Справа № 815/4644/14
Суддя: Балан Я. В.
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4644/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року
м. Одеса

17 год. 35 хв.

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Балан Я.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними матеріалами
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_1) до державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення № 5541-15 від 13.06.2014
року,-

В С Т А Н О В И В:

До суду звернулась ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_1) з
позовом до державної податкової
інспекції у Київському районі м. Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеській області про скасування
податкового повідомлення-рішення №
5541-15 від 13.06.2014 року. Позовні вимоги
обґрунтовано тим, що оскаржуване
податкове повідомлення-рішення №5541-15
від 13.06.2014р., яким позивачу визначено
суму грошового зобов'язання з податку
на землю на 8759 грн. 42 коп. є незаконним
та підлягає скасуванню, оскільки не
містить адреси, за якою знаходиться
земельна ділянка, площі земельної
ділянки та до нього не додано
розрахунку. Відповідно до п 2.4 Розділу
ІІ Наказу Міністерства фінансів
України, від 22.11.2012 р. № 1236,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 20.12.2012 р. за № 2135/22447
«Про затвердження Порядку направлення
органами державної податкової служби
податкових повідомлень - рішень
платникам податків» передбачено, що до
податкового повідомлення-рішення
додається розрахунок податкового
зобов'язання та штрафних (фінансових)
санкцій (штрафів) з наведенням у ньому
дати та номера декларації (уточнюючого
розрахунку) відповідно звітного
періоду, щодо якого здійснюється
розрахунок податкового зобов'язання, а
також іншої інформації, необхідної для
визначення грошового зобов'язання. На
думку позивача він не є суб'єктом
сплати земельного податку, так як не
входить до кола користувачів або
власників земельної ділянки, на якій
розташовано багатоквартирний будинок.
Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу
України (в редакції, що діяла на момент
виникнення права власності позивача на
нерухоме майно) право власності на
земельну ділянку посвідчується
державним актом; право постійного
користування земельною ділянкою
посвідчується державним актом на право
користування земельною ділянкою; прав
оренди земельної ділянки
посвідчується договором оренди землі,
тобто таким чином у позивача відсутні
документи, які б підтверджували право
власності або право оренди на земельну
ділянку за адресою: АДРЕСА_2 (аркуші
справи 4-8).

В судове засідання прибув представник
позивача.

Представник відповідача до судового
засідання не з'явися, належним чином
повідомлений про дату, час і місце
судового розгляду справи, про причини
неприбуття суд не повідомив, заяв про
розгляд справи за його відсутності або
про відкладення розгляду справи до
суду не надав (аркуш справи 34).

Через канцелярію Одеського окружного
адміністративного суду за вхід. № 23.037/14
від 18.09.2014 року від представника
відповідача надійшли в тому числі
письмові заперечення проти позову, у
яких відповідач позов не визнав, вважав
його необґрунтованим та просив
відмовити у задоволенні позовних
вимог, посилаючись на те, що при
прийняті оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення діяв на підставі
та в межах повноважень, передбачених
Конституцією та Податковим кодексом
України та відповідно підстави для
його скасування відсутні. Так, на 2014 рік
громадянці ОСОБА_1 нараховано
земельного податку в сумі 8 759,42 грн.
відповідно сформованого в ІС
«Податковий блок» податкового
повідомлення-рішення, дане
повідомлення-рішення формується
програмним забезпеченням автоматично,
в якому не передбачена адреса та площа
земельної ділянки, на яку сформовано
повідомлення-рішення, внести зміни в
податкове повідомлення рішення форми
«Ф» платника, не можливо. Також
відповідач повідомляє, що на 2013 рік
сума земельного податку громадянці
ОСОБА_1, відповідно податкового
повідомлення-рішення форми «Ф» від
26.03.2013 р., № , також складала 8759, 42
грн., яку вона сплатила своєчасно і в
повному обсязі (аркуші справи 39-40).

Дослідивши матеріали справи, вивчивши
обставини якими обґрунтовуються
вимоги та заперечення, а також докази,
якими вони підтверджуються, суд вважає,
що у задоволені адміністративного
позову слід відмовити з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 12.07.2014 року
громадянкою ОСОБА_1 було отримано
податкове повідомлення рішення від
13.06.2014 року за №5541-15, видане ДПІ у
Київському районі м. Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області, згідно
якого на 2014 рік позивачу було
нараховано земельного податку в сумі 8
759,42 грн. (аркуші справи 11-12, 41-42).

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1, іпн НОМЕР_1, згідно договору
дарування № 1999 від 02.07.2009 року та
договору купівлі продажу № 3187 від
12.11.2010 року, зареєстрованого в
електронному Реєстрі прав на нерухоме
майно, як власник 1/3 частки нежитлового
приміщення підвалу та приміщення
першого поверху № 415 за адресою:
АДРЕСА_2, площею 0,029467 га, перебуває на
обліку в Державній податковій
інспекції у Київському районі м. Одеси,
як платник земельного податку з
фізичних осіб з 01.01.2013 року (аркуші
справи 9-10, 43-46).

01.10.2012 року між ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3
- співвласниками нежитлового
приміщення підвалу та приміщення
першого поверху № 415 за адресою:
АДРЕСА_2 та Комунальним підприємством
ЖКС «Вузівський» (надалі Виконавець) в
особі директора Шонія З. Р. укладено
договір № 453 про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій. Предметом
даного договору є забезпечення
виконавцем послуг з утримання будинків
і споруд та прибудинкових територій
(прибирання внутрішньо будинкових
приміщень; прибирання прибудинкової
території в погодних умовах, які не
відносяться до умов надзвичайного
характеру, характерних для даної
місцевості; санітарно-технічне
обслуговування; обслуговування
внутрішньо будинкових мереж,
освітлення місць загального
користування у будинку АДРЕСА_2, а
споживачем своєчасної оплати цих
послуг за встановленим тарифом, у
строки та на умовах передбачених
договором (аркуші справи 49-52).

Позивач у позові зазначає про те, що
вона не є суб'єктом плати за землю,
документи, що підтверджує право
власності позивача на землю за адресою:
АДРЕСА_2 відсутні, так само як і
відсутній документ, що посвідчує право
оренди земельної ділянки, розташованої
за вказаною адресою. Крім того,
податкове повідомлення-рішення є
протиправним також з тих підстав, що
складено його з порушенням
передбачених нормами чинного
законодавства вимог, до податкового
повідомлення-рішення не додано
розрахунку, на підставі якого було
здійснено нарахування тощо.

Суд не погоджується з такою
позицією позивача, виходячи з
наступного.

Земельні відносини в Україні
регулюються Земельним кодексом
України № 2768-ІІІ від 25.10.2001 р. зі змінами
та доповненнями, а справляння плати за
землю Податковим кодексом України №
2755-VІ від 02.10.2010 року, а також прийнятими
відповідно до них нормативно правовими
актами.

Відповідно до підпункту 54.3.3
пункту 54.3 Податкового кодексу України
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань, якщо згідно з податковим
та іншим законодавством особою,
відповідальною за нарахування сум
податкових зобов'язань з окремого
податку або збору, застосування
штрафних (фінансових) санкцій та пені, у
тому числі за порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності, є
контролюючий орган.

Згідно п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу
України платниками податку є:
власники земельних ділянок, земельних
часток (паїв); землекористувачі.

Відповідно п. 270.1 ст. 270 Податкового
кодексу України об'єктами
оподаткування є: земельні ділянки, які
перебувають у власності або
користуванні; земельні частки (паї), які
перебувають у власності.

Землекористувачами, згідно ст. 14
Податкового кодексу України є юридичні
та фізичні особи (резиденти і
нерезиденти), яким відповідно до закону
надані у користування земельні ділянки
державної та комунальної власності, у
тому числі на умовах оренди.

Відповідно до підпункту 14.1.147
Податкового кодексу України плата за
землю - загальнодержавний податок, який
справляється у формі земельного
податку та орендної плати за земельні
ділянки державної і комунальної
власності.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 42 Земельного кодексу
України земельні ділянки, на яких
розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території
державної або комунальної власності,
надаються в постійне користування
підприємствам, установам і
організаціям, які здійснюють
управління цими будинками.

У разі приватизації громадянами
багатоквартирного жилого будинку
відповідна земельна ділянка може
передаватися безоплатно у власність
або надаватися у користування
об'єднанню співвласників.

Відповідно до ч. 3 ст. 201 Земельного
кодексу України нормативна грошова
оцінка земельних ділянок
використовується для визначення
розміру земельного податку, втрат
сільськогосподарського і
лісогосподарського виробництва,
економічного стимулювання
раціонального використання та охорони
земель тощо.

Статтею 274 Податкового кодексу України
встановлено, що ставка податку за
земельні ділянки, нормативну грошову
оцінку яких проведено, встановлюється
у розмірі 1 відсотка від їх нормативної
грошової оцінки, за винятком земельних
ділянок, зазначених у статтях 272, 273, 276
цього Кодексу.

Згідно ст.ст. 125-126 Земельного кодексу
України право власності на земельну
ділянку, а також право постійного
користування та право оренди земельної
ділянки виникають з моменту державної
реєстрації цих прав. Право власності,
користування земельною ділянкою
оформлюється відповідно до Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень».

Проаналізувавши вказані положення
земельного законодавства, суд дійшов
висновку, що набуття права на землю
громадянами та юридичними особами
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

Відповідно до п. 286.6 ст. 286 Податкового
кодексу України встановлено, що за
земельну ділянку, на якій розташована
будівля, що перебуває у користуванні
кількох юридичних або фізичних осіб,
податок нараховується пропорційно тій
частині площі будівлі, яка перебуває у
їх користуванні, з урахуванням
прибудинкової території.

Згідно п. 287.8 ст. 287 Податкового кодексу
України передбачається, власник
нежитлового приміщення (його частини) у
багатоквартирному жилому будинку
сплачує до бюджету податок за площі під
такими приміщеннями (їх частинами) з
урахуванням пропорційної частки
прибудинкової території з дати
державної реєстрації прав на нерухоме
майно.

Таким чином, суд вважає, що договори
дарування, № 1999 від 02.07.2009 року та
купівлі-продажу № 3187 від 12.11.2010 року
породжують права власності на
відповідну земельну ділянку, а тому є
підставою для обчислення розміру
земельного податку.

Відповідно п. 286.1 ст. 286 Податкового
кодексу України підставою для
нарахування земельного податку є дані
державного земельного кадастру.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до довідки Управління
Держкомзему у м. Одесі про нормативну
грошову оцінку 1 кв.м. земельної
ділянки № 2931 від 22.02.2011 р.,
нормативно грошова оцінка 1 кв. м.
земельної ділянки в розмірі 2972,62 грн.,
визначеної площі земельної ділянки 294,67
кв.м., яка розташована за адресою:
АДРЕСА_2.

Як вбачається з матеріалів справи,
договір № 453 про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій від 01.10.2014 р.,
укладений між ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 -
співвласниками нежитлового приміщення
підвалу та приміщення першого поверху
№ 415 за адресою: АДРЕСА_2 та Комунальним
підприємством ЖКС «Вузівський» в особі
директора Шонія З. Р. не передбачає
передачі нежитлових приміщень у право
власності або в оренду ЖКС
«Вузівський» і не може розглядатися як
підстава нарахування земельного
податку вказаному підприємству, що
суперечить доводам позивача.

З 01.01.2013 року, в органах ДПС усіх рівнів
введено в експлуатацію систему
«Податковий блок» (наказ ДПС України №
1197 від 24.12.2012 року).

Відповідно до п 2.2 Розділу ІІ Наказу
Міністерства фінансів України № 1236від
22.11.2012 року «Про затвердження Порядку
направлення органами державної
податкової служби податкових
повідомлень - рішень платникам
податків», зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України № 2135/22447
від 20.12.2012 року, за формою згідно з
додатком 1 для платників податків -
фізичних осіб (форма «Ф»), якщо
відповідно до законодавства орган
державної податкової служби
самостійно визначає податкове
зобов'язання платника податків з
причин, не пов'язаних із порушенням
податкового або іншого законодавства.

З 2014 року податкове повідомлення
рішення формується програмним
забезпеченням ІС «Податковий блок»
автоматично, в якому не передбачена
адреса та площа земельної ділянки, на
яку сформовано податкове повідомлення
- рішення. Внести зміни до сформованого
податкового-повідомлення рішення
форми «Ф» платника неможливо.

Крім того, судом також враховано
пояснення відповідача з приводу того,
що на 2013 рік сума земельного
податку ОСОБА_1, відповідно до
податкового повідомлення-рішення
форми «Ф» № від 26.03.2013 року також
складала 8 759 грн. 42 коп., яка була
своєчасно та у повному обсязі сплачена
до бюджету.

З урахуванням встановлених судом
обставин, а також того, що позивачем не
сплачено земельний податок у строк
передбачений законодавством, на
підставі вищевказаних приписів
чинного законодавства, які регулюють
спірні правовідносини, суд дійшов
висновку про правомірність прийняття
спірного податкового
повідомлення-рішення, яке з цих підстав
скасуванню не підлягає, оскільки
прийнято на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення).

Згідно ст. 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Суд
оцінюючи надані у справу докази,
виходить із принципів
адміністративного судочинства -
змагальність, диспозитивність та
офіційне з'ясування всіх обставин
справи, згідно із яким розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості; в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Згідно з ч. 1 ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства
України, доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

На підставі вищевикладеного, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_1) до державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення № 5541-15 від 13.06.2014
року є безпідставними та
необґрунтованими, не підтверджені
належними письмовими доказами, а тому у
їх задоволенні слід відмовити у
повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
Земельним кодексом України, Податковим
кодексом України, ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 128,
159-164, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_1, адреса: 65012,
АДРЕСА_1) до державної податкової
інспекції у Київському районі м. Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеській області про скасування
податкового повідомлення-рішення №
5541-15 від 13.06.2014 року - відмовити
повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_1, адреса:
65012, АДРЕСА_1) решту суми судового збору
у розмірі 1 639 (одна тисяча шістсот
тридцять дев'ять) грн. 92 (дев'яносто дві)
коп. та перерахувати на р/р 4005,
одержувач ГУ ДКС України в Одеській
області, , МФО 828011, банк
ГУ ДКС України в Одеській області, код
класифікації доходів 22030001, призначення
платежу: судовий збір, код 35118626, пункт
3.1.

Постанова суду може бути оскаржена в
порядку та строки, встановлені ст. 186
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки, встановлені ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя
Я.В. Балан