Справа № 2-а/0570/6539/2011
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/58960/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3

на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 20 червня
2011 року

та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 11 серпня 2011
року

у справі № 2-а/0570/6539/2011

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у
Куйбишевському районі м. Донецька

про визнання недійсним рішення та
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
(далі - ФОП ОСОБА_3;
позивач) звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Куйбишевському районі м. Донецька (далі
- ДПІ у Куйбишевському районі м.
Донецька; відповідач), в якому просив
визнати нечинним рішення відповідача
щодо обтяження його активів податковою
заставою та її реєстрацію в Державному
реєстрі обтяжень рухомого майна, а
також зобов'язати контролюючий орган
звільнити активи позивача з податкової
застави та здійснити реєстрацію в
Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна відомостей про припинення
податкової застави.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 20 червня
2011 року, залишеною без змін
ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 11 серпня 2011
року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними
судовими рішеннями у справі, позивач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій, з підстав порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 20 червня 2011
року, ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 11 серпня 2011
року та направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню, виходячи
з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 15 жовтня 2010 року ДПІ у
Куйбишевському районі м. Донецька на
підставі підпункту 8.2.1 пункту 8.2 статті
8 Закону України від 21 грудня 2000 року №
2181-III «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 2181-III) передано активи
платника податків ФОП ОСОБА_3 у
податкову заставу в двократному
розмірі загальної суми податкового
боргу.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди
дійшли висновку про правомірність
передачі активів позивача в податкову
заставу з огляду на наявність у
підприємця заборгованості з єдиного
податку в розмірі 800,00 грн.

Проте, колегія суддів вважає вказані
доводи судових інстанцій передчасними,
зважаючи на таке.

Відповідно до підпункту 8.2.2
пункту 8.2 статті 8 Закону № 2181-III право
податкової застави поширюється на
будь-які види активів платника
податків, які перебували в його
власності (повному господарському
віданні) у день виникнення такого
права, а також на будь-які інші активи,
на які платник податків набуде прав
власності у майбутньому, до моменту
погашення його податкових зобов'язань
або податкового боргу.

Разом з тим, Рішенням Конституційного
Суду України від 24 березня 2005 року
№ 2-рп/2005 положення підпункту 8.2.2
пункту 8.2 статті 8 Закону № 2181-III в
частині поширення права податкової
застави на будь-які види активів
платника податків без врахування суми
його податкового боргу визнано такими,
що не відповідають Конституції України
(є неконституційними).

Також, Конституційним Судом
України викладено думку про те, що
розмір податкової застави виходячи із
загальних принципів права повинен
відповідати сумі податкового
зобов'язання, що забезпечувало б
конституційну вимогу справедливості
та розмірності. Розмірність як елемент
принципу справедливості передбачає
встановлення публічно-правового
обмеження розпорядження активами
платника податків за несплату чи
несвоєчасну сплату податкового
зобов'язання та диференціювання такого
обмеження залежно від розміру несплати
платником податкового боргу.

Забезпечення надходження до
бюджетів та державних цільових фондів
податків і зборів має здійснюватися
шляхом запровадження податкової
застави на активи платника податків у
такому розмірі, який би забезпечував
гарантоване відшкодування державі
несплачених податків у повному обсязі.

Поширення ж права податкової
застави на будь-які види активів
платника податків, яка перевищує суму
податкового зобов'язання чи
податкового боргу, може призвести до
позбавлення такого платника не тільки
прибутків, а й інших активів, ставлячи
під загрозу його подальшу
підприємницьку діяльність аж до її
припинення.

За змістом частин 4, 5 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд повинен: визначити характер
спірних правовідносин та зміст
правової вимоги, матеріальний закон,
який їх регулює, а також факти, що
підлягають встановленню і лежать в
основі вимог та заперечень; з'ясувати,
які є докази на підтвердження
зазначених фактів, і вжити заходів до
своєчасного їх подання.

Предметом доказування є
обставини, якими обґрунтовуються
позовні вимоги чи заперечення або які
мають інше значення для вирішення
справи та які належить установити при
ухваленні судового рішення.

З урахуванням наведених процесуальних
норм, суду слід з'ясувати наявність
підстав для поширення права податкової
застави на активи позивача без
врахування конкретного розміру його
податкового боргу, зміст податкової
застави, дату виникнення відповідного
права та межі його застосування.

Враховуючи те, що передбачені
процесуальним законодавством межі
перегляду справи в касаційній
інстанції не дають їй права
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
оскаржувані судові рішення у справі з
метою об'єктивності, всебічності та
повноти розгляду справи підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції відповідно до частини 2
статті 227 Кодексу адміністративного
судочинства України.

При новому розгляді справи суду слід
врахувати, що згідно з частиною 1
статті 138 Кодексу адміністративного
судочинства України предметом
доказування є обставини, якими
обґрунтовуються позовні вимоги чи
заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи та які
належить установити при ухваленні
судового рішення у справі.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3

задовольнити.

Скасувати постанову Донецького
окружного адміністративного суду від
20 червня 2011 року та ухвалу
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 11 серпня 2011
року.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Острович С.Е.

Федоров М.О.