Справа № 2а-1878/11/1370
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року
Справа №
130992/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання
Лемцьо І.В.,

представника позивача
Завалишин Ю.О.

представника відповідача
Ліуша Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у м. Ужгороді Закарпатської області на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 2 червня 2011
року у справі за позовом Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця» до Державної
податкової інспекції у м. Ужгороді
Закарпатської області, третя особа -
Спеціалізована державна податкова
інспекція по роботі з великими
платниками податків у м. Львові про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

ДТГО «Львівська залізниця» 18.02.2011
року звернулося в суд з
адміністративним позовом до ДПІ у м.
Ужгороді Закарпатської області, третя
особа - Спеціалізована державна
податкова інспекція по роботі з
великими платниками податків у м.
Львові, про скасування податкового
повідомлення-рішення від 02.02.2011 року
№/0, яким ДТГО «Львівська
залізниця» в особі ВП «Вагонне депо
Ужгород» збільшено суму податкового
зобов'язання за платежем податок на
прибуток в розмірі 27523 грн. 75 коп., в тому
числі 22019 грн. 00 коп. - за основним
платежем та 5504 грн. 75 коп. - за штрафними
(фінансовими) санкціями.

В позовних вимогах зазначає, що
платником податку на прибуток, що
одержаний не від господарської
діяльності залізничного транспорту є
підприємства залізничного транспорту
та їх структурні підрозділи. При цьому,
згідно з п. 2.2 ст. 2 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
платником податку на прибуток,
одержаний від господарської
діяльності залізничного транспорту є
управління залізниці. Вважає, що у
вказаному Законі йде мова саме про
підприємства залізничного транспорту
та їх структурні підрозділи, а не про
структурні підрозділи управління
залізниці. Крім цього, зазначає, що у
разі якщо управління залізниці не має
підпорядкованих підприємств
залізничного транспорту, що мають
статус юридичних осіб, та відповідно їх
структурних підрозділів, то єдиним
платником податку на прибуток (від
основної діяльності, від неосновної
діяльності, від позареалізаційних
операцій тощо) в системі управління
залізниці є виключно управління
залізниці, а структурні підрозділи
залізниці відповідно до п.п. 2.2.2 п. 2.2 ст.
2 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» не вважаються
окремими платника податку, оскільки не
мають статусу підприємств.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 2 червня 2011
року позов задоволено. Визнано
протиправним податкове
повідомлення-рішення ДПІ у м. Ужгороді
від 02.02.2011 року №/0.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції ДПІ у м. Ужгороді
Закарпатської області оскаржила його в
апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі просить рішення суду першої
інстанції скасувати і прийняти нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити.

Апелянт вважає, що прибуток, одержаний
від операцій, не пов'язаних з
перевезенням пасажирів, вантажів,
пошти тощо, вважається прибутком,
одержаним не від господарської
діяльності залізничного транспорту.
Зазначив, що відповідно до положень п.п.
2.2.2 п. 2.2 ст. 2 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
платниками податку на прибуток, що
одержаний не від господарської
діяльності залізничного транспорту, є
підприємства залізничного транспорту
та їх структурні підрозділи, відтак
оскаржене рішення податкового органу
є обгрунтованим.

Представник відповідача в судовому
засіданні вимоги апеляційної скарги
заперечив та просив залишити її без
задоволення.

Представник позивача в судовому
засіданні вимоги апеляційної скарги
підтримав та просив її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників сторін, дослідивши
наявні в справі матеріали та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подану апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін з таких підстав.

З матеріалів справи видно, що ДПІ у м.
Ужгороді проведено документальну
невиїзну перевірку ВП «Вагонне депо
Ужгород» ДТГО «Львівська залізниця»
щодо правильності нарахування та
сплати податку на прибуток не від
господарської діяльності за період з
01.10.2008 року по 30.06.2010 року, за
результатами якої складено акт
перевірки № 58/23-1/10/01071166 від 18.01.2011 року.

Проведеною відповідачем перевіркою
встановлено порушення ВП «Вагонне депо
Ужгород» ДТГО «Львівська залізниця»
п.п. 2.2.2 п. 2.2 ст. 2 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
в результаті чого донараховано податок
на прибуток не від господарської
діяльності за перевірений період ВП
«Вагонне депо Ужгород» ДТГО «Львівська
залізниця» ( з надання в оренду
приміщень та продажу металобрухту
податок на прибуток в сумі 254905 грн. 00
коп.) на загальну суму 22019 грн. 00 коп. в
тому числі за І квартал 2010 року в сумі
6448 грн. 00 коп., за II квартал 2010 року в
сумі 15571 грн. 00 коп.

За наслідками вказаної перевірки
відповідач дійшов висновку, що
прибуток, що підлягає оподаткуванню
від основної господарської діяльності
ВП «Вагонне депо Ужгород» ДТГО
«Львівська залізниця» підлягає
зменшенню за І півріччя 2010 року на
загальну суму 88076 грн. 00 коп., в тому
числі за І квартал 2010 року в сумі 25793
грн. 00 коп. та за II квартал 2010 року в сумі
62283 грн. 00 коп.

На підставі акта перевірки №
58/23-1/10/01071166 від 18.01.2011 року, згідно з п.п.
54.3.2 п. 54.3 ст. 54, п. 123.1 ст. 123 Податкового
кодексу України, ДПІ у м. Ужгороді
винесено податкове
повідомлення-рішення від 02.02.2011 року №
/0. яким ДТГО «Львівська
залізниця» в особі ВП «Вагонне депо
Ужгород» збільшено суму податкового
зобов'язання за платежем податок на
прибуток в розмірі 27523 грн. 75 коп., в тому
числі 22019 грн. 00 коп. - за основним
платежем та 5504 грн. 75 коп. - за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
структурний підрозділ залізниці - ВП
«Вагонне депо Ужгород» ДТГО «Львівська
залізниця» не є юридичною особою і не
може відноситись до категорії
підприємств залізничного транспорту
або їх структурних підрозділів, і
відповідно не може бути самостійним
платником податку на прибуток.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
позаяк він відповідає правильно
встановленим обставинам справи та
нормам чинного законодавства.

Судом першої інстанції встановлено,
що позивач - ДТГО «Львівська
залізниця», що знаходиться за адресою:
м. Львів, вул. Гоголя, буд. 1. код ЄДРПОУ -
01059900. зареєстроване державним
реєстратором виконавчого комітету
Львівської міської ради, як юридична
особа.

Відокремлений підрозділ «Вагонне
депо Ужгород» ДТГО «Львівська
залізниця», що знаходиться за адресою:
Закарпатська область, м. Чоп. вул.
Ужгородська, буд. 3, код ЄДРПОУ - 01071166 є
відокремленим структурним підрозділом
позивача (філією) без права юридичної
особи, видом діяльності якого є
функціонування інфраструктури
залізничного транспорту, що
підтверджується довідкою з Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України (ЄДРПОУ) та
Положенням про відокремлений
підрозділ «Вагонне депо Ужгород»
Державного територіально-галузевого
об'єднання «Львівська залізниця».

Відповідно до пп. 2.2.2 п.2.2. ст. 2 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" платниками податку на
прибуток, що одержаний не від
господарської діяльності залізничного
транспорту, є підприємства
залізничного транспорту та їх
структурні підрозділи.

Частиною 1 ст. 1 Закону України "Про
підприємства в Україні" визначено, що
підприємство - це самостійний
господарюючий статутний суб'єкт, який
має права юридичної особи та здійснює
виробничу, науково-дослідницьку і
комерційну діяльність з метою
одержання відповідного прибутку
(доходу).

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до Положення «Про
відокремлений підрозділ «Вагонне депо
Ужгород» ДТГО «Львівська залізниця»
останній є відокремленим підрозділом
юридичної особи - Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця» і
підпорядковується залізниці без права
юридичної особи.

Крім того, судом першої інстанції вірно
визначено, що Відокремлений підрозділ
«Вагонне депо Ужгород» ДТГО «Львівська
залізниця» не може бути самостійним
платником податку на прибуток,
оскільки вона не має прав юридичної
особи.

Відповідно до ст. 1 та ст. 4 Закону
України "Про залізничний транспорт"
основною організаційною ланкою на
залізничному транспорті є залізниця -
статутне територіально-галузеве
об'єднання, до складу якого входять
підприємства, установи та організації
залізничного транспорту і яке, при
централізованому управлінні, здійснює
перевезення пасажирів та вантажів у
визначеному регіоні транспортної
мережі.

Крім залізниць, складовою ланкою
залізничного транспорту є також
підприємства залізничного транспорту,
що разом із залізницями належать до
загальнодержавної власності і,
управління яких здійснюється органом
управління залізничним транспортом -
Державною адміністрацією залізничного
транспорту України (Укрзалізницею),
підпорядкованим Міністерству
транспорту та зв'язку України.

Таким чином, відповідно до зазначених
норм "підприємства залізничного
транспорту та їх структурні
підрозділи" і "структурні підрозділи
залізниці" є різними поняттями, які не
ототожнюються.

Отже, Відокремлений підрозділ «Вагонне
депо Ужгород» ДТГО «Львівська
залізниця» є підрозділом управління
залізниці, а не підприємством
залізничного транспорту або його
структурним підрозділом, а тому
приписи п.2.2. ст. 2 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств" на
нього не поширюються.

Крім того, відповідно до вказаного вище
припису платниками податку на
прибуток, одержаний від господарської
діяльності залізничного транспорту, є
управління залізниці. Перелік робіт та
послуг, що належать до господарської
діяльності залізничного транспорту,
затверджується Кабінетом Міністрів
України.

Згідно з пунктом 1.32 статті 1 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" господарська діяльність -
будь-яка діяльність особи, направлена
на отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, у разі коли безпосередня участь
такої особи в організації такої
діяльності є регулярною, постійною та
суттєвою. Під безпосередньою участю
слід розуміти зазначену діяльність
особи через свої постійні
представництва, філіали, відділення,
інші відокремлені підрозділи, а також
через довірену особу, агента або
будь-яку іншу особу, яка діє від імені
та на користь першої особи.

Надання в оренду приміщень залізниці
та продаж металобрухту не суперечить
статутним документам позивача, відтак
вона є господарською діяльністю
залізничного транспорту відповідно до
пункту 1.32 статті 1 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств" .

За змістом підпункту 2.1.3 пункту 2.1
статті 2 цього Закону платниками
податку є: філії, відділення та інші
відокремлені підрозділи платників
податку (з числа резидентів - суб'єкти
господарської діяльності, бюджетні,
громадські та інші підприємства,
установи та організації, які
здійснюють діяльність, спрямовану на
отримання прибутку як на території
України, так і за її межами), що не мають
статусу юридичної особи, розташовані
на території іншої, ніж такий платник
податку, територіальної громади.

Платник податку, який має такі філії,
може прийняти рішення щодо сплати
консолідованого податку та сплачувати
податок до бюджетів територіальних
громад за місцезнаходженням філій, а
також до бюджету територіальної
громади за своїм місцезнаходженням.

Водночас, прийнятою на виконання
пункту 2.2 статті 2 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
постановою Кабінету Міністрів України
від 16 лютого 1998 року № 173 (чинною на час
виникнення спірних відносин)
затверджено Перелік робіт (послуг), що
належать до основної діяльності
залізничного транспорту, хоча
вищезгаданою нормою права
передбачалось визначити перелік робіт
та послуг, що належать до господарської
діяльності і не передбачалось
відокремлення на рівні підзаконного
акта "основної" діяльності
залізничного транспорту. Ця обставина,
на думку колегії суддів Судової палати
в адміністративних справах Верховного
Суду України, призвела до неоднакового
застосування підпункту 2.2.2 пункту 2.2
статті 2 вказаного вище Закону.

Аналіз вищезгаданих норм дає підстави
вважати, що визначення в питанні
суб'єкта (платника) податку закон
пов'язує з отриманням прибутку від
господарської чи не від господарської
діяльності та організаційної
визначеності самого управління
залізниці. Відповідно, закон не
пов'язує вирішення цього питання з
терміном "основна" діяльність
залізничного транспорту.

Викладене дає підстави для висновку, що
ДТГО «Львівська залізниця», правомірно
прийняло рішення щодо сплати
консолідованого податку, тому спірне
податкове повідомлення-рішення про
застосування до структурного
підрозділу штрафних санкцій є
неправомірним.

Така позиція висловлена Верховним
судом України 16.04.2013 року у справі за
позовом ДП «Донецька залізниця» до
Жовтневої МДПІ м.Маріуполя Донецької
області.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що оскаржуване податкове
повідомлення-рішення прийнято
відповідачем безпідставно,
необґрунтовано та без урахування всіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення, а тому скасовано
обгрунтовано.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити, оскільки рішення суду
першої інстанції ухвалено з
додержанням норм процесуального та
матеріального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги висновок суду
не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200, 205
ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Ужгороді
Закарпатської області залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 2
червня 2011 року у справі №2а-1878/11 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну
скаргу безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили, а в разі складання
ухвали в повному обсязі відповідно до
статті 160 КАС України - з дня складання
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
Д.М. Старунський

Судді
В.М. Багрій

А.І. Рибачук

Ухвала у повному обсязі складена 30.09.2014
року.