Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2014 року м.
Київ К/9991/69443/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Управління Пенсійного фонду
України в м. Селидове Донецької області
до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.
Селидове про стягнення заборгованості,
за касаційними скаргами Управління
Пенсійного фонду України в м. Селидове
Донецької області, Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Селидове на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 4 липня 2011
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 23 серпня
2011 року, -

у с т а н о в и л а :

У травні 2011 року Управління Пенсійного
фонду України в м. Селидове
Донецької області (далі УПФ) звернулося
з позовом до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Селидове (далі
відділення Фонду), в якому просило
відшкодувати витрати, понесені
позивачем на виплату пенсій у зв'язку
із втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання у розмірі 5423,06 гривень.

В обґрунтування позовних вимог УПФ
зазначало, що відповідно до Закону
України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (далі Закон № 1105-ХІV)
відділення Фонду повинно
відшкодовувати спірні виплати.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 4 липня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 23 серпня 2011
року, позовні вимоги задоволено
частково, стягнуто з відділення Фонду
суму невідшкодованих витрат на виплату
пенсії у зв'язку із втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві у
розмірі 82,26 гривень. В решті позовних
вимог відмовлено.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить ухвалені
ними судові рішення, в частині відмови
у позові, скасувати та задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач, у своїй касаційній скарзі,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить ухвалені
ними судові рішення скасувати та
відмовити в позові у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційних скарг, матеріали
справи, в межах статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів дійшла
висновку про відхилення скарг з таких
підстав.

Задовольняючи позов частково, суди
попередніх інстанцій, на підставі
наявних у справі даних встановили і
правильно виходили з того, що частина
спірних виплат не має відшкодовуватись
відділенням Фонду пенсійному органу,
оскільки такі здійснювались особам,
які не відносились до непрацездатних, в
розумінні статті 33 Закону № 1105-ХІV, а
також за відсутності документів, що
підтверджують настання страхового
випадку. В іншій частині позову суди
дійшли правильних висновків про
наявність підстав для його
задоволення, оскільки пенсія у зв'язку
із втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві виплачена особі, яка мала
право на одержання таких страхових
виплат, а тому відділення Фонду
зобов'язане відшкодувати понесені УПФ
витрати.

Спірні правовідносини сторін
регулюються Законом України від 5
листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про
пенсійне забезпечення» (далі Закон №
1788-ХІІ), Основами законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 1998
року № 16/98-ВР (далі Основи), Порядком
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженого
постановою правління ПФУ та правління
Фонду від 4 березня 2003 року № 5-4/4,
зареєстрованого у Міністерстві
юстиції України 16 травня 2003 року за №
376/7697 (далі Порядок) та Законом № 1105-ХІV.

Так, у відповідності з статтею 1 Основ
встановлено, що загальнообов'язкове
державне соціальне страхування - це
система прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ залежно
від страхового випадку є такі види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття;
інші види страхування, передбачені
законами України. Відносини, що
виникають за зазначеними у частині
першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

За пенсійним страхуванням згідно зі
статтею 25 Основ надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: пенсії за віком, по
інвалідності внаслідок загального
захворювання (в тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства); пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, крім передбачених
пунктом 4 цієї статті; медичні
профілактично-реабілітаційні заходи;
допомога на поховання пенсіонерів.

Відповідно до пункту 4 цієї статті за
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Перелік соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом, наведено у статті 21 Закону №
1105-XIV.

У відповідності до цієї статті Фонд
зобов'язаний у встановленому законом
порядку своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
здоров'я, в тому числі пенсії у зв'язку
із втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, у разі настання
страхового випадку.

Статтею 81 Закону № 1788-ХІІ визначено, що
призначення та виплата пенсій, у тому
числі пенсій по інвалідності внаслідок
трудового каліцтва або професійного
захворювання, здійснюється органами
ПФУ. Механізм відшкодування Фондом
витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, визначено Порядком.

Згідно з пунктом 4 Порядку
відшкодуванню підлягають суми, що
виплачуються відповідно до Закону №
1105-XIV, Закону № 1788-ХІІ та інших
нормативно-правових актів, а саме: сума
основного розміру пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; щомісячна цільова
грошова допомога на прожиття, якщо така
допомога надавалася пенсіонеру, який
одержував вищезазначену пенсію;
допомога на поховання сім'ї померлого
або особі, яка здійснила поховання
особи, яка отримувала вищезазначену
пенсію; сума витрат ПФУ з виплати і
доставки зазначених пенсій.

Водночас, за приписами частини 1, пункту
2 частини 2 статті 33 Закону № 1105-XIV у разі
смерті потерпілого право на одержання
щомісячних страхових виплат (пенсій
згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини
першої статті 21 цього Закону) мають
непрацездатні особи, які перебували на
утриманні померлого або мали на день
його смерті право на одержання від
нього утримання, а також дитина
померлого, яка народилася протягом не
більш як десятимісячного строку після
його смерті.

Такими непрацездатними особами є,
зокрема, жінки, які досягли 55
років, і чоловіки, які досягли 60 років,
якщо вони не працюють.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що громадянам
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 та ОСОБА_10, позивачем здійснено
виплату пенсії у зв'язку із втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, однак на
момент смерті годувальника вони не
досягли 55 років, а тому у відповідача
відсутній обов'язок щодо відшкодування
УПФ витрат, пов'язаних з їх виплатою.

Крім того, за змістом частини 2 статті 13
Закону № 1105-XIV страховим випадком є
нещасний випадок на виробництві або
професійне захворювання, що спричинили
застрахованому професійно зумовлену
фізичну чи психічну травму за обставин,
зазначених у статті 14 цього Закону, з
настанням яких виникає право
застрахованої особи на отримання
матеріального забезпечення та/або
соціальних послуг.

Частиною 4 цієї статті встановлено, що
підставою для оплати потерпілому
витрат на медичну допомогу, проведення
медичної, професійної та соціальної
реабілітації, а також страхових виплат
є акт розслідування нещасного випадку
або акт розслідування професійного
захворювання (отруєння) за
встановленими формами.

Згідно з положеннями частини 1 і пункту
4 статті 28 Закону № 1105-XIV страховими
виплатами є грошові суми, які згідно із
статтею 21 цього Закону Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків виплачує застрахованому чи
особам, які мають на це право, у разі
настання страхового випадку

Зазначені грошові суми складаються,
зокрема, із страхової виплати пенсії у
зв'язку з втратою годувальника.

У відповідності з абзацом 2 частини 9
статті 34 Закону № 1105-XIV у разі смерті
потерпілого, який одержував страхові
виплати і не працював, розмір
відшкодування шкоди особам, зазначеним
у статті 33 цього Закону, визначається
виходячи із суми щомісячних страхових
виплат і пенсії, які одержував
потерпілий на день його смерті, з
відповідним коригуванням щомісячних
страхових виплат згідно із статтею 29
цього Закону. Причинний зв'язок смерті
потерпілого з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я має
підтверджуватися висновками
відповідних медичних закладів.

А відповідно до пункту 2.10 Інструкції
про встановлення причинного зв'язку
смерті з професійним захворюванням
(отруєнням) або трудовим каліцтвом,
затвердженої наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 15
листопада 2005 року № 606, зареєстрованої
в Міністерстві юстиції України 2 грудня
2005 р. за № 1455/11735 (далі Інструкція) -
висновок про наявність або відсутність
причинного зв'язку смерті з
професійним захворюванням (отруєнням)
або трудовим каліцтвом оформляється
довідкою у трьох примірниках, що
використовується МСЕК за формою, що
затверджується МОЗ України та
видається: перший - установі, що
надавала направлення до МСЕК, другий -
відповідному відділенню виконавчої
дирекції Фонду, третій - заявнику.
Підставою є акт визначення причинного
зв'язку смерті з профзахворюванням
(отруєнням) або трудовим каліцтвом
(форма акта затверджується МОЗ
України).

Отже, виходячи з аналізу
вищезазначених норм, оплата страхових
виплат здійснюється у разі настання
страхового випадку на підставі акту
розслідування нещасного випадку або
акту розслідування професійного
захворювання (отруєння) за
встановленими формами, а за наявності
обставин, вказаних у абзаці 2 частини 9
статті 34 Закону № 1105-XIV також довідки
МСЕК про причинний зв'язок смерті
потерпілого з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, виданої за
встановленою формою на підставі акту
МСЕК про визначення причинного зв'язку
смерті з профзахворюванням (отруєнням)
або трудовим каліцтвом.

Однак, громадянам ОСОБА_11 та ОСОБА_12
пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання виплачені
УПФ за відсутності актів розслідування
нещасного випадку або актів
розслідування професійного
захворювання, а тому витрати, понесені
позивачем на їх виплату не підлягають
відшкодуванню відділенням Фонду.

Правильними є також висновки судів про
задоволення частини позовних вимог
стосовно відшкодування позивачу
витрат, понесених УПФ на виплату
ОСОБА_13 пенсії у зв'язку із втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві,
оскільки на момент смерті годувальника
вона підпадала під перелік осіб, які
мають право на страхові виплати у разі
смерті потерпілого згідно вимог статті
33 Закону № 1105-XIV.

Окрім цього, доводи касаційної скарги
відділення Фонду про те, що ОСОБА_13 на
момент смерті годувальника працювала,
не можуть бути взяті до уваги колегією
суддів, оскільки вони не підтверджені
належними та допустимими доказами в
судах попередніх інстанцій при
розгляді справи.

Враховуючи викладене, суди дійшли
правильних висновків про наявність у
відділення Фонду обов'язку
відшкодування витрат, понесених УПФ на
виплату ОСОБА_13 пенсії у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві та задоволення позову в
цій частині.

За таких обставин, рішення судів
попередніх інстанцій відповідають
дійсним обставинам справи та нормам
матеріального і процесуального права,
доводи касаційної скарги їх висновків
не спростовують, а тому підстав для
скасування судових рішень колегія
суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України,-

у х в а л и л а :

Касаційні скарги Управління
Пенсійного фонду України в м. Селидове
Донецької області та Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Селидове
відхилити, а постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 4
липня 2011 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 23 серпня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало