Справа № К/9991/1234/12-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2014 року м.
Київ К/9991/1234/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21 до Управління Пенсійного фонду
України в Берегівському районі
Закарпатської області про стягнення
соціальної допомоги, за касаційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Берегівському районі
Закарпатської області на постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 7 листопада
2011 року, -

у с т а н о в и л а :

У лютому-березні 2009 року позивачі
звернулись із зазначеним позовом
посилаючись на те, що вони є
пенсіонерами за віком, мають статус
дитини війни, а відтак їм належить
право на перерахунок пенсії відповідно
до статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» від
18 листопада 2004 року № 2195-ІV (далі
Закон № 2195-ІV).

Посилаючись на те, що вимоги Закону
№2195-ІV не виконані, а їх звернення про
збільшення пенсії залишено без
задоволення, просив зобов'язати
відповідача провести перерахунок
пенсії за 2006-2008 роки.

Постановою Берегівського районного
суду Закарпатської області від 28
травня 2009 року, позов задоволено
частково, визнано протиправною
бездіяльність та зобов'язано
відповідача здійснити перерахунок і
виплату позивачам підвищення до пенсії
в порядку статті 6 Закону №2195-ІV, у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
з 9 липня по 31 грудня 2007 року і 22 травня
по 31 грудня 2008 року, а позивачу ОСОБА_6
починаючи з 22 травня 2008 року, в
решті позову відмовлено.

Оскаржуваною постановою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 7 листопада 2011 року постанову суду
першої інстанції скасовано та прийнято
нову про часткове задоволення позову,
зобов'язано відповідача здійснити
перерахунок і виплату позивачам
підвищення до пенсії в порядку статті 6
Закону №2195-ІV, у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком за період з
22 травня по 31 грудня 2008 року, а позивачу
ОСОБА_6 починаючи з 22 травня 2008 року, в
решті позову відмовлено.

Провадження у справі в частині
позовних вимог ОСОБА_18 закрито на
підставі пункту 5 частини 1 статті 157
Кодексу адміністративного судочинства
України.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить
оскаржуване судове рішення скасувати
та відмовити в позові в повному оьсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги,
матеріали справи колегія суддів дійшла
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно з частиною 3 статті 211 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставами касаційного оскарження є
порушення судом норм матеріального чи
процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що
оскаржувані судові рішення ухвалені з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, підстави для їх
скасування відсутні.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та частково задовольняючи
позов апеляційний суд, на підставі
наявних у справі даних встановив і
правильно виходив з того, що з дня
набрання рішеннями Конституційного
Суду України від 9 липня 2007 року №
6-рп/2007 і від 22 травня 2008 року №
10рп-2008 чинності, до спірних
правовідносин підлягає застосуванню
стаття 6 зазначеного Закону №2195-ІV, у
редакції даного періоду.

При цьому, у задоволенні позовних вимог
за 2006-2007 роки слід відмовити на
підставі статей 99, 100 Кодексу
адміністративного судочинства
України, оскільки на цьому наполягав
відповідач під час розгляду справи в
суді першої інстанції, а підстави для
визнання причин пропуску строку
звернення до адміністративного суду
поважними відсутні.

Суди до спірних правовідносин
правильно застосували положення
статті 6 Закону №2195-ІV, статтю 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» (в
редакції спірного періоду), з
урахуванням рішень Конституційного
Суду України від 9 липня 2007 року №
6-рп/2007 і 22 травня 2008 року №10рп-2008.

Рішення суду апеляційної інстанції
відповідає дійсним обставинам справи
та нормам матеріального і
процесуального права, судовій
практиці, доводи касаційної скарги
його висновків не спростовують, такі
ґрунтуються на помилковому
трактуванні правових норм, а тому
підстав для скасування судового
рішення колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Берегівському районі Закарпатської
області відхилити, а постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 7 листопада
2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало