Справа № 2а-1036/11
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2014 року
Справа №
107913/11/9104 Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Мукачівського міськрайонного суду
Закарпатської області від 24 червня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_1 до ВДАІ
та ATI м. Мукачева та Мукачівського
району про визнання дій суб'єкта
владних повноважень протиправними та
стягнення матеріальної та моральної
шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 24.05.2011 року звернулася в суд з
адміністративним позовом до ВДАІ та ATI
м. Мукачева та Мукачівського району, в
якому просила визнати протиправними
дії з приводу незаконного притягнення
до адміністративної відповідальності,
стягнути 8 455,07 гривень матеріальної
шкоди та 5 000,00 гривень моральної шкоди.

Постановою Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 24 червня 2011 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції ОСОБА_1 оскаржила його
в апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі просить рішення суду першої
інстанції скасувати і прийняти нове
рішення, яким позов задовольнити.
Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що судом першої
інстанції були недостатньо досліджені
докази та обставини справи, рішення
постановлено з порушенням норм
матеріального права. Зазначає, що судом
не взято до уваги жодних доказів, не
досліджено жодного документу, які вона
представила суду, також факту не
надання відповідачем протоколу про
порушення правил дорожнього руху,
факту незаконного вилучення
посвідчення водія та притягнення її до
адміністративної відповідальності без
надання копії постанови про
притягнення до адміністративної
відповідальності, хоча саме це і
спричинило завдання матеріальної та
моральної шкоди.

Сторони в судове засідання не прибули,
про дату, час і місце апеляційного
розгляду були повідомлені належним
чином, тому колегія суддів, у
відповідності до ст.197 КАС України,
вважає за можливе розглядати справу в
порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши наявні в справі матеріали
та доводи апеляційної скарги у їх
сукупності, на основі наявних у справі
доказів, колегія суддів приходить до
переконання, що подану апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не доведено спричинення йому
моральної шкоди, її спричинення не
знайшло свого підтвердження в судовому
засіданні та не підтверджено доказами,
не знайшов підтвердження факт настання
будь-яких негативних наслідків,
пов'язаних з діями відповідача, в тому
числі втрат немайногового характеру
внаслідок моральних страждань. Також
позивачем не обґрунтовано розмір
відшкодування матеріальної шкоди та
причинного зв'язку між діями
працівників міліції та шкоді здоров'ю.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
вважаючи, що він відповідає нормам
матеріального права та фактичним
обставинам справи з огляду на наступне.

Як видно з матеріалів справи, 27
листопада 2010 року о 01:20 годині, по вул.
Жданова в м. Мукачево, ОСОБА_1 керувала
транспортним засобом ВАЗ 21093 д.н. НОМЕР_1
та була зупинена працівниками
Мукачівського МВ УМВС України в
Закарпатській області та ВДАІ та АТІ по
обслуговуванню м. Мукачева та
Мукачівського району Закарпатської
області, які запропонували їй пройти
обстеження для встановлення факту
вживання алкоголю в Мукачівській ЦРЛ.

Відповідно до протоколу медичного
обстеження №781 від 27.11.2010 року,
складеного о 01.30 год. 27.11.2010 року у
зазначеному медичному закладі від
«алкотесту» позивач відмовилась, у
зв'язку з чим було складено протокол
про вчинення правопорушення
передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до п.2, 4 Положення про
Державну автомобільну інспекцію
Міністерства внутрішніх справ,
затвердженого постановою КМУ від 14.04.97
року №341, одними з основних завдань ДАІ
є забезпечення безпеки дорожнього
руху, удосконалення регулювання
дорожнього руху, захист прав та
законних інтересів учасників
дорожнього руху.

Наказом Міністра внутрішніх справ "Про
затвердження Інструкції з питань
діяльності підрозділів
дорожньо-патрульної служби
Державтоінспекції МВС України"
визначено вичерпний перелік прав
працівників ДАІ, що регламентує
підстави для зупинки транспортного
засобу та документи, які має мати при
собі працівник ДАІ, при виконанні
службових обов'язків.

Однією з підстав зупинки транспортного
засобу є те, що характер руху
транспортного засобу викликає підозру
в спроможності водія керувати ним
(різка зміна напрямку і (або)
швидкісного режиму).

Таким чином, на думку колегії суддів,
зупинка автомобілю ВАЗ 21093 д.н. НОМЕР_1,
яким керувала позивач ОСОБА_1, була
цілком обґрунтованою та не суперечила
нормам чинного законодавства, оскільки
причиною зупинки автомобіля було
з'ясування працівниками ДАІ щодо
порушення позивачем п.2.9 (а) ПДР України
- заборона керування транспортним
засобом в стані алкогольного сп'яніння,
про що було повідомлено водія.

Відповідно до пп.1.1.1 п.1.1 р.1 наказу МВС
України, МОЗ України та Мінюсту України
«Про затвердження Інструкції про
порядок направлення громадян для
огляду на стан сп'яніння в заклади
охорони здоров'я та проведення огляду з
використанням технічним засобів» від
24.02.1995 року №114/38/15-36-18, ознаками
знаходження особи у стані сп'яніння є:
наявність ознак алкогольного
сп'яніння: запах алкоголю з рота,
нестійкість пози, порушення мови,
виражене тремтіння пальців рук, різка
зміна забарвлення шкіряного покрову
обличчя, поведінка, що не відповідає
обстановці. Заява громадян про
вживання водієм спиртних напоїв, а так
само визнання в цьому самої особи.

Згідно абз.1 п.3.1, 3.2, 3.3 р.3 наказу МВС
України, МОЗ України та Мінюсту України
«Про затвердження Інструкції про
порядок направлення громадян для
огляду на стан сп'яніння в заклади
охорони здоров'я та проведення огляду з
використанням технічним засобів» від
24.02.1995 року №114/38/15-36-18, огляд у закладах
охорони здоров'я для встановлення
стану сп'яніння особи проводиться
будь-якої пори доби в спеціалізованих
кабінетах наркологічних диспансерів
лікарями-психіатрами-наркологами або у
визначених органами охорони здоров'я
лікувально-профілактичних установах
чи пересувних спеціалізованих
медичних лабораторіях
лікарями-психіатрами,
психіатрами-наркологами,
невропатологами, спеціально
підготовленими лікарями інших
спеціальностей, фельдшерами
фельдшерсько-акушерських пунктів,
значно віддалених від лікувальних
закладів, які пройшли спеціальну
підготовку з використанням методик та
приладів, дозволених Міністерством
здоров'я України, за списком,
затвердженим головним лікарем
центральної міської (районної) лікарні.

Направлення на огляд здійснюють
працівники міліції, слідчі, прокурори,
судді, а також службові особи
підприємств, установ і організацій за
місцем роботи особи, яка направляється
на огляд. Якщо особа направляється з
підприємства, установи чи організації,
у неї повинно бути письмове звернення,
завірене відповідною печаткою.
Допускається проведення огляду за
особистим зверненням громадянина на
підставі його письмової заяви.

Особи, які мають бути оглянуті в
закладах охорони здоров'я, повинні бути
доставлені до місця проведення огляду
не пізніше двох годин з моменту
встановлення підстав для його
проведення.

Частинами 3, 4, 5 статті 266 КУпАП чітко
передбачають, що у разі незгоди водія
(судноводія) на проведення огляду на
стан алкогольного, наркотичного чи
іншого сп'яніння або щодо перебування
під впливом лікарських препаратів, що
знижують його увагу та швидкість
реакції, працівником міліції з
використанням спеціальних технічних
засобів або в разі незгоди з його
результатами огляд проводиться в
закладах охорони здоров'я. Перелік
закладів охорони здоров'я, яким
надається право проведення огляду
особи на стан алкогольного,
наркотичного чи іншого сп'яніння або
щодо перебування під впливом
лікарських препаратів, що знижують її
увагу та швидкість реакції,
затверджується управліннями охорони
здоров'я місцевих державних
адміністрацій. Проведення огляду осіб
на стан алкогольного, наркотичного чи
іншого сп'яніння або щодо перебування
під впливом лікарських препаратів, що
знижують їх увагу та швидкість реакції,
в інших закладах забороняється.

Огляд осіб на стан алкогольного,
наркотичного чи іншого сп'яніння або
щодо перебування під впливом
лікарських препаратів, що знижують їх
увагу та швидкість реакції,
здійснюється в закладах охорони
здоров'я не пізніше двох годин з
моменту встановлення підстав для його
здійснення. Огляд у закладі охорони
здоров'я та складення висновку за
результатами огляду проводиться в
присутності працівника міліції. Кожний
випадок огляду осіб на стан
алкогольного, наркотичного чи іншого
сп'яніння або щодо перебування під
впливом лікарських препаратів, що
знижують їх увагу та швидкість реакції,
у закладі охорони здоров'я
реєструється в порядку, визначеному
спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі
охорони здоров'я.

Огляд особи на стан алкогольного,
наркотичного чи іншого сп'яніння або
щодо перебування під впливом
лікарських препаратів, що знижують її
увагу та швидкість реакції, проведений
з порушенням вимог цієї статті,
вважається недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП керування
транспортними засобами особами в стані
алкогольного, наркотичного чи іншого
сп'яніння або під впливом лікарських
препаратів, що знижують їх увагу та
швидкість реакції, а також передача
керування транспортним засобом особі,
яка перебуває в стані такого сп'яніння
чи під впливом таких лікарських
препаратів, а так само відмова особи,
яка керує транспортним засобом, від
проходження відповідно до
встановленого порядку огляду на стан
алкогольного, наркотичного чи іншого
сп'яніння або щодо вживання лікарських
препаратів, що знижують увагу та
швидкість реакції, - тягнуть за собою
накладення штрафу на водіїв від ста
п'ятдесяти до двохсот
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян або позбавлення права
керування транспортними засобами на
строк від одного до двох років, або
громадські роботи на строк від сорока
до п'ятдесяти годин, або
адміністративний арешт на строк від
семи до десяти діб і на інших осіб -
накладення штрафу від ста п'ятдесяти до
двохсот неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян або громадські роботи
на строк від сорока до п'ятдесяти годин,
або адміністративний арешт на строк
від семи до десяти діб.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції та вважає правомірними дії
працівників Мукачівського МВ УМВС
України в Закарпатській області та
ВДАІ та АТІ по обслуговуванню м.
Мукачева та Мукачівського району
Закарпатської області щодо,
затримання, складення протоколу про
скоєне правопорушення позивачкуою,
позаяк остання відмовилась від
проходження відповідно до
встановленого порядку огляду на стан
алкогольного, наркотичного чи іншого
сп'яніння.

Також, колегія суддів вважає
безпідставними посилання позивача на
факт проходження нею медичного огляду
в поліклінічному відділенні
Мукачівської ЦРЛ, який оформлений
Протоколом медичного огляду для
встановлення факту вживання алкоголю
та стану сп'яніння, так як даний огляд
було проведено 27.11.2010 року о 09:00 год., а
слід було повести протягом двох годин з
моменту встановлення підстав для його
проведення.

Посилання позивачки ( апелянтки) на те,
що постановою судді Мукачівського
міськрайонного суду від 26 січня 2011 року
справу про адміністративне
правопорушення ОСОБА_1 було розглянуто
та винесено рішення, згідно якого
провадження по справі закрито на
підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП (а.с.16), не
заслуговують на увагу, так як, з огляду
на вказані вище обставини, не свідчать
про неправомірність дій працівників
міліції при складанні протоколу про
адміністативне правопорушення.

Щодо вимог позивача про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди слід
зазначити наступне.

Згідно ч.1, 2 ст.22 ЦК України особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є: втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Частинами 1, 2 статті 23 ЦК України
встановлено, що особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р.
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправними діяннями заподіювача та
вини останього в її заподіянні.
З'ясуванню в даному випадку підлягає
те, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних
страждань або втрат немайногового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Проте, на переконання суду апеляційної
інстанції, позивачем не надано
конкретних фактів заподіяння йому
матеріальної та моральної шкоди та не
надано належних доказів, а тому в
задоволенні цих вимог відмовлено
правомірно.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
позову.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову - без змін, якщо визнає що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
ухвалив законне і обґрунтоване рішення
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують і така задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198 п.1, 200, 205 ч.1
п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 24 червня 2011 року у справі
№2а-1036/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу може бути подано касаційну
скаргу безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили.

Головуючий суддя
Д.М. Старунський

Судді
В.М. Багрій

А.І. Рибачук