Справа № П/811/3212/14
Суддя: О.А. Черниш
Дата ухвалення: 2014-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2014 року
Справа № П/811/3212/14

Кіровоградський окружний
адміністративний суд у складі судді
Черниш О.А., за участю секретаря
судового засідання Козоріз О.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кіровограді
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Голованівської районної
державної адміністрації про визнання
незаконним розпорядження, поновлення
на роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Голованівської районної державної
адміністрації про визнання незаконним
розпорядження, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що
розпорядженням голови Голованівської
районної державної адміністрації від
05.02.07 №60-р він призначений на посаду
начальника відділу освіти
Голованівської районної державної
адміністрації. Однак, розпорядженням
голови Голованівської районної
державної адміністрації від 11.09.14 №134-к
його звільнено з займаної посади
відповідно до частин 1, 3 статті 41 КЗпП
України, у зв'язку з низькими
морально-діловими якостями та
вчиненням аморального проступку.
Позивач стверджує про порушення
порядку його звільнення, з огляду на
відсутність відповідних погоджень
заступника голови Голованівської
районної державної адміністрації та
директора департаменту освіти і науки
обласної державної адміністрації,
ненаправлення повідомлення до
Голованівської районної ради про його
звільнення відповідно до ч.3 ст.33 Закону
України "Про статус депутатів місцевих
рад" та неотримання згоди на звільнення
від профспілкової організації відділу
освіти районної державної
адміністрації відповідно до ст.43 КЗпП
України. З цих підстав, а також
заперечуючи вчинення ним аморального
проступку, не погоджуючись з фактами,
викладеними у спірному розпорядженні,
позивач просить суд визнати незаконним
це розпорядження, зобов'язати
відповідача поновити його на посаді
начальника відділу освіти
Голованівської районної державної
адміністрації та стягнути з
відповідача на свою користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу з
11.09.14 до дня поновлення на роботі.

У судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав у повному обсязі,
посилаючись на обставини, викладені у
позовній заяві, та надані у справу
матеріали і документи.

Відповідач письмових заперечень на
позов не надав. У судовому засіданні
його представники проти позову
заперечили, посилаючись на
правомірність звільнення позивача з
посади начальника відділу освіти
Голованівської районної державної
адміністрації згідно з п.3 ч.1 ст.41 КЗпП
України у зв'язку з вчиненням ним
аморальних проступків, не сумісних з
продовженням даної роботи. Згода
профкому на звільнення позивача не
запитувалася, оскільки він не є членом
профспілки працівників державних
установ Голованівської
райдержадміністрації. Доводячи
правомірність спірного розпорядження
від 11.09.14 №134-к, а також посилаючись на
незаконність призначення позивача на
посаду начальника відділу освіти
Голованівської районної державної
адміністрації у 2007 році, просили суд у
позові відмовити.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення позивача, представників
відповідача, показання свідка,
дослідивши та оцінивши надані докази,
суд встановив такі обставини.

Розпорядженням голови Голованівської
районної державної адміністрації №60-р
від 05.02.07 ОСОБА_1 призначений на посаду
начальника відділу освіти районної
державної адміністрації. (а.с. 8).

Розпорядженням голови Голованівської
районної державної адміністрації №31-к
від 21.02.13 позивач призначений на посаду
начальника відділу освіти, молоді та
спорту районної державної
адміністрації, в порядку переведення.
(а.с. 74).

Розпорядженням першого заступника
голови Голованівської районної
державної адміністрації №4-к від 16.01.14
позивач призначений на посаду
начальника відділу освіти районної
державної адміністрації, в порядку
переведення. (а.с. 75).

Розпорядження голови Голованівської
районної державної адміністрації №134-к
від 11.09.14 "Про звільнення ОСОБА_1."
позивача з 11.09.14 звільнено з посади
начальника відділу освіти
Голованівської районної державної
адміністрації відповідно до частин 1, 3
статті 41 КЗпП України (а.с. 11).

Перевіряючи законність вказаного
розпорядження, суд виходить з того, що
предметом спору є правомірність
припинення державної служби позивача
внаслідок розірвання з ним трудового
договору з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу на підставі
статті 41 Кодексу законів про працю
України (надалі - КЗпП України).

За змістом статті 30 Закону України "Про
державну службу", підстави припинення
державної служби можуть бути
загальними, тобто передбаченими
Кодексом законів про працю України, та
спеціальними, які наведені в цьому
Законі.

Відповідно до статті 32 Закону України
"Про державну службу" рішення про
припинення державної служби може бути
оскаржено державним службовцем
безпосередньо до суду.

При звільненні особи з державної
служби за загальними підставами,
передбаченими КЗпП України, на цю особу
поширюються гарантії, передбачені цим
Кодексом, якщо інше прямо не визначено
спеціальним законом.

Статтею 5-1 КЗпП України передбачено, що
держава гарантує працездатним
громадянам, які постійно проживають на
території України правовий захист від
необґрунтованої відмови у прийнятті на
роботу і незаконного звільнення, а
також сприяння у збереженні роботи.

Пленум Верховного Суду України у
пункті 18 постанови від 06.11.92 №9 "Про
практику розгляду судами трудових
спорів" роз'яснив, що при розгляді справ
про поновлення на роботі судам
необхідно з'ясувати, з яких підстав
проведено звільнення працівника
згідно з наказом (розпорядженням) і
перевіряти їх відповідність законові.

У спірному розпорядженні голови
Голованівської районної державної
адміністрації від 11.09.14 №134-к "Про
звільнення ОСОБА_1." як підставу
звільнення зазначено частини 1 та 3
статті 41 КЗпП України.

Вказана стаття Кодексу законів про
працю України, яка встановлює
додаткові підстави розірвання
трудового договору з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
з окремими категоріями працівників за
певних умов, складається з чотирьох
частин. Підстави (випадки) розірвання
трудового договору наведені у частинах
1 та 2, а умови розірвання трудового
договору з цих підстав (випадків) - у
частинах 3 та 4 цієї статті. При цьому,
частина 1 статті 41 КЗпП України містить
6 пунктів (пункти 1, 1-1, 2, 3, 4, 5), кожен з
яких передбачає окрему підставу для
розірвання трудового договору.

У судовому засіданні представники
відповідача пояснили, що підставою для
розірвання трудового договору з
позивачем та звільнення його з посади
начальника відділу освіти
Голованівської районної державної
адміністрації стала норма пункту 3
частини 1 статті 41 КЗпП України -
вчинення аморального проступку
працівником, який виконує виховні
функції держави.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 41
КЗпП України крім підстав,
передбачених статтею 40 цього Кодексу,
трудовий договір з ініціативи власника
або уповноваженого ним органу може
бути розірваний також у випадку
вчинення працівником, який виконує
виховні функції, аморального
проступку, не сумісного з продовженням
даної роботи.

Відповідно до пункту 28 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
06.11.92 №9 "Про практику розгляду судами
трудових спорів" з підстав вчинення
аморального проступку, несумісного з
продовженням даної роботи (п.3 ст.41
КЗпП), можуть бути звільнені лише ті
працівники, які займаються виховною
діяльністю, наприклад, вихователі,
вчителі, викладачі, практичні
психологи, соціальні педагоги, майстри
виробничого навчання, методисти,
педагогічні працівники позашкільних
закладів. Таке звільнення допускається
як за вчинення аморального проступку
при виконанні трудових обов'язків, так
і не пов'язаного з ними (вчинення такого
проступку в громадських місцях або в
побуті). Звільнення не може бути
визнано правильним, якщо воно
проведено лише внаслідок загальної
оцінки поведінки працівника, не
підтвердженої конкретними фактами.

При розгляді справ про поновлення на
роботі осіб, звільнених за пунктами 2 і 3
ст. 41 КЗпП, судам слід враховувати, що
розірвання трудового договору з цих
підстав не є заходом дисциплінарного
стягнення і тому вимоги статей 148, 149
КЗпП про строк і порядок застосування
дисциплінарних стягнень на ці випадки
не поширюються. Разом з тим при
вирішенні справ про звільнення з цих
підстав суди мають брати до уваги
відповідно час, що пройшов з моменту
вчинення винних дій чи аморального
проступку, наступну поведінку
працівника і інші конкретні обставини,
що мають значення для правильного
вирішення спору.

Чинне законодавство не містить
визначення аморального проступку
працівника, який виконує виховні
функції, не сумісного з продовженням
даної роботи, це питання належить до
категорії оціночних понять. У широкому
значенні аморальний проступок
працівника, що виконує виховні функції
- це винна дія або бездіяльність, що
порушує основні моральні норми
суспільства та суперечить змісту
трудової функції і тим самим
дискредитує службові, виховні
повноваження відповідного кола осіб.
Такий проступок може бути пов'язаний
або не пов'язаний з роботою, вчинений як
у робочий, так і у вільний від роботи
час. При цьому, підставою для
звільнення за пунктом 3 частини 1 статті
41 КЗпП України може бути не будь-який
аморальний проступок, а лише
несумісний з продовженням даної
роботи. Чітко визначених критеріїв
щодо межі між проступками, сумісними і
несумісними з виконанням виховних
функцій, законодавством не
встановлено. Право оцінювати
аморальний проступок як сумісний або
несумісний з продовженням роботи
надано суду з урахуванням конкретних
обставин справи, у тому числі й часу,
який минув після виникнення винних дій
(аморального проступку), та подальшої
поведінки працівника.

Судом установлено, що позивач займав
посаду начальника відділу освіти
Голованівської районної державної
адміністрації. Відповідно до пункту 2.1
розділу ІІ Посадової інструкції
начальника відділу освіти
Голованівської районної державної
адміністрації, затвердженої головою
районної державної адміністрації 03.12.13,
завданнями, обов'язками та
повноваженнями начальника відділу є
реалізація державної політики в галузі
освіти і виховання в районі. (а.с.62 - 65)

З'ясовуючи у ході розгляду справи
обставини, з якими відповідач
пов'язував звільнення позивача з
підстав вчинення ним аморального
проступку, не сумісного з продовженням
роботи, суд з пояснень представника
відповідача - голови Голованівської
районної державної адміністрації
Ткаченка І.С. - та зі змісту спірного
розпорядження установив, що такими
вчинками позивача, які відповідач
кваліфікував як аморальні проступки,
які унеможливлювали подальше
перебування його на займаній посаді, є:

- систематична участь ОСОБА_1 з
підлеглими працівниками у мітингах на
підтримку засудженого за вбивство
ОСОБА_3, змушування вчителів
Голованівського району їздити в м. Київ
за рахунок пропуску уроків в робочий
час під час навчального процесу, що
підтверджується відеозйомками по
телебаченню;

- активна участь ОСОБА_1 з залученням
працівників освіти району в мітингах з
виїздом до м. Києва в робочі дні на
підтримку ОСОБА_7;

- підтримка ОСОБА_1 звернення районної
ради на ім'я ОСОБА_7 про розгін
студентів в грудні 2013 року та Майдану в
січні 2014 року, його антидержавна
позиція, що виражається в підтримці
звернень, інших рішень щодо
дестабілізації встановленого
законного порядку в районі та країні;

- неправомірні дії ОСОБА_1 при вирішенні
кадрових питань та питань організації
освітнього процесу та матеріального
забезпечення закладів освіти, про що
надходять чисельні скарги працівників
освіти на ім'я голови районної
державної адміністрації;

- ігнорування ОСОБА_1 наказу
Міністерства у справах сім'ї, молоді та
спорту від 13.08.09 №2881 та Закону України
"Про оздоровлення та відпочинок дітей",
систематичне протягом 5 років
невиконання ним вимог законодавства по
забезпеченню санітарної та пожежної
безпеки пришкільних таборів з денним
перебуванням на базі навчальних
закладів, що могло призвести до важких
наслідків, що підтверджується поданням
прокуратури Голованівського району
№2-1817вих 14 від 02.09.14.

На пропозицію суду підтвердити факти
вчинення позивачем цих дій та надати
відповідні документальні докази, у
яких зафіксовані обставини їх
вчинення, представник відповідача -
голова Голованівської районної
державної адміністрації Ткаченко І.С.,
який перебуває у займаній посаді з
квітня 2014 року, пояснив суду, що йому
відомо про те, що позивач неодноразово,
починаючи з 2010 року, разом з підлеглими
працівниками приймав участь у мітингах
на підтримку засудженого за вбивство
колишнього народного депутата України
ОСОБА_3, що підтверджується
відеозйомками по телебаченню. Зокрема,
йому відомо, що позивач приймав участь
у такому мітингу у м. Києві 12 червня 2014
року. Інших дат мітингів, місць їх
проведення, осіб, які залучалися
позивачем до участі у них, характер
поведінки позивача на таких мітингах
Ткаченко І.С., як представник
відповідача, повідомити суду не зміг.
Також Ткаченко І.С. пояснив суду, що
йому відомо, що ОСОБА_1 у період з грудня
2013 року по лютий 2014 року неодноразово
організовував виїзди педагогічних
працівників району у м. Київ для участі
в Антимайдані та вимагав їх
підтримувати тодішнього Президента
України ОСОБА_7. Точних дат мітингів,
місць їх проведення, осіб, які
залучалися позивачем до участі у них,
представник відповідача суду не
повідомив.

Крім цього, на підтвердження обставин,
наведених у спірному розпорядженні
№134-к від 11.09.14, представники
відповідача надали суду:

- протоколи засідань Голованівської
районної ради від 02.12.13 та від 24.01.14, на
яких були прийняті рішення №355, №381 "Про
звернення до Президента України,
центральних органів влади, політичних
сил та громадськості", за які голосував
ОСОБА_1 як депутат районної ради (а.с. 23 -
29, 30 - 40),

- заяву ОСОБА_5 від 19.08.14, адресовану
голові Голованівської районної
державної адміністрації, про
примушування її з боку ОСОБА_1, з
застосуванням до неї погроз, до
переведення з посади директора
Голованівського Будинку дитячої та
юнацької творчості на посаду
заступника директора, в якій вона
просить розібратися та покарати винних
у заподіянні їй та її родині
матеріальних та моральних збитків (а.с.
42),

- копію подання прокуратури
Голованівського району №2-1817вих 14 від
02.09.14 про усунення порушень вимог
чинного законодавства під час
оздоровлення та відпочинку дітей, з
вимогою вирішити питання про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності начальника відділу
освіти Голованівської районної
державної адміністрації ОСОБА_1 (а.с. 59 -
61).

Допитаний у судовому засіданні за
клопотанням відповідача свідок ОСОБА_6
дав суду показання, що він працює на
громадських засадах радником голови
Голованівської районної державної
адміністрації. З випусків новин по
телебаченню йому відомо, що ОСОБА_1
приймав участь у мітингах, які
відбувалися у смт. Голованівську та м.
Києві на підтримку колишнього
народного депутата України ОСОБА_3,
засудженого за вбивство. Крім того, він
бачив у друкованих засобах масової
інформації (чи-то газеті "Сегодня", чи-то
журналі "Кореспондент") фото, на якому
був зображений ОСОБА_1 на мітингу,
організованому на підтримку ОСОБА_3. Як
себе поводив ОСОБА_1 на цьому мітингу,
йому невідомо.

У судовому засіданні позивач пояснив,
що він не приймав участі у мітингах на
підтримку ОСОБА_3 та Антимайдану у
робочий час та не примушував вчителів
та підлеглих працівників приймати
участі у них, а також не підтримував
звернення районної ради про розгін
студентів у грудні 2013 року та Майдану у
січні 2014 року, тим більше, що такі
звернення районною радою не
приймалися. Щодо рішень Голованівської
районної ради №355 від 02.12.13 та №381 від
24.01.14 "Про звернення до Президента
України, центральних органів влади,
політичних сил та громадськості", за
які він голосував як депутат районної
ради, стверджував, що їх метою була
стабілізація політичної та
економічної ситуації в державі та
недопущення ескалації конфлікту. З
приводу заяви ОСОБА_5 позивач пояснив,
що дійсно мав з нею розмову про
неналежне виконання нею обов'язків на
посаді директора Голованівського
Будинку дитячої та юнацької творчості,
при цьому заперечив здійснення щодо
неї тиску та застосування погроз, з
метою спонукання її до переведення на
нижчу посаду. Щодо порушень
законодавства по забезпеченню
санітарної та пожежної безпеки
пришкільних таборів з денним
перебуванням на базі навчальних
закладів, викладених у поданні
прокуратури Голованівського району
№2-1817вих 14 від 02.09.14, позивач пояснив, що
ці порушення зумовлені відсутністю
фінансування з боку районної державної
адміністрації на виконання
протипожежних заходів.

Частиною 1 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
(надалі - КАС України) передбачено, що
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 69, частин
1, 4 статті 70 КАС України доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.

Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Згідно з частинами 1, 2 статті 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Оцінивши надані відповідачем докази,
на які він посилався, доводячи
правомірність спірного розпорядження,
суд прийшов до висновку, що жоден із
наведених відповідачем доводів не може
бути підставою для звільнення
працівника за вчинення аморального
проступку, у розумінні п.3 ч.1 ст.41 КЗпП
України. Належних та переконливих
доказів, які б підтверджували вчинення
позивачем аморальних проступків та
свідчили про грубе порушення ним
принципів моральної та педагогічної
етики, дискредитацію виховних функцій
начальника відділу освіти, як учасника
навчально-виховного процесу, що б
унеможливлювало подальше перебування
позивача на займаній посаді, суду не
надано. Зокрема, суду не надано актів
проведення службових розслідувань за
такими фактами, офіційних повідомлень
органів внутрішніх справ та інших
правоохоронних органів, судових рішень
про порушення закону з боку позивача,
інших доказів, що б підтверджували
скоєння позивачем аморальних
проступків, несумісних з виконуваною
роботою.

Відтак, суд вважає, що звільнення
позивача проведено лише на підставі
загальної характеристики його
поведінки, не підтверджено конкретними
фактами, а тому не може бути визнано
правильним.

Перевіряючи доводи позивача про
порушення порядку його звільнення, суд
дійшов до таких висновків.

Згідно зі статтею 11 Закону України "Про
місцеві державні адміністрації"
керівники структурних підрозділів
місцевих державних адміністрацій
очолюють відповідні підрозділи і
несуть персональну відповідальність
перед головами відповідних державних
адміністрацій за виконання покладених
на ці підрозділи завдань.

Керівники структурних підрозділів
місцевих державних адміністрацій
призначаються на посаду та
звільняються з посади головами
відповідних державних адміністрацій
за погодженням з органами виконавчої
влади вищого рівня в порядку, що
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 29.07.99 №1374 затверджено Порядок
призначення на посади та звільнення з
посад керівників управлінь, відділів,
інших структурних підрозділів
місцевих державних адміністрацій.

Згідно з абзацом 2 пункту 1, абзацом 1
пункту 2, абзацами 1, 2 пункту 4, абзацом 1
пункту 5, абзацами 1, 2 пункту 6 цього
Порядку керівники управлінь, відділів,
інших структурних підрозділів
районних, районних у містах Києві і
Севастополі державних адміністрацій
призначаються на посади та
звільняються з посад головами
державних адміністрацій за
погодженням з відповідними обласними,
Київською і Севастопольською міськими
державними адміністраціями.

Питання про призначення на посаду або
звільнення з посади керівника
управління, відділу, іншого
структурного підрозділу місцевої
державної адміністрації порушується
головою відповідної місцевої
державної адміністрації за наявності
вакансії або обґрунтованих підстав для
звільнення з посади.

У пропозиції щодо звільнення керівника
управління, відділу, іншого
структурного підрозділу місцевої
державної адміністрації
обґрунтовується причина звільнення. До
зазначеної пропозиції додаються копії
заяви про звільнення, акта службового
розслідування, медичної довідки або
інших документів, що стосуються
підстав звільнення.

За дорученням міністра, керівника
іншого центрального або місцевого
органу виконавчої влади або їх
заступників пропозиція голови
місцевої державної адміністрації про
призначення на посаду або звільнення з
посади керівника управління, відділу,
іншого структурного підрозділу у
тижневий термін опрацьовується у
відповідному управлінні, відділі,
іншому підрозділі міністерства,
центрального або місцевого органу
виконавчої влади. У разі потреби
організовується вивчення стану справ
на місцях.

Висновки щодо призначення на посаду
або звільнення з посади керівника
управління, відділу, іншого
структурного підрозділу місцевої
державної адміністрації не пізніше
десяти днів з дня порушення даного
питання надсилаються голові
відповідної місцевої державної
адміністрації і додаються до особової
справи державного службовця за місцем
роботи.

Голова місцевої державної
адміністрації у триденний термін з дня
отримання висновку відповідного
міністерства, іншого центрального або
місцевого органу виконавчої влади
видає в установленому порядку
розпорядження про призначення на
посаду або звільнення з посади
керівника управління, відділу, іншого
структурного підрозділу місцевої
державної адміністрації.

Відповідно до пункту 8 Положення про
відділ освіти Голованівської районної
державної адміністрації,
затвердженого розпорядженням голови
районної державної адміністрації №260-р
від 19.09.13, пункту 2 розділу І Посадової
інструкції начальника відділу освіти
Голованівської районної державної
адміністрації, затвердженої головою
районної державної адміністрації 03.12.13,
начальник відділу призначається на
посаду і звільняється з посади головою
районної державної адміністрації за
погодженням з начальником
департаменту освіти і науки обласної
державної адміністрацій. (а.с. 9 - 10, 62 - 65)

У судовому засіданні представники
відповідача визнали, що голова
Голованівської районної державної
адміністрації не звертався до
Кіровоградської обласної державної
адміністрації з пропозицією про
звільнення ОСОБА_1 з посади начальника
відділу освіти районної державної
адміністрації та не отримував такого
погодження перед виданням
розпорядження від 11.09.14 №134-к.

Відтак, суд дійшов до висновку про
порушення відповідачем при виданні
спірного розпорядження процедури,
передбаченої статтею 11 Закону України
"Про місцеві державні адміністрації",
Порядком призначення на посади та
звільнення з посад керівників
управлінь, відділів, інших структурних
підрозділів місцевих державних
адміністрацій, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 29.07.99 №1374.

Судом установлено, що позивач є членом
профспілки працівників освіти
Голованівського району, а також
депутатом Голованівської районної
ради шостого скликання 2010-2014 рр. (а.с. 76,
77)

Відповідно до частини 3 статті 41 КЗпП
України розірвання договору у
випадках, передбачених частинами
першою і другою цієї статті,
провадиться з додержанням вимог
частини третьої статті 40, а у випадках,
передбачених пунктами 2 і 3 частини
першої цієї статті, - також вимог статті
43 цього Кодексу.

За змістом частини 1 статті 43 КЗпП
України, розірвання трудового договору
з підстави, передбаченої пунктом 3
статті 41 цього Кодексу, може бути
проведено лише за попередньою згодою
виборного органу (профспілкового
представника) первинної профспілкової
організації, членом якої є працівник.

Водночас, згідно з абзацом 7 частини 1
статті 43-1 КЗпП України розірвання
трудового договору з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
без згоди виборного органу первинної
профспілкової організації
(профспілкового представника)
допускається у випадках звільнення
керівника підприємства, установи,
організації (філіалу, представництва,
відділення та іншого відокремленого
підрозділу), його заступників,
головного бухгалтера підприємства,
установи, організації, його
заступників, а також службових осіб
органів доходів і зборів, яким
присвоєно спеціальні звання, і
службових осіб центральних органів
виконавчої влади, що реалізують
державну політику у сферах державного
фінансового контролю та контролю за
цінами; керівних працівників, які
обираються, затверджуються або
призначаються на посади державними
органами, органами місцевого
самоврядування, а також громадськими
організаціями та іншими об'єднаннями
громадян.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в абзаці 2 пункту 14 постанови
від 06.11.92 №9 "Про практику розгляду
судами трудових спорів", за змістом
ст.43-1 КЗпП керівником належить вважати
особу, яка очолює підприємство,
установу, організацію або
відокремлений підрозділ (філія,
представництво, відділення тощо). При
цьому йдеться не про будь-який
структурний підрозділ (цех, управління,
службу, ферму тощо), а саме про
відокремлений підрозділ, який
утворюється у спеціально
передбаченому порядку.

Судом установлено, що відповідно до
Положення, затвердженого
розпорядженням голови районної
державної адміністрації №260-р від 19.09.13,
відділ освіти Голованівської районної
державної адміністрації є структурним
підрозділом Голованівської районної
державної адміністрації, який
утворюється головою районної
державної адміністрації. Відділ
підпорядкований голові районної
державної адміністрації, підзвітний і
підконтрольний департаменту освіти і
науки Кіровоградської обласної
державної адміністрації, а також з
питань здійснення контролю за
діяльністю підпорядкованих навчальних
закладів - Державній інспекції
навчальних закладів України. Відділ
утворений як юридична особа публічного
права, має самостійний баланс, рахунки
в органах Казначейства, печатку із
зображенням Державного Герба України
та своїм найменуванням, власний баланс.
(а.с. 9-10).

Відтак, з огляду на те, що відділ освіти
Голованівської районної державної
адміністрації утворений у спеціально
передбаченому Законом України "Про
місцеві державні адміністрації"
порядку, має статус окремої юридичної
особи (а.с. 84 - 86), звільнення його
керівника згідно з абзацом 7 частини 1
статті 43-1 КЗпП України допускається
без згоди профспілкового органу.

Доказів того, що позивач на момент
звільнення був членом виборного
профспілкового органу та на нього
поширювалися додаткові гарантії при
звільненні з ініціативи роботодавця,
установлені ст.252 КЗпП України для
працівників підприємств, установ,
організацій, обраних до профспілкових
органів, суду не надано.

Отже, звільнення позивача з посади
начальника відділу освіти
Голованівської районної державної
адміністрації не потребувало згоди
виборного органу первинної
профспілкової організації, членом якої
він є. Тому суд відхиляє доводи
позивача про порушення відповідачем
ст.43 КЗпП України.

Щодо доводів позивача про недотримання
відповідачем частини 3 статті 33 Закону
України "Про статус депутатів місцевих
рад", суд зазначає, що відповідно до
вказаної норми депутат місцевої ради
може бути звільнений з роботи з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу від займаної
посади, виключений з навчального
закладу за умови його попередження в
порядку, встановленому законом. Про
таке попередження відповідний власник
або уповноважений орган письмово
повідомляє не менш ніж за 15 днів
відповідну місцеву раду.

Як з'ясовано судом, відповідач не
повідомляв Голованівську районну раду
про попередження ОСОБА_1, який є
депутатом цієї ради, про його наступне
звільнення. (а.с. 12)

Між тим, чинним законодавством не
передбачений обов'язок власника або
уповноваженого ним органу щодо
попередження працівника, у тому числі
який є депутатом місцевої ради, про
його звільнення за ст. 41 КЗпП України.

Враховуючи, що за змістом ч.3 ст.33 Закону
України "Про статус депутатів місцевих
рад" передбачений обов'язок
роботодавця повідомляти відповідну
місцеву раду про звільнення депутата
лише у випадку його попередження про
звільнення, у Голованівської районної
державної адміністрації у даному
випадку не було обов'язку інформування
Голованівської районної ради про
наступне звільнення ОСОБА_1 за ст. 41
КЗпП України. Отже, суд відхиляє доводи
позивача про порушення відповідачем ч.3
ст.33 Закону України "Про статус
депутатів місцевих рад".

Згідно з частинами 1, 3 статті 2 КАС
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

У ході розгляду справи суд прийшов до
висновку, що спірне розпорядження від
11.09.14 №134-к "Про звільнення ОСОБА_1."
видано без законних підстав,
передбачених статтею 41 КЗпП України, та
з порушенням порядку, установленого
статтею 11 Закону України "Про місцеві
державні адміністрації", Порядком
призначення на посади та звільнення з
посад керівників управлінь, відділів,
інших структурних підрозділів
місцевих державних адміністрацій,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 29.07.99 №1374, що
призвело до порушення трудових прав та
гарантій позивача.

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, правомірність спірного
розпорядження, яким позивача звільнено
з займаної ним посади, перед судом, як
того вимагає ч.2 ст.71 КАС України, не
доведена.

Доводи відповідача щодо незаконності
призначення позивача на посаду
начальника відділу освіти
Голованівської районної державної
адміністрації розпорядженням №60-р від
05.02.07, що зумовило внесення
відповідачем до цього розпорядження
змін шляхом видання розпорядження
№158-к від 02.10.14 (а.с. 68) та ініціювання ним
у жовтні 2014 року прокурорської
перевірки (а.с. 81), не стосуються спірних
правовідносин, які виникли у зв'язку з
виданням розпорядження №134-к від 11.09.14,
та не впливають на висновки суду про
незаконність цього розпорядження.

Частиною 3 статті 43 Закону України "Про
місцеві державні адміністрації"
передбачено, що розпорядження голови
державної адміністрації, що суперечать
Конституції України, законам України,
рішенням Конституційного Суду України,
іншим актам законодавства або є
недоцільними, неекономними,
неефективними за очікуваними чи
фактичними результатами, скасовуються
Президентом України, Кабінетом
Міністрів України, головою місцевої
державної адміністрації вищого рівня
або в судовому порядку.

Відповідно до статті 162 КАС України при
вирішенні справи по суті суд може
задовольнити адміністративний позов
повністю або частково чи відмовити в
його задоволенні повністю або
частково. У разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про визнання
протиправними рішення суб'єкта владних
повноважень чи окремих його положень і
про скасування або визнання нечинним
рішення чи окремих його положень. Суд
може прийняти іншу постанову, яка б
гарантувала дотримання і захист прав,
свобод, інтересів людини і громадянина,
інших суб'єктів у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку суб'єктів владних
повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 235 КЗпП
України у разі звільнення без законної
підстави або незаконного переведення
на іншу роботу працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.

За правовою позицією, висловленою
Верховним Судом України в постанові
від 21.05.14 (справа №6-33цс14), яка в силу ст.
244-2 КАС України є обов'язковою для всіх
судів України, звільнення працівника з
підстав, не передбачених законом, або з
порушенням установленого законом
порядку свідчить про незаконність
такого звільнення та тягне за собою
поновлення порушених прав працівника.
Закон не наділяє орган, який розглядає
трудовий спір, повноваженнями на
обрання іншого способу захисту
трудових прав, ніж зазначені в частині 1
статті 235 та статті 240-1 КЗпП України, а
відтак, встановивши, що звільнення
позивача відбулось із порушенням
установленого законом порядку, суд
зобов'язаний поновити працівника на
попередній роботі.

За таких обставин, суд прийшов до
висновку, що спірне розпорядження
голови Голованівської районної
державної адміністрації від 11.09.14 №134-к
"Про звільнення ОСОБА_1." є протиправним
та підлягає скасуванню, а позивача слід
поновити на посаді, з якої він був 11.09.14
незаконно звільнений - на посаді
начальника відділу освіти
Голованівської районної державної
адміністрації.

Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП
України при винесенні рішення про
поновлення на роботі орган, який
розглядає трудовий спір, одночасно
приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу або різниці в
заробітку за час виконання
нижчеоплачуваної роботи, але не більш
як за один рік.

Як зазначено у пункті 32 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
06.11.92 №9 "Про практику розгляду судами
трудових спорів", у випадках стягнення
на користь працівника середнього
заробітку за час вимушеного прогулу в
зв'язку з незаконним звільненням він
визначається за загальними правилами
обчислення середнього заробітку,
виходячи з заробітку за останні два
календарні місяці роботи. При цьому
враховуються положення Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№100.

Згідно з абзацом 3 пункту 2 Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №100 від 08.02.95 (надалі -
Порядок №100), середньомісячна
заробітна плата обчислюється виходячи
з виплат за останні 2 календарні місяці
роботи, що передують події, з якою
пов'язана відповідна виплата.

Судом для обчислення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
взято виплати заробітної плати
позивачу за 2 останні місяці, які
передували його звільненню, а саме за
липень та серпень 2014 року, які згідно з
довідкою голови Голованівської
районної державної адміністрації
№01-22/6/1 від 16.09.14 склали відповідно 6851, 48
грн. та 2774 грн., усього - 9625, 48 грн. (а.с. 66).

Таким чином, середньоденна заробітна
плата позивача, обчислена відповідно
до пункту 8 Порядку №100, становить 223, 85
грн. ( 9625, 48 грн. : (23 + 20) дні).

Оскільки час вимушеного прогулу
позивача у зв'язку з його незаконним
звільненням з 11.09.14 (день звільнення є
останнім днем роботи) по день розгляду
справи, за період з 12.09.14 по 06.10.14
становить 17 робочих днів (13 робочих
днів у вересні 2014 року, 4 робочих дні у
жовтні 2014 року), тому на його користь з
відповідача підлягає стягненню
середній заробіток у сумі 3805, 45 грн. (223,
85 грн. х 17 днів).

Відповідно до частини 1 статті 256 КАС
України постанови суду про поновлення
на посаді у відносинах публічної
служби, про присудження виплати
заробітної плати, іншого грошового
утримання у відносинах публічної
служби - у межах суми стягнення за один
місяць виконуються негайно.

Керуючись ст.ст. 11, 71, 86, 94, 158 - 163, 167, 186, 254,
256 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
розпорядження голови Голованівської
районної державної адміністрації від
11.09.14 №134-к "Про звільнення ОСОБА_1."

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника
відділу освіти Голованівської
районної державної адміністрації з
11.09.14.

Стягнути з Голованівської районної
державної адміністрації на користь
ОСОБА_1 середній заробіток за час
вимушеного прогулу у розмірі 3805, 45 грн.
(три тисячі вісімсот п'ять гривень 45
копійок).

Постанову суду в частині поновлення
ОСОБА_1 на роботі та виплати заробітної
плати за час вимушеного прогулу в межах
суми стягнення за один місяць
допустити до негайного виконання.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова суду, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Кіровоградський окружний
адміністративний суд шляхом подачі в
10-денний строк з дня отримання її копії
апеляційної скарги, з одночасним
надісланням копії апеляційної скарги
до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду
О.А.
Черниш