Справа № 823/3077/14
Суддя: В.І. Орленко
Дата ухвалення: 2014-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в
адміністративній справі

м. Черкаси

13 жовтня 2014 року
Справа № 823/3077/14

Суддя Черкаського окружного
адміністративного суду Орленко В.І.,
перевіривши матеріали
адміністративного позову, поданого
ОСОБА_1 до Першого заступника
начальника УМВС України у Черкаській
області, начальника слідчого
управління Кожухівського Валентина
Олександровича, начальника СВ
Черкаського РВ УМВС України у
Черкаській області Охріменка
Олександра Васильовича про
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом звернувся
ОСОБА_1, в якому просить зобов'язати
Першого заступника начальника УМВС
України у Черкаській області,
начальника слідчого управління
Кожухівського Валентина
Олександровича, начальника СВ
Черкаського РВ УМВС України у
Черкаській області Охріменка
Олександра Васильовича оформити та
видати ОСОБА_1 реабілітаційні
документи, а саме: постанову слідчого
та довідку про розмір спричинених
незаконно обвинуваченому ОСОБА_1
збитків у відповідності до вимог
Закону України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду» від
01.12.1994.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідачі станом на 05 жовтня 2014 року
шляхом бездіяльності відмовились
виконувати обов'язки, які передбачені
ст. 53-1 КПК України (ред. 1960 р.), у
відповідності до яких на суб'єкта
владних повноважень, а саме на
керівника органу досудового
розслідування, покладається обов'язок
вжити заходів до відшкодування шкоди,
заподіяної ОСОБА_1 незаконними діями у
разі закриття кримінальної справи за
недоведеністю його участі у вчиненні
злочину.

Зокрема, відповідачі відмовились
оформити та видати ОСОБА_1, як незаконно
обвинуваченому за ч. 1 ст. 101 та ч. 3 ст. 206
Кримінального кодексу України (ред.
1960р.), реабілітаційні документи
(постанову слідчого) як це передбачено
ст.ст. 12-15 Закону України «Про
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду».

Позивач вважає, що через бездіяльність
відповідачів за період незаконних
арештів у 1994-1995 р.р. та у 1996р. позивач не
в змозі оформити пенсію у повному
обсязі, бо у пенсійний стаж не ввійшли
вимушені прогули, по котрих не
нарахована зарплатня.

Розглянувши матеріали позовної заяви,
суддя вважає, що дану справу не
належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства,
виходячи з наступного.

Згідно частини першої статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Частиною другою статті 2 КАС України
визначено, що до адміністративних
судів можуть бути оскаржені будь-які
рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів
владних повноважень, крім випадків,
коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження.

Відповідно до частини другої статті 4
КАС України, юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
всі публічно-правові спори, крім
спорів, для яких законом встановлений
інший порядок судового вирішення.

За змістом статей 2, 17 КАС України спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень, дій чи бездіяльності
належать до юрисдикції
адміністративних судів, крім випадків,
коли такі справи підлягають розгляду в
порядку кримінального судочинства.

У п. 4.2 Рішення Конституційного Суду
України №6-рп/2001 від 23.05.2001р. (щодо
конституційності ст. 248-3 ЦПК України)
роз'яснено, що кримінальним
судочинством є врегульований нормами
Кримінально-процесуального кодексу
України порядок діяльності органів
дізнання, попереднього слідства,
прокуратури і суду (судді) щодо
порушення, розслідування, розгляду і
вирішення кримінальних справ, а також
діяльність інших учасників
кримінального процесу - підозрюваних,
обвинувачених, підсудних, потерпілих,
цивільних позивачів і відповідачів, їх
представників та інших осіб з метою
захисту своїх конституційних прав,
свобод та законних інтересів.

Захист прав і свобод людини не може
бути надійним без надання їй
можливості оскаржити до суду окремі
процесуальні акти, дії та
бездіяльність органів дізнання,
попереднього слідства, прокуратури і
суду. Але таке оскарження може
здійснюватися у порядку, встановленому
Кримінально-процесуальним кодексом
України (далі - КПК України), оскільки
процесуальна діяльність органів
слідства має свої особливості і не
належить до управлінської діяльності,
і не може бути предметом оскарження в
порядку, визначеному главою 31-А ЦПК
України.

За змістом пункту п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС
України справа адміністративної
юрисдикції - це переданий на
вирішення адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 КАС України
адміністративний позов це звернення до
адміністративного суду про захист
прав, свобод та інтересів у
публічно-правових відносинах. При
цьому статтею 104 КАС України визначено,
що до адміністративного суду має право
звернутися з адміністративним позовом
особа, яка вважає що порушено її права,
свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин.

З аналізу вказаних норм вбачається, що
публічно-правовим спором за Кодексом
адміністративного судочинства України
є не будь-який публічно-правовий спір, а
лише той, який випливає із здійснення
суб'єктом владних повноважень своїх
владних управлінських функцій.

Враховуючи зазначене, суддя дійшов
висновку, що оскаржені ОСОБА_1 дії
відповідачів є не управлінськими, а
вчинені при виконанні своїх обов'язків
та повноважень, передбачених КПК
України. В зазначених у позовній заяві
правовідносинах відповідачі не
перебувають при здійсненні
управлінських функцій і не мають
встановлених нормами КАС України ознак
суб'єкта владних повноважень, що
виключає можливість розгляду даного
спору в порядку адміністративного
судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України
кожному гарантується право на
оскарження процесуальних рішень, дій
чи бездіяльності суду, слідчого судді,
прокурора, слідчого в порядку,
передбаченому цим Кодексом.

Порядок оскарження рішень, дій чи
бездіяльності органів досудового
розслідування чи прокурора під час
досудового розслідування визначено § 1
Глави 26 КПК України. Суб'єкти, визначені
в цих нормах, є носіями спеціальних
владних процесуальних повноважень і
тому виконують функції, обумовлені
завданнями кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 306 КПК України
скарги на рішення, дії чи бездіяльність
слідчого чи прокурора розглядаються
слідчим суддею місцевого суду згідно з
правилами судового розгляду,
передбаченими статтями 318 - 380 цього
Кодексу, з урахуванням положень цієї
глави.

Суд також звертає увагу позивача, що
відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 1
Закону України від 01.12.1994 №266/94-ВР «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду» (далі -
Закон №266) (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
підлягає відшкодуванню шкода, завдана
громадянинові внаслідок незаконного
засудження, незаконного притягнення як
обвинуваченого, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході розслідування чи
судового розгляду кримінальної справи
обшуку, виїмки, незаконного накладення
арешту на майно, незаконного
відсторонення від роботи (посади) та
інших процесуальних дій, що обмежують
права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій
цієї статті, завдана шкода
відшкодовується в повному обсязі
незалежно від вини посадових осіб
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону №266, право на
відшкодування шкоди в розмірах і в
порядку, передбачених цим Законом,
виникає у випадку закриття
кримінальної справи за відсутністю
події злочину, відсутністю у діянні
складу злочину або недоведеністю
участі обвинуваченого у вчиненні
злочину.

Стаття 3 Закону №266 визначає, що у
наведених в статті 1 цього Закону
випадках громадянинові
відшкодовуються (повертаються):

1) заробіток та інші грошові доходи, які
він втратив внаслідок незаконних дій;

2) майно (в тому числі гроші, грошові
вклади і відсотки по них, цінні папери
та відсотки по них, частка у статутному
фонді господарського товариства,
учасником якого був громадянин, та
прибуток, який він не отримав
відповідно до цієї частки, інші
цінності), конфісковане або звернене в
доход держави судом, вилучене органами
дізнання чи попереднього слідства,
органами, які здійснюють
оперативно-розшукову діяльність, а
також майно, на яке накладено арешт;

3) штрафи, стягнуті на виконання вироку
суду, судові витрати та інші витрати,
сплачені громадянином;

4) суми, сплачені громадянином у зв'язку
з поданням йому юридичної допомоги;

5) моральна шкода.

Відповідно до статті 12 Закону №266,
розмір відшкодовуваної шкоди,
зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього
Закону, залежно від того, який орган
провадив слідчі дії чи розглядав
справу, в місячний термін з дня
звернення громадянина визначають
відповідні органи дізнання,
попереднього слідства, прокуратури і
суд, про що виносять постанову (ухвалу).
Якщо справу закрито судом при розгляді
її в касаційному порядку або в порядку
нагляду, зазначені дії провадить суд,
що розглядав справу у першій інстанції.

У разі незгоди з винесеною постановою
(ухвалою) про відшкодування шкоди
громадянин відповідно до положень
цивільного процесуального
законодавства може оскаржити
постанову до суду, а ухвалу суду - до
суду вищої інстанції в касаційному
порядку. Оскарження до суду не
позбавляє громадянина права
звернутись із скаргою до відповідного
прокурора.

З огляду на вищевикладене, спірні
правовідносини витікають з
розслідування кримінальної справи, а
відтак підлягають розгляду в порядку
кримінального судочинства, що виключає
можливість їх розгляду в порядку
адміністративного судочинства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України, суддя
відмовляє у відкритті провадження в
адміністративній справі, якщо заяву не
належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 109, 160, 165 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження
ОСОБА_1 у справі за його позовом до
Першого заступника начальника УМВС
України у Черкаській області,
начальника слідчого управління
Кожухівського Валентина
Олександровича, начальника СВ
Черкаського РВ УМВС України у
Черкаській області Охріменка
Олександра Васильовича про
зобов'язання вчинити певні дії.

Повернути ОСОБА_1 позовну заяву з усіма
доданими до неї матеріалами, та
направити йому копію даної ухвали.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, яка може бути подана до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Черкаський окружний адміністративний
суд протягом п'яти днів з дня
проголошення ухвали. Якщо ухвалу було
постановлено у письмовому провадженні
або без виклику особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя
В.І. Орленко