Справа № 754/15402/14-а
Суддя: Грегуль О. В.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/720/14
ПОСТАНОВА

Іменем України

15.10.2014 року суддя Деснянського
районного суду м. Києва Грегуль О. В.
розглянувши у скороченому провадженні
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної в м. Києві
державної адміністрації та Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат про
визнання дій та бездіяльності
неправомірними і незаконними та
зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

18.09.2014 року до суду надійшов
вищевказаний позов, в якому позивачка,
посилається на неправильність
нарахування і виплати щорічної
допомоги на оздоровлення за період з
01.09.2002 року по день розгляду справи та
на невиплату одноразової допомоги.

Відповідачі у письмових запереченнях,
позов не визнали.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, суд встановив наступне.

Позивачка є евакуйованою у 1986 році із
зони відчуження, категорія 2.

Представник позивачки звертався до
відповідача - управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної в м. Києві
державної адміністрації із заявою, в
якій посилалася на неправильність
нарахування і виплати щорічної
допомоги на оздоровлення та невиплати
одноразової допомоги.

Листом відповідача - управління праці
та соціального захисту населення
Деснянської районної в м. Києві
державної адміністрації від 26.08.2014
року, представнику позивачки
відмовлено в задоволенні зазначеної
заяви.

Не погоджуючись із письмовою відмовою
відповідача, позивачка звернулася до
суду з вищевказаним позовом.

Згідно зі ст. 48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991
року № 796-12, одноразова компенсація
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26.07.1996 року № 836,
щорічна допомога на оздоровлення, була
передбачена в сумі: 26 грн. 70 коп..

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету
Міністрів України «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 12.07.2005 року № 562,
Установити громадянам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
такий розмір щорічної допомоги на
оздоровлення: інвалідам I і II групи - 120
гривень; учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
2 категорії - 100 гривень; інвалідам III
групи та дітям-інвалідам - 90 гривень;
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС 3 категорії,
кожній дитині, яка втратила внаслідок
Чорнобильської катастрофи одного з
батьків, та евакуйованим із зони
відчуження у1986 році, включаючи дітей, -
75 гривень.

На обліку в управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної в м. Києві
державної адміністрації, позивачка
перебуває з 01.09.2002 року.

За період з 01.09.2002 року по день розгляду
справи, позивачці щорічна допомога на
оздоровлення, нараховувалась і
виплачувалась із урахуванням
вищезазначених норм права.

Що ж стосується одноразової
компенсації, то суд при вирішенні
даного питання виходить з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 28.02.1991 року № 796-12, громадянам, які
евакуйовані, відселені (відселяються)
або самостійно переселилися
(переселяються) відповідно до статті 4
цього Закону на нове місце проживання,
надаються такі компенсаційні пільги:
виплата одноразової допомоги в порядку
та розмірі, встановлених Кабінетом
Міністрів України на кожного члена
сім'ї.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991
року № 796-12, підставами для відселення
громадян з територій, які зазнали
радіоактивного забруднення, є
положення Концепції проживання
населення на територіях України з
підвищеними рівнями радіоактивного
забруднення внаслідок Чорнобильської
катастрофи. Етапи відселення
визначаються Концепцією. Населення,
яке проживає у зоні безумовного
(обов'язкового) відселення, підлягає
обов'язковому відселенню. Кожен
громадянин, який проживає у зоні
гарантованого добровільного
відселення, має право на підставі
наданої йому об'єктивної інформації
про радіаційну обстановку, дози
опромінення і можливі їх наслідки для
здоров'я самостійно приймати рішення
про дальше проживання на цій території
чи відселення. Громадянам, які прийняли
рішення про виїзд із зони
гарантованого добровільного
відселення, створюються умови для
відселення. Право на самостійне
переселення (до створення умов для
відселення) мають громадяни, які
проживають у зонах
безумовного(обов'язкового) та
гарантованого добровільного
відселення, а також сім'ї, які
проживають у зоні посиленого
радіоекологічного контролю, у складі
яких є вагітні жінки або діти до 18
років, за умови, що вони за медичними
показниками, які визначаються
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики у сфері охорони здоров'я,
проживати в цій зоні не можуть, або у
разі перевищення індивідуальної
ефективної еквівалентної дози
опромінення людини понад 70 мЗв (7 бер) за
життя. Громадяни, які відселяються або
самостійно переселяються,
користуються компенсаціями,
передбаченими цим Законом. Відселення
та самостійне переселення
дозволяється лише у місцевості, які не
віднесені до категорій зон
радіоактивно забруднених територій
(стаття 2), за винятком переселення до
близьких родичів. Порядок відселення
та самостійного переселення (706-92-п)
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Позивачка є евакуйованою у 1986 році із
зони відчуження і не відноситься до
кола осіб, які мають право на
одноразову допомогу.

За таких обставин, правові підстави для
задоволення позову відсутні.

Відповідно до положень ст. 94 КАС
України, понесені в даному випадку
судові витрати по справі, покладаються
на рахунок Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 4-16, 158-164 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 відмовити.

Відшкодування судових витрат, покласти
на рахунок Державного бюджету України.

Апеляційна скарга на постанову суду
може бути подана протягом десяти днів з
моменту отримання копії постанови.

СУДДЯ: