Справа № 2а-6108/12/2670
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

15 вересня 2014 року
м.Київ
В/800/4079/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Голяшкін О.В., Заяць В.С., Стрелець Т.Г.,
Єрьомін А.В., Калашнікова О.В.,

перевіривши заяву Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
про перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 17 квітня 2014 року у справі
№№К/9991/55855/12, К/9991/56390/12 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Аскоп-Україна» до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів, Головного управління
Державної казначейської служби
України у м.Києві про визнання
нечинними картки відмови в прийнятті
митної декларації та рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Київська міжрегіональна митниця
Міндоходів звернулася із заявою про
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 17 квітня 2014 року у даній
справі на підставі п.1 ст.237 Кодексу
адміністративного судочинства України
з мотивів неоднакового застосування
судами касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права.

В обґрунтування своїх вимог заявник
додає копії ухвал Вищого
адміністративного суду України від 26
червня 2014 року №К/800/194/13, від 22 травня 2014
року №К/9991/5989/11 та копію постанови
Вищого адміністративного суду України
від 07 листопада 2013 року №К/9991/57792/12.

Відповідно до положень п.1 ст.237 КАС
України заява про перегляд судового
рішення може бути подана виключно за
наявності таких складових:
неоднакового застосування одних і тих
самих норм матеріального права,
ухвалення різних за змістом судових
рішень, спірні питання виникли у
подібних правовідносинах.

Під неоднаковим застосуванням одних і
тих самих норм матеріального права
необхідно розуміти, зокрема: різне
тлумачення змісту і сутності правових
норм, на підставі якого зроблено
висновок про різний зміст суб'єктивних
прав і обов'язків учасників
відповідних правовідносин, у тому
числі про наявність та обсяг прав і/або
обов'язків осіб, які беруть участь у
справі; різне застосування правил
конкуренції правових норм при
вирішенні колізій між ними з
урахуванням ієрархії цих правових
норм, а також дії норм у часі, просторі
та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; різне визначення
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосування різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
відносин або поширення дії норми на
певні правовідносини в одних випадках
і незастосування цієї самої норми до
аналогічних відносин в інших випадках,
тобто різне застосування закону, який
не підлягав застосуванню; різне
застосування правил аналогії права чи
закону в подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень має місце в разі, коли суд (суди)
касаційної інстанції у розгляді двох
чи більше справ за тотожних предмета
спору, підстав позову та за аналогічних
обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин дійшов (дійшли)
протилежних висновків щодо заявлених
позовних вимог.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 17 квітня 2014 року, про
перегляд якої йдеться у заяві, залишено
без змін постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 23 серпня 2012 року, якою постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 04 липня 2012 року в
частині стягнення з Головного
управління Державної казначейської
служби України у м.Києві на користь
товариства надмірно сплаченого
податку на додану вартість у розмірі
111968,45 грн. скасовано, в цій частині
відмовлено у задоволенні позову, а
рішення суду першої інстанції щодо
визнання протиправними та скасування
картки відмови митниці в прийнятті та
митному оформленні чи пропуску товарів
і транспортних засобів через митний
кордон України від 22 листопада 2011 року
№03340 та рішення №100000006/2011/314916/2 про
визначення митної вартості залишено
без змін.

В частині задоволення позову суди
попередніх інстанцій, з висновками
яких погодився й суд касаційної
інстанції, виходили із того, що
товариством були надані належні
документи, які дозволяли митниці
визначити митну вартість товару за
методом оцінки за ціною угоди, митним
органом не було витребувано у
товариства ніяких додаткових чи
уточнюючих документів на
підтвердження митної вартості та
методу її визначення.

Згідно ухвал Вищого адміністративного
суду України від 26 червня 2014 року
№К/800/194/13 та від 22 травня 2014 року
№К/9991/5989/11, на які посилається заявник в
обґрунтування неоднакового
застосування судами норм
матеріального права, суди відмовили у
задоволенні позовних вимог щодо
скасування рішення митниці про
визначення митної вартості товару та
стягнення з державного бюджету
надмірно сплачені платежі з підстав
правомірності дій митниці через
наявність у наданих позивачем
документах на підтвердження митної
вартості товару розбіжностей та
ненадання додаткових документів для їх
усунення.

Відповідно до постанови Вищого
адміністративного суду України від 07
листопада 2013 року у справі №К/9991/57792/12,
на яку також посилається заявник,
відмовляючи у задоволені позовних
вимог про скасування рішень митниці
про визначення митної вартості
товарів, суд касаційної інстанції
виходив із правомірності дій митних
органів, пов'язаних із визначенням
митної вартості товару за шостим
(резервним) методами, з огляду на те, що
декларантом не надано в установлений
законодавством строк витребувані
митними органами додаткові документи,
які підтверджували б заявлену митну
вартість товару, що позбавило митні
органи можливості застосувати інші
методи.

Зі змісту наведених рішень касаційних
судів вбачається, що фактичні
обставини у вказаних справах є різними,
тому відсутні підстави вважати, що
судами касаційної інстанції зроблені
протилежні висновки щодо позовних
вимог внаслідок неоднакового
застосування одних і тих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах.

Зважаючи на викладене, підстави для
допуску справи до провадження для
перегляду судового рішення Верховним
Судом України відсутні.

Керуючись статтями 237, 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в допуску до провадження
заяви Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 17
квітня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді