Справа № К/9991/71104/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/71104/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Управління праці та соціального
захисту населення Іванківської
районної державної адміністрації
Київської області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4
на постанову Апеляційного суду
Київської області від 19 травня 2011 року,-

у с т а н о в и л а :

У березні 2009 року ОСОБА_4 звернувся з
позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Іванківської районної державної
адміністрації Київської області в
якому, з урахуванням уточнених
позовних вимог, просив визнати
протиправними дії та зобов'язати
відповідача здійснити перерахунок та
виплату доплати, передбаченої частиною
2 статті 39 Закону України від 28 лютого
1991 року №796-ХІІ «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (далі Закон № 796-ХІІ) у
розмірі, встановленому цією статтею, за
2006-2008 роки.

В обґрунтування позову зазначав, що є
учасником ліквідації аварії на
Чорнобильській АЕС 2 категорії,
працюючим у зоні відчуження, а тому має
право на доплату, передбачену Законом
№796-ХІІ.

Посилаючись на те, що всупереч
згаданому Закону спірна доплата
провадилась без застосування
кратності до встановленого розміру
мінімальної заробітної плати, а в
твердій сумі, згідно постанов Кабінету
Міністрів України, просив стягнути
таку з відповідача за 2006-2008 роки.

Постановою Вишгородського районного
суду Київської області від 11 червня
2009 року, позов задоволено та стягнуто з
відповідача на користь позивача
доплату громадянам, які працюють на
територіях радіоактивного забруднення
у розмірі, передбаченому статтею 39
Закону № 796-ХІІ за період з січня 2006 по 31
грудня 2008 року.

Оскаржуваною постановою Апеляційного
суду Київської області від 19 травня 2011
року, постанову суду першої інстанції
скасовано та прийнято нову, якою в
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального та порушення норм
процесуального права, просить ухвалене
ним рішення скасувати та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги,
матеріали справи колегія суддів дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
частини позову, апеляційний суд
виходив з того, що обов'язок
нарахування і виплати доплати,
передбаченої статтею 39 Закону № 796-ХІІ
покладено на керівника підприємства,
установу, організації в якій така особа
працює.

Проте до такого висновку суди частково
дійшли без з'ясування дійсних прав та
обов'язків сторін, в порушення норм
матеріального і процесуального права з
таких підстав.

Як встановлено судами та
підтверджується матеріалами справи,
ОСОБА_4 є учасником ліквідації аварії
на Чорнобильській АЕС 2 категорії
і починаючи з квітня 1998 року працює на
Державному підприємстві по
забезпеченню життєдіяльності зони
відчуження і зони безумовного
(обов'язкового) відселення
«Чорнобильсервіс», що знаходиться у
місті Чорнобиль Київської області.

Позивачу, у 2006-2008 роках виплата спірної
доплати здійснювалась у розмірах та в
порядку, встановленому постановами
Кабінету Міністрів України від 26 липня
1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (далі
Постанова КМУ № 836) та від 29 січня 2003
року № 137 «Про доплати і компенсації
особам, які працюють у зоні відчуження
і зоні безумовного (обов'язкового)
відселення після повного відселення
жителів» (далі Постанова КМУ № 137).

У відповідності до статті 63 Закону №
796-ХІІ фінансування витрат, пов'язаних з
реалізацією цього Закону, здійснюється
за рахунок коштів державного бюджету,
коштів, які враховуються при
визначенні міжбюджетних трансфертів,
та інших джерел, не заборонених
законодавством.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 20 вересня 2005 року № 936 (далі
Постанова КМУ № 936) затверджено Порядок
використання коштів державного
бюджету для виконання програм,
пов'язаних із соціальним захистом
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи (далі
Порядок).

Згідно з положеннями пункту 2 цього
Порядку (в редакції виникнення спірних
правовідносин) розпорядниками
бюджетних коштів нижчого рівня за
програмами визначаються Міністерство
праці та соціальної політики
Автономної Республіки Крим, головні
управління праці та соціального
захисту населення обласних, Головне
управління соціального захисту
населення Київської міської,
управління праці та соціального
захисту населення Севастопольської
міської, управління (відділи) праці та
соціального захисту населення
районних (міських) держадміністрацій,
виконкомів міських, районних у містах
рад, Фонд соціального захисту
інвалідів.

Відповідно до пункту 5 Порядку,
соціальні виплати, доплати (види
допомоги), передбачені підпунктами 5 - 13
пункту 4 цього Порядку, зокрема і
доплата особам, які працюють у зонах
відчуження та безумовного
(обов'язкового) відселення після
повного відселення жителів відповідно
до статті 39 Закону № 796-ХІІ, проводяться
за місцем основної роботи (служби)
громадян підприємствами, установами,
організаціями (далі - підприємства) та
фізичними особами - суб'єктами
підприємницької діяльності без
утворення юридичної особи, установами,
організаціями та військовими
частинами відповідно до розрахункових
даних, поданих до уповноваженого
органу за формою, затвердженою
Мінпраці.

Пунктом 6 Порядку встановлено, що
підприємства реєструються
уповноваженим органом, для чого
подають не пізніше ніж за два місяці до
початку кожного бюджетного року
відомості про підприємство з
визначенням кількості постраждалих
осіб за категоріями отримувачів
компенсацій та допомоги певних видів
за формою, затвердженою Мінпраці, і
списки громадян із зазначенням
прізвища, імені та по батькові,
категорії, серії та номера посвідчення,
місця реєстрації, ідентифікаційного
номера.

В свою чергу, за приписами абзаців 4 і 6
цього пункту до 25 числа місяця, за який
здійснюється нарахування,
підприємства подають до
уповноваженого органу документи щодо
розрахункових витрат, пов'язаних з
виплатою компенсацій та допомоги
певних видів, за затвердженою Мінпраці
формою та реєстр отримувачів
компенсаційних виплат і допомоги
певних видів, де зазначаються прізвище,
ім'я та по батькові, категорія, номер
посвідчення, ідентифікаційний номер,
відомості про нараховані виплати, суму
компенсацій та вид допомоги.

Уповноважений орган перевіряє,
реєструє, обліковує розрахунки та
подає органам Державного казначейства
платіжні документи для здійснення
відповідних видатків, що провадяться в
установленому законодавством порядку.

Таким чином, виходячи зі змісту
вищезазначених положень Порядку,
розпорядниками бюджетних коштів, в
межах відповідних програм, пов'язаних
із соціальним захистом громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, є відповідні управління
праці та соціального захисту
населення, які перевіряють надані
підприємствами розрахунки та подають
органам Державного казначейства
платіжні документи для здійснення
відповідних видатків, а тому
апеляційний суд дійшов помилкового
висновку про неналежність відповідача.

Крім того, судом апеляційної інстанції
не встановлено обставини справи та не
надано належної правової оцінки щодо
правомірності дій відповідача під час
виплати спірної допомоги у розмірі та в
порядку, встановленому постановами КМУ
а не Законом № 796-ХІІ.

Неповне з'ясування судом апеляційної
інстанції дійсних обставин справи,
неправильне застосування норм
матеріального і порушення норм
процесуального права призвело до
ухвалення рішення, яке не відповідає
вимогам статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
щодо законності і обґрунтованості.

За таких обставин, рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню,
а справа направленню на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції,
оскільки суд касаційної інстанції не
може встановлювати та визнавати
доведеними обставини, що не були
встановлені в судових рішеннях.

За приписами частини другої статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення судом норм процесуального
права, які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 223, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Апеляційного суду Київської
області від 19 травня 2011 року
скасувати, а справу направити на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало