Справа № 826/11727/14
Суддя: Кротюк О.В.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
в порядку письмового провадження
За позовом ОСОБА_1 до
третя особа Приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_2 ОСОБА_3 про
визнання дій протиправними, скасування
рішення, зобов"язання вчинити дії,

Суддя: Кротюк О.В.

Обставини справи:

До Окружного адміністративного суду
міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом
до Приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_2,
Державної реєстраційної служби
України та просить суд:

- визнати дії до Приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_2 щодо прийняття рішення
про державну реєстрацію права
власності на: 1) житловий будинок
АДРЕСА_1; 2) на земельну ділянку площею 0,1
га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1,
кадастровий номер :90:072:0129; 3)
земельну ділянку, площею 0,1 га, що
розташована за адресою АДРЕСА_2,
кадастровий номер :90:072:0017, за
ОСОБА_3 протиправними;

- скасувати рішення Приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_2 про
державну реєстрацію за ОСОБА_3 права
власності на вищевказані об'єкти;

- зобов'язати Державну реєстраційну
службу України поновити запис про
державну реєстрацію права власності
ОСОБА_4 на вищевказані об'єкти.

Ухвалою суду від 03.09.2014 позовну заяву
дії в частині позовних вимог до
Державної реєстраційної служби
України залишено без розгляду.

Відповідач та представник третьої
особи без самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача
заперечили проти позовних вимог, з
підстав, викладених у письмовому
запереченні, долученому до матеріалів
справи.

Розглянувши подані позивачем та
відповідачем документи і матеріали,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

встановив:

Приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_2
були прийняті рішення (від 18.04.2014 року
згідно відомостей Витягів з державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності,
долучених до матеріалів справи: т.1 а.с.
124,134,145) і вчинені дії з реєстрації права
власності ОСОБА_3 на: 1) житловий
будинок АДРЕСА_1; 2) на земельну ділянку
площею 0,1 га, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1, кадастровий номер
:90:072:0129; 3) земельну ділянку, площею
0,1 га, що розташована за адресою
АДРЕСА_2, кадастровий номер :90:072:0017
(далі все разом - Майно).

Позивач просить суд визнати
протиправними дії відповідача щодо
такої реєстрації та скасувати
відповідні рішення приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_2

Свої позовні вимоги позивач мотивує
зокрема тим, що вказані дії вчинено без
наявності підстав для вчинення
нотаріальної дії, правовстановлюючого
документа, інших документів
передбачених "Порядком державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" (затверджено постановою КМ
України № 868 від 17.10.2013; далі - Порядок).

Стаття 161 КАС України встановлює, що під
час прийняття постанови суд вирішує,
зокрема:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження.

У відповідності до положень частини 1
статті 69 КАС України доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Згідно положень статті 86 КАС України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_4 укладено договір позики
(т.1.а.с.17) з ОСОБА_3, де остання передала у
власність першому грошові кошти в сумі
і на умовах, визначних договором.

В забезпечення виконання вказаного
договору позики ОСОБА_4 (іпотекодавець)
укладено договір іпотеки (т.1.а.с.19) зі
ОСОБА_3 (іпотекодердатель), предметом
якої було визначено Майно (далі -
Договір іпотеки).

Згідно абзацу першого ст.37 ЗУ «Про
іпотеку» (№ 898-IV від 05.06.2003) встановлено,
що Іпотекодержатель може задовольнити
забезпечену іпотекою вимогу шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки. Правовою підставою для
реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

Як вбачається судом зі змісту Договору
іпотеки, останній містить, передбачене
законом (ст.37) «Про іпотеку»
застереження, а саме п.6 (з підпунктами;
т.1.а.с. 21 на звороті), який встановлює,
зокрема, звернення стягнення на
предмет іпотеки (Майно), шляхом
переходу права власності на предмет
іпотеки в рахунок виконання
зобов'язання.

Вказане зумовлює той факт, що
реалізація цієї умови іпотечного
договору спричиняє набуття вказаним
договором характеру
правовстановлюючого по відношенню до
майна, яке є предметом іпотеки.
Оскільки застереження є самостійним
елементом, який є рівним договору про
задоволення вимог іпотекодержателя,
який в свою чергу є також
правовстановлюючим документом.

Вказаний висновок суду також
підтверджується положеннями ч.5. ст. 37
ЗУ «Про іпотеку». Так, до особи, яка на
підставі договору про задоволення
вимог іпотекодержателя або
застереження про задоволення вимог
іпотекодержателя, включеного до
іпотечного договору, набула право
власності на предмет іпотеки (об'єкт
нерухомого майна, об'єкт незавершеного
будівництва та майнові права на них),
розміщений на земельній ділянці, яка
перебуває в оренді іпотекодавця,
переходить право оренди на таку
земельну ділянку, а зазначений договір
про задоволення вимог
іпотекодержателя або застереження про
задоволення вимог іпотекодержателя,
включене до іпотечного договору, є
документом, що посвідчує перехід права
оренди земельної ділянки до нового
власника предмета іпотеки і заміну
особи орендаря у договорі оренди землі
та підлягає державній реєстрації у
встановленому законодавством порядку.

Як випливає зі змісту п.37 Порядку
документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
речових прав на нерухоме майно, є:

1) укладений в установленому законом
порядку договір, предметом якого є
нерухоме майно, права щодо якого
підлягають державній реєстрації, або
речове право на нерухоме майно чи його
дублікат;

2) свідоцтво про право власності на
частку в спільному майні подружжя в
разі смерті одного з подружжя, видане
нотаріусом або консульською установою
України, чи його дублікат;

3) свідоцтво про право на спадщину,
видане нотаріусом або консульською
установою України, чи його дублікат;

4) видані нотаріусом свідоцтво про
придбання майна з прилюдних торгів
(аукціонів) та свідоцтво про придбання
майна з прилюдних торгів (аукціонів),
якщо прилюдні торги (аукціони) не
відбулися, чи їх дублікати;

5) свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, видане державним
реєстратором відповідно до закону;

6) свідоцтво про право власності, видане
органом приватизації наймачам
житлових приміщень у державному та
комунальному житловому фонді, чи його
дублікат;

7) свідоцтво про право власності на
нерухоме майно чи його дублікат, видані
до 1 січня 2013 р. органом місцевого
самоврядування або місцевою
держадміністрацією;

8) рішення про закріплення нерухомого
майна на праві оперативного управління
чи господарського відання, прийняте
власником нерухомого майна чи особою,
уповноваженою управляти таким майном;

9) державний акт на право приватної
власності на землю, державний акт на
право власності на землю, державний акт
на право власності на земельну ділянку
або державний акт на право постійного
користування землею;

10) рішення суду, що набрало законної
сили, щодо права власності та інших
речових прав на нерухоме майно;

11) ухвала суду про затвердження
(визнання) мирової угоди;

12) заповіт, яким установлено сервітут
на нерухоме майно;

13) закон, яким установлено сервітут на
нерухоме майно;

14) рішення уповноваженого законом
органу державної влади про повернення
об'єкта нерухомого майна релігійній
організації;

15) рішення власника майна,
уповноваженого ним органу про передачу
об'єкта нерухомого майна з державної у
комунальну власність чи з комунальної
у державну власність або з приватної у
державну чи комунальну власність;

16) інші документи, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно відповідно до закону.

Отже, враховуючи зазначене вище, суд
вважає, що Договір іпотеки відповідає
позиції 16 пункту 37 Порядку.

Щодо повноважень нотаріуса як
реєстратора суд зазначить наступне.

Абзацами 2, 3 частини 5 ст.3 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" (№ 1952-IV від 01.07.2004; далі - Закон)
встановлено наступне.

Державна реєстрація прав власності,
реєстрація яких проведена відповідно
до законодавства, що діяло на момент їх
виникнення, під час вчинення
нотаріальної дії з нерухомим майном,
об'єктом незавершеного будівництва
проводиться нотаріусом, яким
вчиняється така дія.

Державна реєстрація прав у результаті
вчинення нотаріальної дії з нерухомим
майном, об'єктом незавершеного
будівництва проводиться нотаріусом,
яким вчинено таку дію.

Аналіз вказаних положень закону дає
підстави суду дійти висновку про те, що
згідно з абзацом третім ч.5 ст.3 Закону
державна реєстрація прав у результаті
вчинення нотаріальної дії з нерухомим
майном, об'єктом незавершеного
будівництва проводиться нотаріусом,
яким вчинено таку дію. Тобто, якщо
нотаріусом було вчинено нотаріальну
дію відносно нерухомого майна або
об'єкту незавершеного будівництва, то
подальша реєстрація прав відносно
такого майна здійснюється тим
нотаріусом, яким було вчинено таку дію.
При цьому закон не обмежує і не
визначає права, які можуть бути
зареєстрованими таким нотаріусом та
внаслідок відповідних дій.

Вказане, на внутрішнє переконання суду,
відповідає суті відносин, які
складалися між позивачем і третьою
особо. Так, вчинена нотаріальна дія
(посвідчення договору іпотеки з
наявною у ньому спеціальною умовою, яка
зумовлює відсутність підстав для
окремого укладення договору про
задоволення вимог іпотекодержателя),
обумовлює можливість державної
реєстрації прав (наприклад власності
або користування) тільки тим
нотаріусом, яким посвідчено договір
іпотеки. А тому покликання позивача в
цій частині (відносно ч.9 ст.15 Закону) не
приймається, оскільки вони не
суперечать положенням абзацу третього
ч.5. ст. 3 Закону.

В зворотньому випадку, договір іпотеки
та порядок його реалізації,
встановлений ст. 37 Закону «Про
іпотеку», втрачають свій сенс.

Дотримання вимог 46 Порядку
підтверджується долученими
матеріалами до справи.

Так в матеріалах справи наявні копії
письмових вимог, які оформлені у
вигляді заяви іпотекодержателя
нотаріусу на вчинення нотаріальних дій
у зв'язку з невиконанням позивачем
своїх зобов'язань по договору позики.
Вказані заяви від 10 липня 2013 року були
направлені відповідачем на адресу
позивача та отримані останнім, що
підтверджується касовим чеком
установи зв'язку та повідомлення про
вручення поштового відправлення.

Оскільки Порядок не конкретизує в
зв'язку із спливом строку усунення
порушення, який саме документ (пп.2 п.46)
може встановлювати ці обставини, то, на
думку суду, це можуть бути, зокрема,
докази отримання боржником
відповідної вимоги, з яких може бути
відраховано початок перебігу 30 денного
строку. Такі документи поштового
відправлення до справи додано та з них
вбачається отримання позивачем
поштового відправлення відповідача
16.07.2013 року.

Окрім того, відповідачем було вчинено
виконавчий напис від 16 серпня 2013р.

Як випливає з пункту 1 Переліку
документів, за якими стягнення
заборгованості провадиться у
безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів
(постановою Кабінету Міністрів України
від 29 червня 1999 р. N 1172 ) для одержання
виконавчого напису подаються:
документи, що підтверджують
безспірність заборгованості боржника
та встановлюють прострочення
виконання зобов'язання.

Наявний в матеріалах справи виконавчий
напис (а.с.16) додатково підтверджує
дотримання вимог п.46 Порядку
відповідачем.

Окрім того, згідно останнього абазу п.46
Порядку наявність зареєстрованої
заборони відчуження нерухомого майна,
накладеної нотаріусом під час
посвідчення договору іпотеки, на
підставі якого відбувається перехід
права власності на предмет іпотеки від
іпотекодавця до іпотекодержателя, а
також зареєстрованих після державної
реєстрації іпотеки прав чи вимог інших
осіб на передане в іпотеку нерухоме
майно не є підставою для відмови у
проведенні державної реєстрації права
власності за іпотекодержателем.
Вказане спростовує доводи позивача на
неможливість вчинення реєстраційних
дій за наявності зареєстрованих
обтяжень.

Доводи відносно виконавчого
провадження судом не приймаються,
оскільки на час вчинення реєстраційних
дій наявні постанова від 17.04.2014 року про
повернення виконавчого документа
стягувачеві (третій особі).

Також судом не приймаються доводи щодо
черговості вжиття заходів,
передбачених іпотечних договором,
спрямованих на задоволення вимог
кредитора, судом не приймається,
оскільки як законодавчо така
черговість не визначена, так і умовами
договору іпотеки не встановлена.

Згідно ч.1. ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Як встановлено судом з пояснень
представників сторін, позивачем станом
на день розгляду справи договір позики
не виконано - кошти в обсязі,
встановленому договором, не повернуто.
Зазначене не заперечувалось
представником позивача.

Враховуючи вищенаведене в сукупності,
судом дійшов висновку, що права та
інтереси позивача не порушено, а дії і
рішення відповідача є такими, що
вчинені у відповідності до
законодавства України. Тому в позові
слід відмовити.

Оскільки позовні вимоги задоволенню не
підлягають, то судові витрати позивача
не відшкодовуються.

Керуючись ст. 9, 71, 159, 163 КАС України,
Окружний адміністративний суд міста
Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в
порядку і строки, встановлені ст. 254 КАС
України. Постанова може бути оскаржена
до Київського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги в порядку і строки,
встановлені ст.186 КАС України.

Суддя
О.В. Кротюк