Справа № 822/2122/14
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 822/2122/14
Головуючий у 1-й інстанції: Фелонюк Д.Л.
Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Мельник-Томенко Ж.
М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сторчака В. Ю.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на
постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 01 липня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Славутської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України про визнання
нечинним та скасування рішення , -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2014 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до Славутської
об'єднаної державної податкової
інспекції про визнання нечинним та
скасування рішення про застосування
фінансових санкцій.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 01.07.2014 року
в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просив скасувати постанову суду та
прийняти нову про задоволенні позову. В
обґрунтування апеляційної скарги
скаржник вказав, що Славутська ОДПІ не
є органом, уповноваженим видавати
суб'єктам підприємницької діяльності
ліцензії на торгівлю алкогольними
напоями і тютюновими виробами, та не є
підрозділом Департаменту, тому
податковому органу не надано
повноважень щодо прийняття рішень про
застосування фінансових санкцій,
встановлених ст. 17 Закону України «Про
державне регулювання виробництва і
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів».

Сторони в судове засідання не з'явились
про дату, час та місце розгляду справи
були повідомлені завчасно та належним
чином.

Враховуючи те, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ст. 197
КАС України визнала можливим проводити
апеляційний розгляд справи в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін,
виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_2, як суб'єкт підприємницької
діяльності - фізична особа
зареєстрована 12.01.2005, що
підтверджується спеціальним витягом з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців.
Основні види діяльності: ремонт
побутових приладів, домашнього та
садового обладнання (95.22); роздрібна
торгівля в неспеціалізованих
магазинах переважно продуктами
харчування, напоями та тютюновими
виробами (47.11); роздрібна торгівля
напоями в спеціалізованих магазинах
(47.25); роздрібна торгівля тютюновими
виробами в спеціалізованих магазинах
(47.26). Згідно ліцензії серії НОМЕР_2
позивач має право здійснювати
роздрібну торгівлю алкогольними
напоями, строк дії ліцензії з 14.07.2013 р.
по 13.07.2014 р.

07.04.2014 р. працівниками Головного
управління Міндоходів у Хмельницькій
області відповідно до наказу в.о.
начальника Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області від
07.04.2014 р. №286 "Про проведення фактичної
перевірки", направлень на перевірку від
07.04.2014 р. №410 та №409, проведено фактичну
перевірку суб'єкта господарювання
ОСОБА_2 - магазину, що розташований за
адресою: АДРЕСА_1 з питань дотримання
норм законодавства України під час
провадження діяльності, пов'язаної з
обігом алкогольних напоїв і тютюнових
виробів, про що складено акт
№022/22/01/21/НОМЕР_1 від 07.04.2014 р.

Позивача було ознайомлено зі
службовими посвідченнями та
направленнями на перевірку, вручено
копію наказу, що підтверджується
підписом позивача на копіях
направлень.

У вказаному акті перевірки зафіксовано
факт реалізації 16.06.2013 р. пляшки горілки
«Козацька рада» об'ємом 0,5 л міцністю
40об по ціні 23,00 грн., в той час коли ціна
вищевказаної горілки має становити 30,10
грн.

В акті перевірки зазначено, що
перевірка проведена в присутності
ОСОБА_2, з актом перевірки позивач
ознайомлений та підписав його без
зауважень та заперечень.

За результатами проведеної перевірки
та на підставі акту перевірки
№022/22/01/21/НОМЕР_1 від 07.04.2014 р.
заступником начальника Славутської
ОДПІ згідно з ч.2 ст.17 Закону України
«Про державне регулювання виробництва
і обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів» прийнято рішення
№000005/22-14-21/НОМЕР_1 про застосування до
ФОП ОСОБА_2 фінансових санкцій у
вигляді штрафу в розмірі 5000,00 грн. за
роздрібну торгівлю алкогольними
напоями за цінами, нижчими за
встановлені мінімальні роздрібні ціни
на такі напої.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції дійшов
висновку про правомірність прийняття
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції враховуючи наступні
обставини.

Так, відповідно до п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20
Податкового кодексу України (далі - ПК)
органи державної податкової служби
мають право проводити перевірки
платників податків (крім Національного
банку України) в порядку, встановленому
цим Кодексом.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України
Контролюючі органи мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки..

Згідно з п.п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК фактичною
вважається перевірка, що здійснюється
за місцем фактичного провадження
платником податків діяльності,
розташування господарських або інших
об'єктів права власності такого
платника. Така перевірка здійснюється
контролюючим органом щодо дотримання
норм законодавства з питань
регулювання обігу готівки, порядку
здійснення платниками податків
розрахункових операцій, ведення
касових операцій, наявності ліцензій,
патентів, свідоцтв, у тому числі про
виробництво та обіг підакцизних
товарів, дотримання роботодавцем
законодавства щодо укладення
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками
(найманими особами).

Згідно з п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК фактична
перевірка може проводитися на підставі
рішення керівника контролюючого
органу, оформленого наказом, копія
якого вручається платнику податків або
його уповноваженому представнику, або
особам, які фактично проводять
розрахункові операції, під розписку до
початку проведення такої перевірки, та
за наявності хоча б однієї з таких
обставин, зокрема отримання в
установленому законодавством порядку
інформації про порушення вимог
законодавства в частині виробництва,
обліку, зберігання та транспортування
спирту, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів та цільового
використання спирту платниками
податків, а також здійснення функцій,
визначених законодавством у сфері
виробництва і обігу спирту,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів.

Відповідно до п. 81.1 ст. 81 ПК Посадові
особи контролюючого органу мають право
приступити до проведення
документальної виїзної перевірки,
фактичної перевірки за наявності
підстав для їх проведення, визначених
цим Кодексом, та за умови пред'явлення
або надіслання у випадках, визначених
цим Кодексом, таких документів:
направлення на проведення такої
перевірки, в якому зазначаються дата
видачі, найменування контролюючого
органу, реквізити наказу про
проведення відповідної перевірки,
найменування та реквізити суб'єкта
(прізвище, ім'я, по батькові фізичної
особи - платника податку, який
перевіряється) або об'єкта, перевірка
якого проводиться, мета, вид
(документальна планова/позапланова або
фактична), підстави, дата початку та
тривалість перевірки, посада та
прізвище посадової (службової) особи,
яка проводитиме перевірку. Направлення
на перевірку у такому випадку є дійсним
за наявності підпису керівника
контролюючого органу або його
заступника, що скріплений печаткою
контролюючого органу; копії наказу про
проведення перевірки; службового
посвідчення осіб, які зазначені в
направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у
випадках, визначених цим Кодексом,
платнику податків (його посадовим
(службовим) особам або його
уповноваженому представнику, або
особам, які фактично проводять
розрахункові операції) цих документів
або пред'явлення зазначених
документів, що оформлені з порушенням
вимог, встановлених цим пунктом, є
підставою для недопущення посадових
(службових) осіб контролюючого органу
до проведення документальної виїзної
або фактичної перевірки.

Відтак, податковим законодавством
визначено підстави для не допуску
працівників податкового орану до
проведення перевірки.

Враховуючи викладені норми
законодавства, працівники податкового
органу проводячи фактичну перевірку
ФОП ОСОБА_2 діяли у межах наданих
повноважень, що підтверджується
матеріалами справи, зокрема наказом
про проведення фактичної перевірки №286
від 07.04.2014 року, направленням на
проведення фактичної перевірки №409, 410
від 07.04.2014 року.

Отже, у разі невиконання працівником
податкового органу вимог податкового
законодавства платник податків має
право не допустити працівника до
проведення цієї перевірки.

Однак, у будь-якому разі власне
недотримання податковим органом вимог
законодавства під час проведення
перевірки платника не звільняє
останнього від передбаченої чинним
законодавством відповідальності за
допущені ним порушення вимог
податкового та іншого законодавства.

Перевищення податковим органом своєї
компетенції тягне за собою
застосування до посадових осіб цього
суб'єкта владних повноважень
відповідних заходів примусу в розрізі
адміністративної, кримінальної
відповідальності тощо, однак жодним
чином не звільняє платника від
обов'язку сплати податкових
зобов'язань та штрафних санкцій у
необхідному розмірі відповідно до
чинного законодавства України. Отже,
навіть виявлені факти порушення
процедури проведення спірної
перевірки (у разі їх наявності) не мають
обов'язковим наслідком недійсність
рішення податкового органу, прийнятих
за результатами цієї перевірки.

Таким чином, колегією суддів
встановлено, що відповідач діяв у межах
реалізації податковим органом своїх
повноважень та у спосіб, передбачений
чинним законодавством.

Згідно з п. 5 Порядку застосування
фінансових санкцій, передбачених
статтею 17 Закону України "Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів", затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 2 червня
2003 р. N 790, підставою для прийняття
рішення про застосування фінансових
санкцій є акт перевірки додержання
суб'єктом підприємницької діяльності
встановлених законодавством вимог,
обов'язкових для виконання під час
здійснення оптової і роздрібної
торгівлі алкогольними напоями та/або
тютюновими виробами, складений
органом, що видав ліцензію, у якому
зазначається зміст порушення і
конкретні порушені норми
законодавства; результати проведення
органом, який видав ліцензію, іншими
органами виконавчої влади в межах їх
компетенції перевірок суб'єкта
підприємницької діяльності, пов'язаної
з виробництвом та обігом спирту,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів; матеріали правоохоронних,
податкових та інших органів виконавчої
влади щодо недотримання суб'єктами
підприємницької діяльності вимог
законодавчих та інших
нормативно-правових актів про
виробництво та обіг спирту,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів.

Пунктом 6 вказаного Порядку визначено,
що рішення про застосування фінансових
санкцій, передбачених пунктом 2 цього
Порядку, приймаються керівником, а у
разі його відсутності - заступником
керівника органу, який видав ліцензію
на право виробництва і торгівлі
спиртом етиловим, коньячним і плодовим,
спиртом етиловим ректифікованим
виноградним, спиртом етиловим
ректифікованим плодовим,
спиртом-сирцем виноградним,
спиртом-сирцем плодовим, алкогольними
напоями і тютюновими виробами
(Департамент контролю за виробництвом
та обігом спирту, алкогольних напоїв і
тютюнових виробів ДПС, його
регіональні управління та їх
територіальні підрозділи,
Мінекономрозвитку), чи керівником (його
заступником) органів МВС, МОЗ, ДПС,
Держстату, Держспоживінспекції
відповідно до їх компетенції,
визначеної законодавством.

Відповідно до абз. 13 ч.2 ст. 17 Закону до
суб'єктів господарювання
застосовуються фінансові санкції у
вигляді штрафів у разі оптової або
роздрібної торгівлі коньяком,
алкогольними напоями, горілкою,
лікеро-горілчаними виробами та вином
за цінами, нижчими за встановлені
мінімальні оптово-відпускні або
роздрібні ціни на такі напої - 100
відсотків вартості отриманої партії
товару, розрахованої виходячи з
мінімальних оптово-відпускних або
роздрібних цін, але не менше 5000 гривень.

Статтею 1 Закону України «Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів» визначено, що мінімальні
оптово-відпускні ціни на алкогольні
напої - ціни, які визначаються за кодами
виробів Української класифікації
товарів зовнішньоекономічної
діяльності за 1 літр 100-відсоткового
спирту, обраховані виходячи з
найнижчої оптової ціни на вітчизняну
або контрактної вартості на імпортну
продукцію та податків і зборів, які
відповідно до чинного законодавства
підлягають сплаті з одиниці продукції
вітчизняними виробниками й
імпортерами, та з урахуванням вартості
тари. Мінімальні роздрібні ціни на
алкогольні напої - ціни, які
визначаються виходячи з мінімальних
оптово-відпускних цін на цю продукцію
та торговельної надбавки.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 07.11.2012 №1017 "Про внесення змін у
додаток до постанови Кабінету
Міністрів України від 30 жовтня 2008 р.
№957" внесено зміни у додаток до
постанови Кабінету Міністрів України
від 30.10.2008 р. №957 "Про встановлення
розміру мінімальних оптово-відпускних
і роздрібних цін на окремі види
алкогольних напоїв", зокрема,
встановлено мінімальну роздрібну ціну
за 1 літр 100-відсоткового спирту, що
застосовується з 1 березня 2013 р. на
горілку та лікеро-горілчані вироби в
розмірі 150,50 грн. Мінімальна роздрібна
ціна пляшки горілки 0,5 л. з 01.03.2013
складає 30,10 грн. (150,50 грн. х 0,5 л. х 40%:100 =
30,10 грн.).

Так суд апеляційної інстанції вважає
правильним висновок суду першої
інстанції, що продаж позивачем пляшки
горілки «Козацька рада» 0,5 л за ціною
23,00 грн., що є нижчою розміру
мінімальних роздрібних цін для горілки
та лікеро-горілчаних виробів за пляшку
об'ємом 0,5 л., 40% спирту, а саме - не менше
30,10 грн., є порушенням позивачем вимог
постанови Кабінету Міністрів України
від 03.10.2008 р. № 957 "Про встановлення
розміру мінімальних оптово-відпускних
та роздрібних цін на окремі види
алкогольних напоїв вітчизняного
виробництва" із змінами і доповненнями,
внесеними постановою Кабінету
Міністрів України від 07.11.2012 №1017. Факт
продажу пляшки горілки «Козацька рада»
за ціною 23,00 грн. підтверджується Z
звітом за 16.06.2013 р.

Разом з тим суд першої інстанції
правомірно відхилив доводи позивача
про відсутність вищезазначеного
порушення, так як позивач, вважає, що
крім касового апарату має право
виписувати розрахункові квитанції.

Згідно зі ст.15 Закону України «Про
державне регулювання виробництва і
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів», ліцензія видається
за заявою суб'єкта господарювання. Для
отримання ліцензії на роздрібну
торгівлю алкогольними напоями
додається довідка органу доходів і
зборів про реєстрацію електронних
контрольно-касових апаратів (книг
обліку розрахункових операцій), що
знаходяться у місці торгівлі.

У заяві про видачу ліцензії на
роздрібну торгівлю алкогольними
напоями додатково зазначаються
перелік електронних
контрольно-касових апаратів (книг
обліку розрахункових операцій), які
знаходяться у місці торгівлі, а також
адреса місця торгівлі.

У додатку до ліцензії на роздрібну
торгівлю алкогольними напоями
суб'єктом господарювання зазначається
адреса місця торгівлі і вказуються
перелік електронних
контрольно-касових апаратів та
інформація про них: модель,
модифікація, заводський номер,
виробник, дата виготовлення;
реєстраційні номери книг обліку
розрахункових операцій, які
знаходяться у місці торгівлі.

В той же час ст.9 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» визначено випадки
незастосування реєстраторів
розрахункових операцій, серед яких не
зазначена реалізація алкогольних
напоїв.

Згідно п.1 Переліку окремих форм та умов
проведення діяльності у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг, яким дозволено проводити
розрахункові операції без
застосування реєстраторів
розрахункових операцій з
використанням розрахункових книжок та
книг обліку розрахункових операцій,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 23.08.2000 №1338
зазначена роздрібна торгівля
продовольчими товарами та пивом у
пляшках і бляшанках за умови
відсутності продажу інших підакцизних
товарів. Отже, реєстратори
розрахункових операцій (далі - РРО) не
застосовуються, якщо суб'єкти
господарювання не здійснюють продаж
підакцизних товарів (крім пива).

Отже, реалізація алкогольних напоїв в
магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» повинна
проводитись через належним чином
зареєстрований РРО.

Крім того суд апеляційної інстанції
зауважує, що у суді першої інстанції
позивач посилався на несправність
касового апарату, а в апеляційній
скарзі уже зазначає про своє право
використовувати інші носії інформації,
в яких фіксується виручка від продажу
алкогольних напоїв, тобто позивач
кожного разу змінює свої доводи
стосовно Z звіту за 16.06.2013 року, який
стверджує факт продажу пляшки горілки
«Козацька рада» за ціною 23,00 грн.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що судом
першої інстанції правомірно
відмовлено у задоволенні позовних
вимог, оскільки рішення про
застосування фінансових санкцій є
правомірним та прийняти відповідно до
вимог чинного законодавства.

Таким чином, вимоги апелянта - є
безпідставними, а висновки суду першої
інстанції не спростовуються доводами
апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції при ухваленні оскаржуваної
постанови вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому відсутні підстави для її
скасування.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, - залишити без
задоволення, а постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від 01
липня 2014 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Мельник-Томенко Ж. М.

Судді
Ватаманюк Р.В.

Сторчак В. Ю.