Справа № 755/20856/14-а
Суддя: Галаган В. І.
Дата ухвалення: 2014-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/755/477/14
Суддя Дніпровського районного суду м.
Києва Галаган В.І., розглянувши в
порядку скороченого провадження
матеріали адміністративної справи за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі м. Києва про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити дії, -
Позивачка 02.08.2014 звернулась до суду з
адміністративним позовом до
відповідача Управління Пенсійного
фонду України в Дніпровському районі м.
Києва з вимогами про визнання дій
відповідача неправомірними щодо
перерахунку основної державної пенсії
та додаткової пенсії, мотивуючи свої
вимоги тим, що йому як особі,
постраждалій внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС 1 категорії та
інваліду ІІІ групи від захворювання,
пов'язаного із наслідками аварії на
ЧАЕС, не в повному обсязі нараховується
та виплачується державна і додаткова
пенсії відповідно до Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (далі -
Закон України № 796-XII), а тому просить
зобов'язати відповідача провести
перерахунок та виплату державної і
додаткової пенсії відповідно до вимог
ст. ст. 50,, 51, 52, 54 вищевказаного Закону, а
саме: основну пенсію в розмірі 6
мінімальних пенсій за віком, починаючи
20 серпня 2010 року, додаткову пенсію за
шкоду заподіяну здоров'ю в розмірі 50%
від мінімальної пенсії за віком,
починаючи з 01.01.2005 року; додаткову
пенсію евакуйованій із зони відчуження
у 1986 році, віднесеній до категорії 2 у
розмірі 30% від мінімальної пенсії за
віком, починаючи з 01 січня 2005 року, та
щомісячну компенсацію у зв'язку з
втратою годувальника у розмірі 50% від
мінімальної пенсії за віком, починаючи
з 25 травня 2009 року, а також просить
зобов'язати відповідача
перераховувати у подальшому позивачці,
визначені статтями 50, 51, 52, 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" розміри
пенсій, у зв'язку із збільшенням
розміру прожиткового мінімуму, з
підстав, що містить зміст позовної
Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 06.08.2014 року вирішено
питання про розгляд справи в
скороченому провадженні.
Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 28.08.2014 року позовну заяву
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Дніпровському районі м. Києва
про визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити дії, в частині
вимог за період з 01.01.2005 року по 01.02.2014
року - залишено без розгляду.
Вивчивши письмові матеріали справи,
приймаючи до уваги письмові
заперечення відповідача, долучені до
матеріалів справи, суд приходить до
Судом встановлено, що позивач
перебуває на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду України у
Дніпровському районі м. Києва і отримує
пенсію, передбачену ст.ст. 51, 52, 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" та
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, особам, віднесеним до
категорії 1, інвалідам ІІІ групи,
передбачену ст.ст. 50, 54 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", як
евакуйована із зони відчуження
категорії 2, передбачену ст. 51 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", та а також
отримує щомісячну компенсацію у
зв'язку із втратою годувальника,
передбачену ст. 52 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", але з
урахуванням положень постанови
Кабінету Міністрів України "Про
підвищення рівня соціального захисту
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" від 23.11.2011
року № 1210, отримує її в розмірах,
передбачених вказаною постановою.
ОСОБА_1 має статус особи, постраждалої
внаслідок аварії на ЧАЕС 1 категорії, є
інвалідом ІІІ групи, а також має статус
евакуйованої із зони відчуження
категорії 2, та отримує щомісячну
компенсацію у зв'язку із втратою
годувальника, що підтверджується
копіями посвідчень, наявних в
матеріалах справи та не заперечується
Згідно із ст. 49 вищевказаного Закону
пенсії особам, віднесеним до категорії
1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а)
державної пенсії; б) додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
Статтею 50 Закону (в редакції, що діяла
до прийняття Закону України "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" від 28.12.2007
року) визначено, що особам, віднесеним
до категорії 1, призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірах: інвалідам І групи -
100 процентів мінімальної пенсії за
віком; інвалідом ІІ групи - 75 процентів
мінімальної пенсії за віком; інвалідам
ІІІ групи, дітям-інвалідам, а також
хворим внаслідок Чорнобильської
катастрофи на променеву хворобу - 50
процентів пенсії за віком.
Відповідно до ст. 51 Закону № 796-ХІІ
передбачено, що особам, віднесеним до
категорії 2 (евакуйована із зони
відчуження), призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 30 процентів
мінімальної пенсії за віком.
Згідно із статтею 52 Закону № 796-ХІІ,
встановлено, що щомісячна компенсація
в разі втрати годувальника на кожного
непрацездатного члена сімї, який був на
його утриманні, в розмірі 50 процентів
мінімальної пенсії за віком незалежно
від пенсії, передбаченої
законодавством України.
Відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону № 796-ХІІ
розмір пенсії для інвалідів ІІІ групи,
призначеної у відповідності з цим
Законом, повинен бути не нижчим 6
мінімальних пенсій за віком, а згідно
ст. 50 цього Закону інвалідам ІІІ групи
призначається додаткова пенсія за
шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 50 %
мінімальної пенсії за віком.
Частиною другою статті 19 Конституції
України передбачено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
Порядок обчислення пенсії по
інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсій у
зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
затверджено постановою Кабінету
міністрів України "Про підвищення
рівня соціального захисту громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" від 23.11.2011
року № 1210, яка є чинною, її положення
стосовно критеріїв обчислення
розмірів пенсій відповідають змісту
статей 50, 51, 52, 54 Закону № 796-ХІІ.
Разом з тим, 25.03.2014 року Кабінетом
Міністрів України прийнято Постанову
№ 112 „Про внесення змін до деяких
Постанов Кабінету Міністрів України з
питань пенсійного забезпечення", якою
внесено зміни до пункту 13 Постанови
Кабінету Міністрів України "Про
підвищення рівня соціального захисту
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" від 23.11.2011
року № 1210, відповідно до яких
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, відповідно до
Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" виплачується у таких
розмірах: 1) особам, що належать до
категорії 1: з числа учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС: інвалідам I групи -
474,5 гривні; інвалідам II групи - 379,6
гривні; інвалідам III групи - 284,7 гривні;
для інших інвалідів, щодо яких
встановлено причинний зв'язок
інвалідності з Чорнобильською
катастрофою: інвалідам I групи - 341,64
гривні; інвалідам II групи - 227,76 гривні;
інвалідам III групи - 170,82 гривні; 2)
особам, що належать до категорій 2-4:
особам, що належать до категорії 2, - 170,82
гривні; особам, що належать до
категорії 3, - 113,88 гривні; особам, що
належать до категорії 4, - 56,94 гривні;
Щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, відповідно до
Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" виплачується у таких
розмірах: 1) особам, що належать до
категорії 1: з числа учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС: інвалідам I групи -
474,5 гривні; інвалідам II групи - 379,6
гривні; інвалідам III групи - 284,7 гривні;
для інших інвалідів, щодо яких
встановлено причинний зв'язок
інвалідності з Чорнобильською
катастрофою: інвалідам I групи - 341,64
гривні; інвалідам II групи - 227,76 гривні;
інвалідам III групи - 170,82 гривні; 2)
особам, що належать до категорій 2-4:
особам, що належать до категорії 2, - 170,82
гривні; особам, що належать до
категорії 3, - 113,88 гривні; особам, що
належать до категорії 4, - 56,94 гривні.
Постанова Кабінету Міністрів України
"Про підвищення рівня соціального
захисту громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
від 23.11.2011 року № 1210, із змінами та
доповненнями від 25.03.2014 року № 112,
прийнята без обмеження терміну її дії,
встановлені нею розміри соціальних
виплат такими, що не відповідають
наявним фінансовим ресурсам
Державного бюджету України та бюджету
Пенсійного фонду України на 2014 рік, - не
визнано.

Згідно з положеннями частини четвертої
статті 9 КАС України у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами при вирішенні
даного спору, суд виходить з того, що
при розрахунку державної та додаткової
пенсії, а також щомісячної додаткової
пенсії особам, віднесеним до категорії
2 (евакуйована із зони відчуження),
щомісячної компенсації в разі втрати
годувальника, передбачених ст. ст. 50, 51,
52, 54 Закону № 796-ХІІ підлягають
застосуванню розмір прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, встановленого в Законі
про Державний бюджет України на
відповідний рік, із якого визначається
мінімальний розмір пенсії за віком.

Згідно з положеннями частини четвертої
статті 9 КАС України у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною 1 ст. 28 Закону
України „Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Зважаючи на позицію Європейського Суду
з прав людини, відповідно до якої
держава не може посилатися на
відсутність певного нормативного акту,
який визначає механізм реалізації прав
та свобод громадян, закріплених у
конституційних та інших актах, а
громадяни повинні мати змогу
покладатися на зобов'язання, взяті
державою, навіть якщо такі зобов'язання
містяться у законодавчому акті, який
загалом не має автоматичної прямої дії,
суд вважає за можливе застосувати саме
частину 1 ст. 28 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" для розрахунку розміру
державної пенсії та щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю. Крім того, в даному випадку
мінімальний розмір пенсій за віком
використовується як розрахункова
величина для визначення розміру пенсії
та щомісячної додаткової пенсії,
передбаченої Законом № 796-ХІІ, оскільки
цей Закон передбачає в якості критерію
визначення розміру саме із розрахунку
мінімальної пенсії за віком, що на
думку суду не суперечить вимогам ч. 3 ст.
28 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Наділивши зазначеною соціальною
гарантією осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
держава таким чином взяла на себе
публічне зобов'язання забезпечити
належний матеріальний рівень цих осіб.

Тобто, між позивачем і державою
встановлено певний правовий зв'язок у
визначеній сфері життєдіяльності, який
характеризується наявністю
зобов'язання держави забезпечити
соціальний захист осіб, які
постраждали і є інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до частини другої статті 3
Конституції України - права і свободи
людини та їх гарантії визначають зміст
і спрямованість діяльності держави.
Держава відповідає перед людиною за
свою діяльність. Утвердження і
забезпечення прав і свобод людини є
головним обов'язком держави.

Статтею 8 Конституції України
передбачено, що в Україні визнається і
діє принцип верховенства права.
Конституція України має найвищу
юридичну силу. Закони та інші
нормативно-правові акти приймаються на
основі Конституції України і повинні
відповідати їй. Норми Конституції
України є нормами прямої дії. Звернення
до суду для захисту конституційних
прав і свобод людини і громадянина
безпосередньо на підставі Конституції
України гарантується.

Відповідно до статті 21 Конституції
України усі люди є вільні і рівні у
своїй гідності та правах. Права і
свободи людини є невідчужуваними та
непорушними.

Згідно із статтею 64 Конституції
України конституційні права і свободи
людини і громадянина не можуть бути
обмежені, крім випадків, передбачених
Конституцією України.

Відповідно до пункту 6 частини першої
статті 92 Конституції України, виключно
законами визначаються, зокрема, основи
соціального захисту, а статтею 75
Конституції встановлено, що єдиним
органом законодавчої влади в Україні є
парламент - Верховна Рада України.

Враховуючи вищевикладене, позовні
вимоги про зобов'язання відповідача
здійснити перерахунок та виплату
основної та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю відповідно до
розмірів, передбачених статтями 50 та 54
Закону України „Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", та щомісячної додаткової
пенсії особам, віднесеним до категорії
2 (евакуйована із зони відчуження),
щомісячної компенсації в разі втрати
годувальника, передбачених статтями 51
та 52 Закону України „Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", з 02.02.2014 року є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Відповідно до частини 1, 2 статті 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Разом з тим, необхідно зазначити, що
Законом України „Про Державний бюджет
України на 2014 рік" були внесені зміни
Законом України № 1622-VII від 31.07.2014 року,
зокрема: доповнено Прикінцеві
положення п.67, відповідно до яких
установлено, що у 2014 році норми і
положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50,
51, 52 та 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" (Відомості Верховної Ради
України, 1992 р., № 13, ст. 178 із наступними
змінами), статей 5 та 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни"
(Відомості Верховної Ради України, 2005
р., № 4, ст. 94 із наступними змінами),
Закону України "Про індексацію
грошових доходів населення" (Відомості
Верховної Ради України, 2003 р., № 15, ст. 111
із наступними змінами), статей 14, 22, 37 та
43 Закону України "Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб" (Відомості Верховної Ради
України, 1992 р., № 29, ст. 399 із наступними
змінами), пункту "ж" частини першої
статті 77 Основ законодавства України
про охорону здоров'я (Відомості
Верховної Ради України, 1993 р., № 4, ст. 19
із наступними змінами), статей 12, 13, 14, 15
та 16 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" (Відомості
Верховної Ради України, 1993 р., № 45, ст. 425
із наступними змінами), статті 43
Гірничого закону України (Відомості
Верховної Ради України, 1999 р., № 50, ст. 433
із наступними змінами), статей 6-1, 6-2, 6-3
та 6-4 Закону України "Про жертви
нацистських переслідувань" (Відомості
Верховної Ради України, 2000 р., № 24, ст. 182
із наступними змінами) застосовуються
у порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України, виходячи
з наявних фінансових ресурсів бюджетів
усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду
України та бюджетів інших фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на 2014 рік.

Зазначені зміни набрали законної сили
з 03.08.2014 року.

Закон України № 1622-VII від 31.07.2014 року,
яким внесено зміни до Закону України
„Про Державний бюджет України на 2014
рік" та відповідно до якого встановлено
інші розміри виплати для осіб на яких
поширюється Закон України „Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" набрав чинності з 03.08.2014
року, тому позовні вимоги підлягають
задоволенню по 02.08.2014 року включно.

При цьому, не підлягають задоволенню
позовні вимоги позивачки про
зобов'язання відповідача в майбутньому
(довічно) нараховувати та виплачувати
додаткову пенсію, щорічну грошову
допомогу на оздоровлення, щомісячну
додаткову пенсію особам, віднесеним до
категорії 2 (евакуйована із зони
відчуження), щомісячну компенсацію в
разі втрати годувальника, оскільки
вирішення спорів на майбутнє чинним
КАС України не передбачено.

Таким чином, вимоги позивачки про
здійснення в майбутньому задоволенню
не підлягають.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС
України судові витрати суд відносить
на рахунок держави, оскільки згідно ст.
5 Закону України „Про судовий збір"
позивач звільнений від сплати судового
збору.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 2, 18, 71, 94, 99, 100, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Конституцією України, Законом
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", Постановою
Кабінету Міністрів України "Про
підвищення рівня соціального захисту
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" від 23.11.2011
року № 1210, рішенням Конституційного
Суду України від 22.05.2008 року, рішеннями
Європейського Суду з прав людини, суд, -

п о с т а н о в и в :

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного
фонду України в Дніпровському районі м.
Києва про визнання дій неправомірними
та зобов'язання вчинити дії -
задовольнити частково.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Дніпровському районі м.
Києва здійснити перерахунок та
виплатити ОСОБА_1 державну пенсію в
розмірі 6-ти мінімальних пенсій за
віком та додаткову пенсію за шкоду,
заподіяну здоров'ю як особі
постраждалій внаслідок Чорнобильської
катастрофи, виходячи з 50 % мінімальної
пенсії за віком, відповідно до ст.ст. 50,
54 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", взявши за основу розмір
мінімальної пенсії за віком,
встановлений ч.1 ст. 28 Закону України
„Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", починаючи з
02.02.2014 року по 02.08.2014 року включно, з
урахуванням проведених виплат.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Дніпровському районі м.
Києва здійснити перерахунок та
виплатити ОСОБА_1 додаткову пенсію, як
евакуйованій із зони відчуження
категорії 2, в розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком, відповідно до ст. 51
Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", взявши за основу розмір
мінімальної пенсії за віком,
встановлений ч.1 ст. 28 Закону України
„Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", починаючи з
02.02.2014 року по 02.08.2014 року включно, з
урахуванням проведених виплат.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Дніпровському районі м.
Києва здійснити перерахунок та
виплатити ОСОБА_1 щомісячну
компенсацію в разі втрати годувальника
в розмірі 50% мінімальних пенсій за
віком, відповідно до ст. 52 Закону
України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
взявши за основу розмір мінімальної
пенсії за віком, встановлений ч.1 ст. 28
Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", починаючи з 02.02.2014 року по
02.08.2014 року включно, з урахуванням
проведених виплат.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Київського
адміністративного апеляційного суду
через суд першої інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

С у д д я :