Справа № 2а-14216/10/2670
Суддя: Веденяпін О.А.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

23 вересня 2014 року м.
Київ В/800/3470/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:
Веденяпіна О.А. - судді-доповідача,

Маринчак Н.Є., Моторного О.А., Муравйова
О.В., Юрченко В.П.,

розглянувши заяву публічного
акціонерного товариства «Київський
завод Граніт»

про перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 5 червня 2014 року у справі №
2а-14216/10/2670

за позовом Відкритого акціонерного
товариства «Київський завод Граніт»

до Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі м. Києва

про скасування податкового
повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство
«Київський завод Граніт» звернулось із
заявою про перегляд Верховним Судом
України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 5
червня 2014 року, якою касаційну скаргу
Відкритого акціонерного товариства
«Київський завод Граніт» відхилено, а
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 7 квітня 2011
року - без змін.

У заяві про перегляд судового рішення
заявник посилається на неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції норм матеріального права, а
саме: ст.ст. 7, 15 Закону України «Про
плату за землю» від 3 липня 1992 року №
2535-ХІІ (в редакції на момент
виникнення спірних правовідносин) та ч.
2 ст. 116, ст. 123, ст. 125, ч. 3 ст. 126
Земельного кодексу України.

Як приклад неоднакового застосування
одних і тих самих правових норм,
заявник вказує на ухвалу Вищого
адміністративного суду України від 25
березня 2013 року № К-39458/10, постанови
Верховного Суду України від 11 червня
2013 року та від 12 листопада 2013 року.

Слід зазначити, що відповідно до пункту
5 постанови пленуму Вищого
адміністративного суду України від 13
грудня 2010 року № 2 «Про судову практику
застосування статей 235-240 Кодексу
адміністративного судочинства
України» судовими рішеннями, на які
робиться посилання для підтвердження
підстав, установлених пунктом 1 частини
першої статті 237 КАС України, то цими
рішеннями можуть бути рішення таких
касаційних судів (інстанцій): Вищого
адміністративного суду України, Вищого
господарського суду України, Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, колегії суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду
України як касаційної (третьої)
інстанції, Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України як
касаційної (третьої) інстанції, а також
рішення апеляційних судів загальної
юрисдикції як судів касаційної
інстанції в цивільних справах, яким
право на перегляд у касаційному
порядку цивільних справ було надано
Законом України від 22 лютого 2007 року N
697-V "Про внесення змін до Закону України
"Про судоустрій України" щодо
забезпечення касаційного розгляду
цивільних справ". Зазначений перелік
таких судових рішень є вичерпним.

До зазначених судових рішень не
належать рішення Верховного Суду
України, ухвалені після 30 липня 2010 року

Отже, вказані постанови Верховного
Суду України не є такими, що
підтверджують неоднакове
правозастосування.

Щодо посилання заявника на ухвалу
Вищого адміністративного суду України
від 25 березня 2013 року № К-39458/10 слід
зазначити наступне.

Згідно із статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства України
заява про перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів: 1)
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах; 2) встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом;
3) порушення норм матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення Вищим адміністративним
судом України незаконного судового
рішення з питань, передбачених статтею
171-1 цього Кодексу.

У судових рішеннях, на які посилається
заявник, відсутнє різне
правозастосування в подібних
правовідносинах, яке відповідно до
статті 237 КАС України може бути
підставою для перегляду судових рішень
в адміністративній справі Верховним
Судом України.

Подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи (пункт 4
постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України від 13
грудня 2010 року №2 «Про судову практику
застосування статей 235-240 Кодексу
адміністративного судочинства
України»).

Однак, як вбачається зі змісту поданих
судових рішень, правовідносини у
справі, щодо якої подано заяву про
перегляд, та справі, на яку посилається
заявник в обґрунтування неоднакового
застосування одних і тих самих норм
матеріального права судом касаційної
інстанції, не є подібними.

Оскільки чинне законодавство
підставою для подання заяви про
перегляд судових рішень та допуску
адміністративної справи для перегляду
Верховним Судом України визначає різне
застосування судом (судами) касаційної
інстанції норм матеріального права в
подібних правовідносинах, колегія
суддів дійшла висновку про відмову в
допуску даної справи до провадження.

Керуючись статтями 236 - 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

у х в а л и в :

Відмовити Публічному акціонерному
товариству «Київський завод Граніт» у
допуску до перегляду Верховним Судом
України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 5
червня 2014 року у справі за позовом
Відкритого акціонерного товариства
«Київський завод Граніт» до Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі м. Києва про скасування
податкового повідомлення-рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та не може бути
оскаржена.

Судді
О.А. Веденяпін

Н.Є. Маринчак

О.А. Моторний

О.В. Муравйов

В.П. Юрченко