Справа № 816/1110/14
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 р.Справа № 816/1110/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді:
Сіренко О.І.

Суддів:
Любчич Л.В. , Спаскіна
О.А.

за участю секретаря
судового засідання Медяник
А.О.

представника
відповідача Дудецької
С.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 22.08.2014р. по
справі № 816/1110/14 за позовом ОСОБА_2
до Полтавського обласного
центру зайнятості ,
Кременчуцького міськрайонного центру
зайнятості Полтавської області про
визнання бездіяльності неправомірною
та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка, ОСОБА_2, звернулась до
Полтавського окружного
адміністративного суду з позовом до
Полтавського обласного центру
зайнятості, Кременчуцького
міськрайонного центру зайнятості, в
якому просила суд:

- визнати неправомірною бездіяльність
Полтавського обласного центру
зайнятості в частині не нарахування та
невиплати їй в 2013 році матеріальної
допомоги для вирішення
соціально-побутових питань в розмірі
середньомісячної заробітної плати.

- зобов'язати Полтавський обласний
центр зайнятості нарахувати та
виплатити їй за 2013 рік матеріальну
допомогу для вирішення
соціально-побутових питань в розмірі
середньомісячної заробітної плати.

22 серпня 2014 року постановою
Полтавського окружного
адміністративного суду у задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_2 до
Полтавського обласного центру
зайнятості , Кременчуцького
міськрайонного центру зайнятості про
визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити певні дії -
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка, ОСОБА_2
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нову
постанову про задоволення її позовних
вимог, посилаючись на той факт, що
судом першої інстанції невірно було
застосовано норми матеріального права.

Заперечень на апеляційну скаргу
відповідачем не надано.

Колегія суддів, вислухавши суддю -
доповідача, пояснення представника
відповідача, вивчивши матеріали
справи, доводи апеляційної скарги,
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав :

Судом встановлено, підтверджується
матеріалами справи, що згідно наказу
першого заступника директора
Полтавського обласного центру
зайнятості від 31.08.2009 року №260-к
позивачка призначена на посаду
спеціаліста 1 категорії відділу
взаємодії з роботодавцями
Кременчуцького міськрайонного центру
зайнятості, тимчасово, на період
відпустки для догляду за дитиною
основного працівника (ОСОБА_4.) до дня її
фактичного виходу з відпустки, як таку,
що пройшла за конкурсом з 1 вересня 2009
року. (а.с. 50).

7 вересня 2009 року наказом першого
заступника директора Полтавського
обласного центру зайнятості №270-к
ОСОБА_2 переведено на посаду
спеціаліста 1 категорії відділу
надання соціальних послуг з
працевлаштування цього ж центру,
тимчасово, на період відпустки для
догляду за дитиною основного
працівника (ОСОБА_4.) до дня фактичного
виходу з відпустки, з 11 вересня 2009 року
із збереженням рангу та посадового
окладу (найменування посади з
урахуванням наказу № 274-к від 08.09.2009 р.)
(том 3 а.с. 13).

28 березня 2012 року наказом директора
Полтавського обласного центру
зайнятості від № 163-в позивачці
ОСОБА_2, спеціалісту 1 категорії відділу
організації працевлаштування
населення Кременчуцького
міськрайонного центру зайнятості,
надано оплачувану соціальну відпустку
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку з 12.04.2012 р. по 05.02.2015 р.
(том 3 а.с.16).

31 травня 2012 року наказом Полтавського
обласного центру зайнятості № 430-в, у
зв'язку з допущеною помилкою внесено
зміни до наказу від 28 березня 2012 року №
163 - в та викладено його в редакції, якою
передбачено надання оплачуваної
соціальної відпустки по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку з 12.04.2012 р. по 05.02.2015 року ОСОБА_2,
спеціалісту 1 категорії відділу
надання соціальних послуг з
працевлаштування Кременчуцького
міськрайонного центру зайнятості. ( том
3 а.с.17).

Позивачка не згодна із відмовою у
виплаті матеріальної допомоги для
вирішення соціально - побутових питань
за 2013 рік у розмірі середньомісячної
заробітної плати, у зв'язку з чим
звернулася до суду із вказаним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з
необґрунтованості позовних вимог,
зазначивши, що не встановлено
протиправності відмови відповідача
щодо виплати позивачу в 2013 році
матеріальної допомоги для вирішення
соціально-побутових питань в розмірі
середньомісячної заробітної плати.

Колегія суддів частково погоджується з
висновками суду першої інстанції з
таких підстав:

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 33 Закону України "Про
державну службу" (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) оплата праці державних
службовців повинна забезпечувати
достатні матеріальні умови для
незалежного виконання службових
обов'язків, сприяти укомплектуванню
апарату державних органів
компетентними і досвідченими кадрами,
стимулювати їх сумлінну та ініціативну
працю. Заробітна плата державних
службовців складається з посадових
окладів, премій, доплати за ранги,
надбавки за вислугу років на державній
службі та інших надбавок.

Частиною 6 статті 33 Закону України "Про
державну службу" передбачено, що
державним службовцям можуть
установлюватися надбавки за високі
досягнення у праці і виконання
особливо важливої роботи, доплати за
виконання обов'язків тимчасово
відсутніх працівників та інші надбавки
і доплати, а також надаватися
матеріальна допомога для вирішення
соціально-побутових питань.

Відповідно до пп. 3 п. 2 Наказу
Міністерства праці та соціальної
політики України від 24.03.2006 р. № 86 "Про
умови оплати праці працівників
державної служби зайнятості" надано
право керівникам органів державної
служби зайнятості у межах
затвердженого фонду оплати праці
надавати працівникам матеріальну
допомогу для вирішення
соціально-побутових питань та допомогу
для оздоровлення при наданні щорічної
відпустки у розмірі, що не перевищує
середньомісячної заробітної плати
працівника.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України "Про
колективні договори і угоди" умови
колективних договорів і угод,
укладених відповідно до чинного
законодавства, є обов'язковими для
підприємств, на які вони поширюються,
та сторін, які їх уклали.

Відповідно до підпункту 3.2.1.5 пункту 3.2.1
Колективного договору між
адміністрацією і трудовим колективом
Полтавської обласної служби
зайнятості від 28.07.2010 року №185 на 2010-2011
роки адміністрація Полтавського
обласного центру зайнятості
зобов'язується надавати матеріальну
допомогу для вирішення
соціально-побутових питань в межах
затвердженого фонду оплати праці на
рік у розмірі середньомісячної
заробітної плати.

Згідно п. 2 Положення про виплату
матеріальної допомоги для вирішення
соціально - побутових питань та
допомоги на оздоровлення, який є
додатком № 3 до колективного договору,
матеріальна допомога для вирішення
соціально - побутових питань державним
службовцям виплачується один раз на
рік в розмірі середньомісячної
заробітної плати в межах затвердженого
фонду оплати праці на поточний рік.

У відповідності пп. З п. 2 постанови
Кабінету Міністрів України "Про
упорядкування структури та умов оплати
праці працівників апарату органів
виконавчої влади, органів прокуратури,
судів та інших органів" від 09.03.2006 № 268
надано право керівникам органів,
зазначених у пункті 1 цієї постанови, у
межах затвердженого фонду оплати праці
надавати працівникам матеріальну
допомогу для вирішення
соціально-побутових питань та допомогу
для оздоровлення при наданні щорічної
відпустки у розмірі, що не перевищує
середньомісячної заробітної плати
працівника (місячного грошового
забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького складу).

Пунктом 8 постанови Кабінету Міністрів
України № 268 від 09.03.2006 року
передбачено, що видатки, пов'язані з
набранням чинності цією постановою,
здійснюються в межах асигнувань на
оплату праці, затверджених у
кошторисах на утримання відповідних
органів.

Відповідно до пункту 3, 5 Порядку
складання, розгляду, затвердження та
основні вимоги до виконання кошторисів
бюджетних установ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 228 від 28 лютого 2002 року - установа
незалежно від того, чи веде
бухгалтерський облік самостійно, чи
обслуговується централізованою
бухгалтерією, для забезпечення своєї
діяльності складає індивідуальні
кошториси, плани асигнувань загального
фонду бюджету, плани надання кредитів
із загального фонду бюджету, плани
надання кредитів із загального фонду
бюджету, плани спеціального фонду за
кожною виконуваною нею бюджетною
програмою ( функцією).

Згідно п. 12 Порядку складання, розгляду,
затвердження та основні вимоги до
виконання кошторисів бюджетних
установ, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України № 228 від 28
лютого 2002 року головні розпорядники
розглядають показники проектів
кошторисів розпорядників нижчого
рівня щодо законності та правильності
розрахунків, доцільності запланованих
видатків бюджету та надання кредитів з
бюджету, правильності їх розподілу
відповідно до економічної
класифікації видатків бюджету та
класифікації кредитування бюджету,
повноти надходження доходів або
повернення кредитів, додержання діючих
ставок ( посадових окладів).

Установам можуть виділятися бюджетні
кошти тільки за наявності затверджених
кошторисів, планів асигнувань
загального фонду бюджету, планів
надання кредитів із загального фонду
бюджету, планів спеціального фонду.
Установи мають право брати бюджетні
зобов'язання витрачати бюджетні кошти
на цілі та в межах, установлених
затвердженими кошторисами, планами
асигнувань загального фонду бюджету.

Таким чином, проект кошторису на
відповідний рік, в даному випадку 2013,
складався відповідачем по справі
Кременчуцьким міськрайонним центром
зайнятості. Даних про те, що останній ,
на виконання колективного договору
укладеного між трудовим колективом та
відповідачем, а також вимог статті 5
Закону України "Про колективні
договори і угоди «закладав в кошторис
кошти на виплату позивачці
матеріальної допомоги на вирішення
соціально - побутових потреб в 2013 році
суду не надано. Також не надано доказів
того, що закладені відповідачем в
кошторисі кошти на виплату такої
матеріальної допомоги позивачці були
виключені основним розпорядником
коштів при його затвердженні,
відповідачем також не надано.

З огляду на вищезазначене, колегія
суддів приходить до висновку про те,
відповідачем Кременчуцьким
міськрайонним центром зайнятості , де
працює позивачка, порушено вимоги ч.1
ст. 5 Закону України «Про колективні
договори і угоди» та п.3.2.1.5 розділу 3.2
колективного договору укладеного між
адміністрацією та трудовим колективом
в якому працює позивачка, тому висновок
суду про те, що надання матеріальної
допомоги на вирішення соціально -
побутових потреб є правом керівника
органу державної служби, а не його
обов'язком є безпідставним.

Відповідно до пункту 5.4 Положення про
преміювання та надання матеріальної
допомоги працівникам служби
зайнятості Полтавської області -
службовцям та водіям матеріальна
допомога для вирішення соціально -
побутових питань надається у розмірі
середньомісячної заробітної плати за
окремою заявою один раз на рік.

Позивачка не надала до суду доказів
того, що вона зверталася до
відповідача Кременчуцького
міськрайонного центру зайнятості з
заявою про надання матеріальної
допомоги для вирішення соціально -
побутових питань за 2013 рік .

В матеріалах справи міститься заява
позивачки на адресу директора
Кременчуцького міськрайонного центру
зайнятості та Полтавського обласного
центру зайнятості, датовані 22 березня
2014 року в яких не зазначено за який рік
остання просить надати їй матеріальну
допомогу для вирішення соціально -
побутових питань ( том 3 , а.с.58).

З приводу виплати матеріальної
допомоги для вирішення соціально -
побутових питань за 2014 рік остання вже
зверталась до суду і є така, що набрала
законної сили постанова Полтавського
окружного адміністративного суду від
26 червня 2014 року. ( том 3 , а.с.86).

Оскільки доказів того, що позивачка
зверталася до відповідача
Кременчуцького міськрайонного центру
зайнятості з заявою про надання
матеріальної допомоги для вирішення
соціально - побутових питань за 2013 рік
останньою не надано, а відповідач
заперечує факт звернення з такою
заявою , підстав для видачі такої
допомоги у відповідача не було.

З огляду на вищезазначене , висновок
суду першої інстанції про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_2 є
правомірним.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, ст. 198, ст.200,
п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 22.08.2014р. по
справі № 816/1110/14 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Сіренко
О.І.Судді(підпис) (підпис) Любчич Л.В.
Спаскін О.А. Повний текст ухвали
виготовлений 13.10.2014 р.

Помічник судді
Цюпак О.П.