Справа № 826/3780/14
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2014 року
м. Київ К/800/37168/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Цуркана М.І. (головуючий);
Єрьоміна А.В.; Кравцова О.В.,
розглянувши в попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_4 до Київської міської
державної адміністрації, треті особи -
Дарницька районна в м. Києві державна
адміністрація, ОСОБА_5, про визнання
незаконним розпорядження, зобов'язання
вчинити дії, що переглядається за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 24 квітня 2014 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 червня 2014
року,

у с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до Київської міської
державної адміністрації (КМДА) про
визнання незаконним розпорядження та
зобов'язання вчинити дії.

Зазначав, що на земельній ділянці, яка
належить йому на праві спільної
сумісної власності з ОСОБА_5, останнім
незаконно збудовано прибудову, сарай і
тамбур, а розпорядженням Дарницької
районної у м. Києві державної
адміністрації від 9 листопада 2005 року №
839 затверджено акт про приймання
вказаних об'єктів будівництва в
експлуатацію. Розпорядженням від 15
грудня 2005 року № 964 до попереднього
розпорядження внесені зміни.

Посилаючись на порушення свого права
землекористування та процедурні
порушення при винесенні згаданих
розпоряджень, просив визнати їх
незаконними, зобов'язавши КМДА
скасувати або визнати ці розпорядження
нечинними. Уточнивши позовні вимоги,
просив зобов'язати КМДА відновити
становище, яке існувало до видання
оскаржуваних розпоряджень.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 24
квітня 2014 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 червня 2014
року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить оскаржувані рішення
скасувати, а у справі ухвалити нове
рішення.

Заслухавши доповідача, здійснивши
перевірку матеріалів справи та
доводів касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що скарга задоволенню не
підлягає.

Судами встановлено, що пунктом 1.4
Розпорядження Дарницької районної у м.
Києві державної адміністрації від 9
листопада 2005 року № 839 затверджено акти
про прийняття в експлуатацію
прибудови, сараю і тамбура по АДРЕСА_1
(забудовник - ОСОБА_5.).

У рішенні зазначено, що земельна
ділянка, на якій здійснено будівництво,
становить 145 кв. метрів.

Розпорядженням Дарницької районної у
м. Києві державної адміністрації від 15
грудня 2005 року № 964 до попереднього
розпорядження внесено зміни в частині
щодо опису земельної ділянки. Зокрема,
зазначено, що земельна ділянка
становить 145 кв. метрів та 19 кв. метрів
спільного користування.

Також встановлено, що відповідна
земельна ділянка є предметом судових
спорів між позивачем та ОСОБА_5

Так, рішенням Дарницького районного
суду м. Києва від 25 серпня 2004 року,
яке набрало законної сили, встановлено
порядок користування ОСОБА_5, ОСОБА_4 та
ОСОБА_6. земельною ділянкою площею 862 кв.
метра, що знаходиться по АДРЕСА_1.

У рішенні зазначено, що у зв'язку з
визначенням порядку спільного
користування земельною ділянкою,
вимога ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про
знесення прибудови, сараю і тамбура
втратила актуальність та задоволенню
не підлягає.

Відмовивши у задоволенні позову, суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що права позивача оскаржуваними
розпорядженнями не порушуються.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з такими висновками
судів.

За змістом пункту 1 Порядку прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22
вересня 2004 року № 1243 (чинного на момент
виникнення спірних відносин) прийняття
в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів полягає у
підтвердженні державними приймальними
комісіями готовності до експлуатації
об'єктів нового будівництва,
реконструкції, реставрації,
капітального ремонту будівель і споруд
як житлово-громадського, так і
виробничого призначення, інженерних
мереж та споруд, транспортних
магістралей, окремих черг пускових
комплексів (далі - закінчені
будівництвом об'єкти), їх
інженерно-технічного оснащення
відповідно до затвердженої в
установленому порядку проектної
документації, нормативних вимог,
вихідних даних на проектування.

Колегія суддів звертає увагу, що в
основі цього спору лежить порушення
права землекористування.

В той же час, позивач визначив
предметом спору розпорядження суб'єкта
владних повноважень щодо прийняття в
експлуатацію будівель, які знаходяться
на відповідній ділянці.

Такий спосіб захисту порушеного права
вбачається помилковим, з огляду на те,
що оскаржувані розпорядження самі по
собі не можуть порушувати права
позивача, оскільки стосуються
перевірки технічного стану будівель,
які належать третій особі.

Крім того, судом у порядку цивільного
судочинства відмовлено у задоволенні
вимоги ОСОБА_4 про знесення спірних
будівель. Тому звернення до суду з цим
позовом вбачається завуальованою
спробою вирішити це ж питання в
адміністративному судочинстві.

Відповідно до частини першої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
(КАС) України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

З викладеного вбачається, що вирішення
питання про законність оскаржуваних
розпоряджень через 8 років після їх
винесення не може розв'язати конфлікт
між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, який лежить в
основі цього спору, та не може сприяти
відновленню прав позивача у разі їх
порушення.

Тому висновки судів про відмову в
задоволенні позову є правильними, а
доводи, викладені в касаційній скарзі,
такого висновку не спростовують та не
дають підстав вважати оскаржувані
рішення такими, що ухвалені з
порушеннями норм матеріального або
процесуального права.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 220, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 24
квітня 2014 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 17 червня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, встановленими статтями 237, 238,
2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді
М.І.Цуркан

А.В.Єрьомін

О.В.Кравцов