Справа № 826/15760/13-а
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2014 року
м. Київ К/800/6905/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого
Степашка О.І.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Шипуліної Т.М.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у м. Києві

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
18.11.2013

та постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 22.01.2014

у справі № 826/15760/13-а

за позовом Першої Київської філії
публічного акціонерного товариства
«Інтеграл-Банк»

до Державної податкової
інспекції у Дніпровському районі
Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у м. Києві

про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення-
рішення

ВСТАНОВИВ:

Перша Київська філія публічного
акціонерного товариства
«Інтеграл-Банк» (далі по тексту -
позивач, ПКФ ПАТ «Інтеграл-Банк»)
звернулась до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у м. Києві (далі по
тексту - відповідач, ДПІ у
Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві) про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 15.07.2013 №.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
18.11.2013 позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення від
15.07.2013 № в частині визначення
податкового зобов'язання з податку на
прибуток у розмірі 698304,00 грн., в тому
числі за основним платежем - 604325,00 грн.
та за штрафними (фінансовими) санкціями
- 93979,00 грн. В іншій частині позову
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 22.01.2014
скасовано рішення суду першої
інстанції та прийнято нове рішення,
яким позов задоволено.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати судові рішення судів
попередніх інстанцій та прийняти нове
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог відмовити, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем було
проведено перевірку позивача з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.07.2010 по 31.12.2012, за
результатами якої складено акт від
27.06.2013 №149/22-221-34531533.

В акті перевірки зазначено порушення
позивачем вимоги пункту 5.1, підпункту
5.2.1 пункту 5.2 статті 5, підпункту 7.4.2
пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
пункту 138.10 статті 138 Податкового
кодексу України.

Під час перевірки відповідачем
встановлено завищення позивачем
витрат від операцій з оренди
приміщення за звичайними цінами у
пов'язаних осіб; безпідставність
віднесення позивачем до складу валових
витрат вартості рекламних послуг,
отриманих від ТОВ «СВ Траст Інвест»,
внаслідок встановлення відсутності
трудових ресурсів, виробничого
обладнання, складських та торгівельних
приміщень, транспорту та торгівельного
обладнання, сировини, матеріалів для
здійснення основного виду діяльності,
що свідчить про укладання
цивільно-правових відносин та
проведення безтоварних операцій,
спрямованих на надання податкової
вигоди третім особам з метою штучного
формування витрат; укладення позивачем
договорів страхування кредитних угод
(неповернення кредитних коштів або
несплату процентних ставок) з
пов'язаними особами, а також надання
кредитів юридичним та фізичним особам,
які були засновниками страхових
компаній з якими укладались договори
страхування.

На підставі висновків акту перевірки
відповідачем винесено податкове
повідомлення-рішення від 15.07.2013 №,
яким позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток на
1963633,00 грн., в тому числі за основним
платежем - 1688177,00 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 275456,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд
апеляційної інстанції виходив з
наступного, з чим погоджується суд
касаційної інстанції.

Судом встановлено, що позивачем були
укладені договори оренди приміщень з
ТОВ «Інвестиційно-торговий союз»: від
05.01.2010 №1/С-2010, згідно якого орендна
плата становить на місяць, з 01.07.2010 до
30.04.2011 - 141461,04 грн., у тому числі податок
на додану вартість 23576,84 грн.; від 29.04.2011
№1/С-2011, згідно якого орендна плата
становить на місяць: з 01.05.2011 до 24.04.2012 -
141 461,04 грн., у тому числі податок на
додану вартість 23576,84 грн.; з 25.04.2012 до
31.12.2012 - 169905,00 грн., в тому числі податок
на додану вартість 28317,50 грн.

При цьому, згідно договору від 05.01.2010
№1/С-2010, ТОВ «Інвестиційно-торговий
союз» (орендар), володіє правом на
передання в суборенду на підставі
договору від 10.10.2008 №316/С суборенди
(піднайму) нежилого приміщення; згідно
договору від 29.04.2011 №1/С-2011, ТОВ
«Інвестиційно-торговий союз» (орендар),
володіє правом на передання в
суборенду на підставі договору від
19.04.2011 №18/С суборенди (піднайму)
нежитлових приміщень.

Для визначення звичайної ціни повинна
використовуватися інформація про
укладені на момент продажу такого
товару (роботи, послуги) договори з
ідентичними (однорідними) товарами
(роботами, послугами) у співставних
умовах, то умови договору №316/С
суборенди (піднайму) нежитлового
приміщення від 10.10.2008 та умови договору
№18/0 оренди (найму) нежитлових
приміщень від 19.04.2011 є ідентичними
послугами у співставних умовах з метою
аналізу звичайних цін оренди
приміщень. Це вмотивовано тим, що
предметом договору №18/0 та №316/С є
оренда тих самих нежитлових приміщень
ТОВ «Інвестиційно-торговий союз», ТОВ
«Українська девелоперська компанія»,
які в подальшому на підставі договору
№1/с-2010 частково передані у суборенду
позивачу, а тому позивачем не завищено
витрати від операцій з оренди
приміщення за звичайними цінами у
пов`язаних осіб.

При проведенні аналізу умов договорів,
укладених позивачем, судом зазначено,
що відповідачем не доведено, що ціна за
оренду нежитлових приміщень не
відповідає рівню звичайних цін,
оскільки відповідачем не надано до
суду доказів того, що ціна орендованих
позивачем нежитлових приміщень,
визначена сторонами договорів, не є
звичайною ціною відповідно до вимог
чинного законодавства.

Стосовно порушення щодо завищення
витрат від операцій з отримання
рекламних послуг, судом апеляційної
інстанції зазначено наступне.

Між позивачем (замовник) та ТОВ «СВ
Траст Інвест» (виконавець) укладено
договори від 21.02.2011 №010301, від 26.04.2011 №
260411, відповідно до яких замовник
замовляє, а виконавець зобов'язується
надати організаційні послуги з
виготовлення відеоматеріалу для
реклами та її розміщення на
відеобордах згідно переліку та в
строки, визначені договорами.

Реальність здійснення господарських
операцій між позивачем та контрагентом
підтверджується податковими
накладними, актами здачі-прийому робіт,
рекламним роліком на лазерному диску,
фотокопіями відео-бордів, звітів у
вигляді медіа-плану, тому валові
витрати від операцій з отримання
рекламних послуг сформовані
правомірно.

Крім того, на момент здійснення
господарських правовідносин, позивач
та його контрагент - ТОВ «СВ Траст
Інвест» були належним чином
зареєстровані як юридичні особи та
платники ПДВ, установчі документи яких
не були визнані в судовому порядку
недійсними та, щодо яких, був відсутній
вирок суду щодо можливих зловживань з
боку їх посадових осіб.

Щодо завищення витрат із страхування
кредитних договорів, суд вірно
зазначив наступне.

В перевіряємий період позивач уклав 6
договорів страхування ризиків
неповернення кредитів із страховими
компаніями - ТДВ «СПК
«Впевненість-Безпека», ТДВ «СК
Відродження України», ПАТ «СК
Прогрес-Фонд».

Як свідчить висновок акту перевірки,
відповідач вбачає порушення підпункту
7.4.2 пункту 7.4 статті 7 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств». Однак, такий висновок
спростовується доказами, наданими
позивачем, зокрема, витягами з ЄДР на
підприємства ТДВ «СПК
«Впевненість-Безпека», ТДВ «СК
Відродження України», ПАТ «СК
Прогрес-Фонд», з якими укладено
договори страхування.

Оскільки податковим органом не
ставилась під сумнів реальність
зазначених господарських операцій, то
колегія суддів погоджується із судом
апеляційної інстанції, що висновок
суду першої інстанції щодо завищення
витрат від операцій зі страхування
кредитних договорів на загальну суму
4259900,00 грн., внаслідок недоведеності
реальності господарських операцій між
позивачем та його контрагентами є
помилковим.

За таких обставин та з урахуванням
вимог частини 3 статті 2, частини 2
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд апеляційної
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку щодо наявності підстав для
задоволення позову.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судом апеляційної
інстанції належним чином з'ясовані
обставини справи та надано їм
правильну юридичну оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли б призвести до зміни чи
скасування рішення суду апеляційної
інстанції не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 220-1, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Дніпровському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у м. Києві
відхилити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 22.01.2014
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)Г.К. Голубєва (підпис)Т.М.
Шипуліна