одного правовими поняттями, які
визначено відповідно цивільним та
кримінальним законами.

Так, згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Поряд з цим, згідно положень ч.1. ст.59
«Кримінального кодексу України»
покарання у виді конфіскації майна
полягає в примусовому безоплатному
вилученні у власність держави всього
або частини майна, яке є власністю
засудженого. Якщо конфіскується
частина майна, суд повинен зазначити,
яка саме частина майна конфіскується,
або перелічити предмети, що
конфіскуються.

Згідно ч.1. ст. 50 «Кримінального кодексу
України» покарання є заходом примусу,
що застосовується від імені держави за
вироком суду до особи, визнаної винною
у вчиненні злочину, і полягає в
передбаченому законом обмеженні прав і
свобод засудженого. До осіб, визнаних
винними у вчиненні злочину, судом
можуть бути застосовані такі види
покарань, зокрема, конфіскація майна
(ст. 51 «Кримінального кодексу України»).

Таким чином, дії Генеральної
прокуратури України щодо
перерахування платіжними дорученнями
від 24 грудня 2012 року № 176, 1, 4 грошових
коштів, вчинено на виконання вироку
суду, що набрав законної сили,
виконавчого листа, виданого судом,
постанови державного виконавця про
відкриття виконавчого провадження, є
законними, обґрунтованими та
відповідають вимогам чинного
законодавства і не порушують жодних
прав та інтересів позивача, оскільки
такі дії направлені на виконання
рішення суду в частині конфіскації
майна ОСОБА_2 на користь держави.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що доводи
викладені в апеляційних скаргах не
знайшли свого підтвердження,
оскаржувана постанова прийнята судом
відповідно до норм матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись, ст.ст. 2, 41, 160, 196, 197, 198, 200, 205, 206,
212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 на
Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 12 травня 2014 року -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 12 травня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
Ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
В.О. Аліменко

Судді
О.В. Карпушова

А.Ю. Кучма

.

Головуючий суддя
Аліменко В.О.

Судді:
Безименна Н.В.

Кучма А.Ю.