Справа № 826/11367/14
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Суддя Окружного адміністративного
суду міста Києва Гарник К.Ю.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовом Спільного
Українсько-французького підприємства
з іноземними інвестиціями
"Основа-Солсиф" у формі товариства з
обмеженою відповідальністю до
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центральний офіс з
обслуговування великих платників про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
Спільне українсько - французьке
підприємство з іноземними
інвестиціями «Основа-Солсиф» у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю (далі по тексту -
позивач) звернулось до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників (далі
по тексту - відповідач) в якому просить
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення - рішення від 04
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 14 серпня 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі, закінчено
підготовче провадження та призначено
до розгляду у судовому засіданні на 11
вересня 2014 року, яке відкладалось на 12
У судовому засіданні 12 вересня 2014 року
представник позивача підтримав
адміністративний позов, просив його
задовольнити. Представник відповідача
заперечив проти адміністративного
Керуючись приписами частини 4 статті 122
та частини 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, надавши можливість присутнім
учасникам судового розгляду у повній
мірі реалізувати свої процесуальні
права, та враховуючи відсутність
потреби заслухати свідка чи експерта,
суд завершив розгляд справи в порядку
письмового провадження.
Після розгляду адміністративного
позову та доданих до нього матеріалів,
всебічного і повного встановлення всіх
фактичних обставин, на яких
ґрунтується позов, об'єктивної оцінки
доказів, що мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд зазначає наступне.
Податковими повідомленнями - рішеннями
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників від
та № 000135230 за порушення пункту 203.2
статті 203 Податкового кодексу України
позивача зобов'язано сплатити штраф у
Підставою для прийняття оскаржуваних
позивачем податкових
повідомлень-рішень стали матеріали
документальної позапланової невиїзної
перевірки своєчасності сплати податку
на додану вартість за період з 03
березня 2014 року по 12 червня 2014 року СП з
II ТОВ «Основа-Солсиф» (податковий номер
20057315), за результатами якої складено
акт від 27 червня 2014 року №
683/28-10-42-30/20057315.
В акті перевірки, зокрема, зазначено
про порушення пункту 203.2 статті 20З
Розділу V Податкового кодексу України,
оскільки підприємством порушено
терміни сплати самостійно визначеного
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість. Зокрема, виявлено
порушення граничних строків сплати
самостійно визначеного грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість за період з 03 березня 2014 року
по 12 червня 2014 року (згідно декларації
2014 року, декларації від 19 березня 2014
декларації від 22 квітня 2014 року
загальну суму 1334378,66 грн., в т.ч. на суму
371010,11 грн. із затримкою строків сплати
до 30 днів та на суму 963368,55
грн. із затримкою строків сплати більше
За результатом адміністративного
оскарження, Держана фіскальна служба
України, рішенням № 289/6/99-99-10-01-02-15 від 24
липня 2014 року, залишила без змін
оскаржувані податкові повідомлення -
рішення.

Окружний адміністративний суд міста
Києва частково погоджується із такими
доводами позивача та зазначає
наступне.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16
Податкового кодексу України
передбачено, що платник податків
зобов'язаний сплачувати податки та
збори в строки та у розмірах,
встановлених цим Кодексом та законами
з питань митної справи.

Відповідно до пункту 36.1 статті 36
Податкового кодексу України
податковим обов'язком визнається
обов'язок платника податку обчислити,
задекларувати та/або сплатити суму
податку та збору в порядку і строки,
визначені цим Кодексом, законами з
питань митної справи.

Відповідальність за невиконання або
неналежне виконання податкового
обов'язку несе платник податків, крім
випадків, визначених цим Кодексом або
законами з питань митної справи (пункту
36.5 статті 36 Податкового кодексу
України).

В свою чергу, пунктом 38.1 статті 38
Податкового кодексу України
встановлено, що виконанням податкового
обов'язку визнається сплата в повному
обсязі платником відповідних сум
податкових зобов'язань у встановлений
податковим законодавством строк.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54
Податкового кодексу України крім
випадків, передбачених податковим
законодавством, платник податків
самостійно обчислює суму податкового
та/або грошового зобов'язання та/або
пені, яку зазначає у податковій (митній)
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подається контролюючому органу у
строки, встановлені цим Кодексом. Така
сума грошового зобов'язання та/або пені
вважається узгодженою.

Пунктом 31.1 статті 31 Податкового
кодексу України встановлено, що
строком сплати податку та збору
визнається період, що розпочинається з
моменту виникнення податкового
обов'язку платника податку із сплати
конкретного виду податку і
завершується останнім днем строку,
протягом якого такий податок чи збір
повинен бути сплачений у порядку,
визначеному податковим
законодавством. Податок чи збір, що не
був сплачений у визначений строк,
вважається не сплаченим своєчасно.

Відповідно до пункту 202.1 статті 202
Розділу V «Податок на додану вартість»
Податкового кодексу України, звітним
податковим періодом є один календарний
місяць.

Податкова декларація подається за
базовий звітний (податковий) період, що
дорівнює календарному місяцю, протягом
20 календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
(податкового) місяця (пункт 203.1 статті 203
Податкового кодексу України).

Згідно пункту 203.2 статті 203 Податкового
кодексу України платник податку
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначену у
поданій ним податковій декларації,
протягом 10 календарних днів, що
настають за останнім днем відповідного
граничного строку, передбаченого
пунктом 203.1 цієї статті для подання
податкової декларації.

Проте, як встановлено судом та не
спростовано представниками сторін,
позивачем не було вчасно та в повному
обсязі сплачено узгоджену суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість за січень-березень 2014
року.

Натомість, не погоджуючись із такими
доводами контролюючого органу,
представник позивача зазначає, що
Спільне українсько - французьке
підприємство з іноземними
інвестиціями «Основа-Солсиф» у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю мало надмірно
сплачений авансовий внесок на прибуток
підприємств в сумі 252 588,00 грн.
Відповідно, позивач багаторазово
звертався до Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників про зарахування
переплати по авансовому внеску на
прибуток приватних підприємств в
оплату податку на додану вартість,
зокрема, заява від 03 березня 2014 року №
108, проте лише листом від 25 червня 2014
року № 12013/10/28-10-20-3-20 зарахування було
переведено, що на думку позивача
спричинило накладення штрафу.

Разом з тим, матеріали справи свідчать,
що лист позивача № 108 від
03 березня 2014 року не розглядався
Центральним офісом, так як був
відкликаний підприємством листом № 110/1
від 04 березня 2014 року.

Дійсно, матеріали справи
підтверджують звернення позивача до
Центрального офісу з листами № 109/1 від
03 березня 2014 року, № 110/1 від 04 березня 2014
року, № 115/1 від 05 березня 2014 року, № 116/1
від 06 березня 2014 року, № 118/1 від 07
березня 2014 року, № 121/1 від 12 березня 2014
року щодо перерахування переплати з
«авансового внеску на прибуток
приватних підприємств, створених за
участю іноземних інвесторів» на
«податок на додану вартість з
вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг)» в сумі 42100,00 грн. та листами №
263/1 від 13 травня 2014 року, № 317 від 04
червня 2014 року, № 332 від 06
березня 2014 року щодо перерахування
переплати з «авансового внеску на
прибуток приватних підприємств,
створених за участю іноземних
інвесторів» на «податок на додану
вартість з вироблених в Україні
товарів (робіт, послуг)» в сумі 25288,00 грн.

На думку позивача, з дати звернення до
відповідача із вказаною заявою
узгоджену суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість за січень -
березень 2014 року слід вважати
сплаченим.

Окружний адміністративний суд міста
Києва не погоджується із такими
доводами позивача з огляду на наступне.

У відповідності до статті 43
Податкового кодексу України помилково
та/або надміру сплачені суми грошового
зобов'язання підлягають поверненню
платнику відповідно до цієї статті та
статті 301 Митного кодексу України, крім
випадків наявності у такого платника
податкового боргу.

Обов'язковою умовою для здійснення
повернення сум грошового зобов'язання
є подання платником податків заяви про
таке повернення протягом 1095 днів від
дня виникнення помилково та/або
надміру сплаченої суми. Платник
податків подає заяву на повернення
помилково та/або надміру сплачених
грошових зобов'язань у довільній формі,
в якій зазначає напрям перерахування
коштів: на поточний рахунок платника
податків в установі банку; на погашення
грошового зобов'язання (податкового
боргу) з інших платежів, контроль за
справлянням яких покладено на
контролюючі органи, незалежно від виду
бюджету; повернення готівковими
коштами за чеком у разі відсутності у
платника податків рахунку в банку.

Контролюючий орган не пізніше ніж за
п'ять робочих днів до закінчення
двадцятиденного строку з дня подання
платником податків заяви готує
висновок про повернення відповідних
сум коштів з відповідного бюджету та
подає його для виконання відповідному
органові, що здійснює казначейське
обслуговування бюджетних коштів.

Отже, вказана норма права дійсно надає
позивачу право спрямувати переплату з
податку на прибуток підприємств на
погашення грошового зобов'язання
(податкового боргу) з інших платежів, в
тому числі й податку на додану
вартість.

Разом з тим, вказаною нормою права
також встановлено строк, протягом
якого податковий орган зобов'язаний
розглянути заяву платника податків про
перерахування надміру сплачених
коштів та вчинити відповідні дії.

У зв'язку з цим суд приходить до
висновку про те, що Спільним українсько
- французьким підприємством з
іноземними інвестиціями
«Основа-Солсиф» у формі товариства з
обмеженою відповідальністю необхідно
було подати відповідну заяву до
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центральний офіс з
обслуговування великих платників не
пізніше, ніж за 20 днів до закінчена
граничного строку сплати податку на
додану вартість.

Однак, відповідні заяви від позивача
почали надходити на адресу
Центрального офісу 14 березня 2014 року
(лист від 04 березня 2014 року № 110/1), в той
час як граничний строк сплати
вказаного платежу наступив 02 березня
2014 року.

Таким чином, навіть у разі розгляду і
задоволення заяви позивача у межах
встановленого строку, фактичне
перерахування коштів відбулося б після
02 березня 2014 року, що свідчило би
про несвоєчасність сплати податку на
додану вартість.

Аналогічна позиція викладена в
рішеннях Київського апеляційного
адміністративного суду від 06 березня
2014 року у справі № 826/12745/13-а, від 25
лютого 2014 року у справі №
826/13324/13-а.

Судом встановлено, що станом на 17
червня 2014 року позивачеві було
здійснено перерахування коштів в сумі
252588,00 грн. з авансових внесків з податку
на прибуток підприємств, створених за
участю іноземних інвесторів (КБК 11023300)
в рахунок сплати податку на додану
вартість (КБК 14010100), про що свідчить
Висновок про повернення з бюджету
коштів та відомості з картки платника
податків за платежем авансові внески з
податку на прибуток приватних
підприємств. Про дану обставину
Центральний офіс повідомив платника
податків листом про перерахування
коштів від 25 червня 2014 року №
12013/10/28-10-20-3-20.

Отже, в ході проведення перевірки
виявлено, що СП з ІІ ТОВ «Основа-Солсиф»
не було своєчасно та в повній мірі
здійснено платіж узгодженої суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість за січень-березень 2014р,
а подання заяви про перерахування
коштів не є належним виконанням
обов'язку щодо сплати грошових
зобов'язань.

Відповідно до статті 126 Податкового
кодексу України у разі якщо платник
податків не сплачує узгоджену суму
грошового зобов'язання та/або
авансових внесків з податку на
прибуток підприємств протягом строків,
визначених цим Кодексом, такий платник
податків притягується до
відповідальності у вигляді штрафу у
таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів
включно, наступних за останнім днем
строку сплати суми грошового
зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків
погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів,
наступних за останнім днем строку
сплати суми грошового зобов'язання, - у
розмірі 20 відсотків погашеної суми
податкового боргу.

Наведене вище, свідчить про
правомірність прийнятих
Міжрегіональним головним управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників
повідомлень-рішень про застосування
штрафних санкцій за несвоєчасну сплату
узгоджених податкових зобов'язань з
податку па додану вартість від 04 липня
2014 року № на суму 192673,71 грн. та №
на суму 37101,01 грн.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного
суду міста Києва, відповідачем
доведена правомірність та
обґрунтованість прийняття спірних
рішень з урахуванням вимог
встановлених частиною другою статті 19
Конституції України та частиною
третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а тому, виходячи з системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, адміністративний
позов Спільного українсько -
французького підприємства з
іноземними інвестиціями
«Основа-Солсиф» у формі товариства з
обмеженою відповідальністю не
підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про судовий збір,
Окружний адміністративний суд міста
Києва зазначає наступне.

Законом України «Про судовий збір»
встановлено, що за подання до
адміністративного суду
адміністративного позову майнового
характеру ставка судового збору
складає 2 відсотки розміру майнових
вимог, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Відповідно до статті 8 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2014
рік» встановлено у 2014 році мінімальну
заробітну плату у місячному розмірі з 01
січня - на рівні 1218,00 грн.

Враховуючи розмір майнових вимог,
позивачу, в даному випадку, за
звернення до адміністративного суду із
майновим позовом слід було сплатити
4593,43 грн.

Водночас, частиною 3 статті 4 Закону
України «Про судовий збір»
встановлено, що під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Позивачем сплачено судовий збір у
розмірі 459,55 грн., а тому, враховуючи,
результат розгляду адміністративної
справи та розмір сплаченого судового
збору, решта суми судового збору у
розмірі 4133,88 грн. підлягає стягненню з
позивача на користь Державного
бюджету.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 94, 128, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.У задоволенні адміністративного
позову Спільного українсько -
французького підприємства з
іноземними інвестиціями
«Основа-Солсиф» у формі товариства з
обмеженою відповідальністю відмовити.

2.Стягнути з Спільного українсько
- французького підприємства з
іноземними інвестиціями
«Основа-Солсиф» у формі товариства з
обмеженою відповідальністю () на користь Державного бюджету
України (отримувач коштів - УДКСУ у
Печерському районі м. Києва, код 38004897,
банк отримувача - ГУ ДКСУ у м. Києві, код
банку 820019, р/р 4007, код класифікації
22030001) судовий збір у розмірі 4133
(чотири тисячі сто тридцять три) грн. 88
грн.

Постанова набирає законної сили в
строки та порядку, встановленому
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
К.Ю. Гарник