Справа № К/9991/71804/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/71804/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

розглянувши в порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Калуської міської ради
Івано-Франківської області про
стягнення недоплаченої суми допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за касаційною скаргою
ОСОБА_1 на постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 16 травня 2011 року,

в с т а н о в и л а:

В травні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог
зазначала, що є матір'ю малолітніх
дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, тому відповідно до
статті 15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» має право на
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку у
розмірі встановленого законом
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років на кожну дитину. Проте
управління праці та соціального
захисту населення Калуської міської
ради Івано-Франківської області
проводило нарахування та виплату
вказаної допомоги в меншому розмірі.
Просила визнати незаконними дії
відповідача щодо виплати допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку в розмірі
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років;
зобов'язати відповідача провести
перерахунок призначеної допомоги і
виплатити недоотриману допомогу в
розмірі 5324,36 грн за період з січня 2007
року по березень 2009 року та компенсацію
частини втрачених доходів у зв'язку з
порушенням термінів виплати в розмірі
1476,94 грн.

Постановою Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від
16 червня 2009 року позов ОСОБА_1
задоволено.

Визнано незаконними дії управління
праці та соціального захисту населення
Калуської міської ради
Івано-Франківської області щодо
відмови у виплаті ОСОБА_1 допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку.

Зобов'язано управління праці та
соціального захисту населення
Калуської міської ради
Івано-Франківської області здійснити
перерахунок нарахованих сум допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з липня 2007
року по січень 2008 року та з травня 2008
року по березень 2009 року включно
відповідно до Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»,
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік» та Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2009 рік» з урахуванням компенсації
втраченої частини грошових доходів
через порушення термінів їх виплати за
даний період.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 16 травня
2011 року апеляційну скаргу
управління праці та соціального
захисту населення Калуської міської
ради Івано-Франківської області
задоволено. Постанову Калуського
міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 16
червня 2009 року скасовано. В
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вказуючи на допущені, на думку ОСОБА_1,
судом апеляційної інстанції неповне
з'ясування обставин, які мають значення
у справі, та порушення норм чинного
матеріального та процесуального
законодавства, що призвело до
неправильного вирішення даного спору,
позивач просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Під час розгляду справи по суті судами
першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_1 є матір'ю
малолітніх дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Позивач не
застрахована в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування. З 8
листопада 2004 року по 14 вересня 2007 року,
з 17 жовтня 2008 року по теперішній час
перебуває у відпустці по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку та відповідно до статті 15 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» має право на виплату допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку.

Відповідно до частини першої статті 15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року
№ 2811-ХII в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин,
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років.

Згідно з пунктом 3 розділу VIII
«Прикінцеві положення» Закону № 2811-ХII
розмір державної допомоги сім'ям з
дітьми, передбаченої статтею 15 цього
Закону, визначається Верховною Радою
України в законі про Державний бюджет
України на відповідний рік у
відсотковому відношенні до
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку з поступовим
наближенням до прожиткового мінімуму,
але при цьому не може бути нижчим за
величину, що дорівнює 25 відсоткам
зазначеного прожиткового мінімуму, а з
1 січня 2006 року - 50 відсоткам цього
прожиткового мінімуму.

Пунктом 14 статті 71 Закону України «Про
державний бюджет України на 2007 рік» дію
частини першої статті 15 та пункту 3
розділу VIII «Прикінцеві положення»
Закону № 2811-ХII було зупинено на 2007
рік.

При нарахуванні та виплаті позивачу
цього виду державної допомоги у 2007 році
відповідач керувався абзацом третім
частини другої статті 56 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2007
рік», яким передбачено, що у 2007 році
допомога при народженні дитини та по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку відповідно до Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» та Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» здійснюється за рахунок
коштів відповідної субвенції з
державного бюджету місцевим бюджетам у
розмірі, що дорівнює різниці між 50
відсотками прожиткового мінімуму,
встановленого для непрацездатних, та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 90
гривень для незастрахованих осіб та не
менше 23 відсотків прожиткового
мінімуму, встановленого для
працездатних осіб, для застрахованих
осіб, у порядку встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 визнано
такими, що не відповідають Конституції
України, зокрема, абзац третій частини
другої статті 56, пункт 14 статті 71 «Про
Державний бюджет України на 2007 рік».

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Отже, в період з 9 липня 2007 року по 14
вересня 2007 року відповідач був
зобов'язаний нараховувати та
сплачувати позивачу допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку в розмірі,
встановленому статтею 15 та пунктом 3
розділу VIII «Прикінцеві положення»
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми».

Підпунктами 7, 8 пункту 23 розділу ІІ
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
від 28 грудня 2007 року № 107-VI
частину першу статті 15 та пункт 3
розділу VIII «Прикінцеві положення»
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» було змінено.

Відповідно до нової редакції частини
першої статті 15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі, що дорівнює
різниці між прожитковим мінімумом,
встановленим для працездатних осіб, та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 130
гривень.

Згідно з новою редакцією пункту 3
розділу VIII «Прикінцеві положення»
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається у розмірі, що дорівнює
різниці між: з 1 січня 2008 року - 50
відсотками, з 1 січня 2009 року - 75
відсотками, з 1 січня 2010 року - 100
відсотками прожиткового мінімуму,
встановленого для працездатних осіб,
та середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців.

На виконання Закону № 2811-XII Кабінет
Міністрів України постановою від
27 грудня 2001 року № 1751 затвердив
Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми.

Відповідно до пункту 22 Порядку з
урахуванням змін, внесених постановою
Кабінету Міністрів України від 22
лютого 2008 року № 57, допомога по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку виплачується у
розмірі, що дорівнює різниці між: з 1
січня 2008 р. - 50 відсотками, з 1 січня 2009 р.
- 75 відсотками, з 1 січня 2010 р. - 100
відсотками прожиткового мінімуму,
встановленого для працездатних осіб,
та середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менш як
130 гривень.

Згідно зі статтею 46 Закону України «Про
державний бюджет України на 2009 рік» від
26 грудня 2008 року № 835-VI допомога
визначається і здійснюється в розмірах
і порядку, визначених Кабінетом
Міністрів України.

Зазначені норми Законів № 107-VI та № 835-VI
неконституційними не визнавались.

Враховуючи викладене, суд апеляційної
інстанції, скасовуючи рішення суду
першої інстанції, прийшов до вірного
висновку щодо правомірності дій
відповідача в 2008, 2009 роках, оскільки
виплата передбаченої статтею 15 Закону
№ 2811-XII допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку в
зазначених роках здійснювалася у
розмірах і порядку, визначених
Порядком призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 27 грудня
2001 року № 1751 (у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин).

Частиною другою статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин) для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлювався річний строк.

Відповідно до положень частини першої
статті 100 Кодексу адміністративного
судочинства України в тій же редакції
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Позивач дізналася або повинна була
дізнатись про порушення свого права з
дати отримання допомоги у меншому
розмірі, ніж визначено законом, після
винесення Рішення Конституційного
Суду України від 9 липня 2007 року №
6-рп/2007, про що вона й зазначала у
позовній заяві. Позивач, яка отримувала
допомогу по догляду за першою дитиною з
8 листопада 2004 року по 14 вересня 2007 року,
звернулася до суду з позовом 14 травня
2009 року, тобто з пропущенням річного
строку щодо частини позовних вимог.
Відповідач наполягав на застосуванні
статей 99, 100 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Враховуючи викладене, суд апеляційної
інстанції обґрунтовано скасував
рішення суду першої інстанції та
відмовив у задоволенні частини
позовних вимог в зв'язку з пропущенням
позивачем строку звернення до суду,
оскільки на цьому наполягав
відповідач.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржуване судове рішення суду
апеляційної інстанції постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводами
касаційної скарги висновки, викладені
в судовому рішенні, не спростовуються,
підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 16 травня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.