Справа № 820/16071/14
Суддя: Бездітко Д.В.
Дата ухвалення: 2014-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

08 жовтня 2014 р.
№ 820/16071/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого - Судді Бездітка Д.В.,

при секретарі судового засідання -
Ділбарян А.О.,

за участю: представника позивача -
ОСОБА_1,

представника відповідача -
Кобилінської О.К.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського
окружного адміністративного суду
адміністративну справу

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області

про скасування податкового
повідомлення-рішення, вимоги та
рішення ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Фізична особа - підприємець
ОСОБА_3, звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
відповідача, Державної податкової
інспекції у Київському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області, в
якому просить суд:

- визнати частково протиправним та
частково скасувати податкове
повідомлення-рішення від 22.08.2014 року №
з податку на додану вартість в
сумі 6835,23 грн. за основним платежем та
1708,81 грн. за штрафними санкціями;

- визнати частково протиправним та
частково скасувати податкове
повідомлення-рішення від 22.08.2014 року №
з податку на доходи ФО за
результатами річного декларування в
сумі 2457,75 грн. по основному платежу та
614,44 грн. штрафними санкціями;

- визнати частково протиправним та
частково скасувати Вимогу про сплату
боргу (недоїмки) від 22.08.2014 року № 007 зі
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі 2354,40
грн.;

- визнати частково протиправним та
частково скасувати Рішення від 22.08.2014
року № про сплату штрафу за
несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі 117,72
грн.

Свій позов позивач обґрунтував тим, що
при проведенні перевірки контролюючим
органом та при оформленні її
результатів мало місце не дотримання
вимог податкового законодавства,
висновки акту перевірки є
неправомірними, а оскаржувані
податкові повідомлення-рішення, вимога
та рішення прийняті з порушенням норм
діючого законодавства України, що є
підставою для їх часткового
скасування.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги в
повному обсязі з підстав зазначених у
позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав та
просив в їх задоволенні відмовити
через безпідставність. Згідно наданих
до суду письмових заперечень пояснив,
що оскаржувані в даній справі
податкові повідомлення - рішення №
, № від 22.08.2014р., вимога від
22.08.2014 року № 007 та Рішення від 22.08.2014
року № є цілком законними та
обґрунтованими, винесеними відповідно
до чинного законодавства, а позовні
вимоги позивача є безпідставними та
необґрунтованими.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши
доводи позову, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
зібрані по справі докази в їх
сукупності, проаналізувавши зміст норм
матеріального і процесуального права,
які врегульовують спірні
правовідносини, суд вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що Державною
податковою інспекцією у Київському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області на
підставі наказу від № 909 від 04.07.2014 року
та п.п. 20.1.4 п.20.1 ст.20, п.77.1 п.77.4 ст. 77, п.82.1
ст.82 Податкового кодексу України
проведено документальну планову
виїзну перевірку діяльності ФО-П
ОСОБА_3 з питань своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків і зборів за період з
01.01.2011 р. по 31.12.2013 р., дотримання
законодавства щодо укладення
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками,
виконання вимог валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011 р. по
31.12.2013 р., за результатами якої складено
Акт №2881/20-31-17-02-08/НОМЕР_4 від 08.08.2014 року.

У вказаному акті перевірки містяться
висновки про порушення ФОП ОСОБА_3:

- п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу
України від 02.12.2010р. №2756-VІ зі змінами та
доповненнями: ФО-П ОСОБА_3 завищено
витрати вказані у податкових
деклараціях про майновий стан і доходи
за 2011 р., 2012 р. та 2013 р. на загальну суму
34537,96 грн., в т.ч. у 2011 р. - 3800,0 грн., у 2012 р. -
11119,82 грн., у 2013 р. - 19618,14 грн.;

- п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу
України від 02.12.2010р. № 2755-VІ зі змінами
та доповненнями, а саме: завищення
витрат за 2011 р.- 2013 р. на суму - 34537,96 грн.,
донараховано податку на доходи
фізичної особи - підприємцем від
провадження господарської діяльності
у сумі - 5180,69 грн.;

- п.2 ст.7 Закону України від 08.07.2010 р. №
2464-УІ "Про збір та облік єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», а саме -
заниження бази нарахування єдиного
внеску за 2013 рік на 19005,15 грн.;

- п.11 ст.8, п.8 ст.9 Закону України від
08.07.2010 р, №2464-VI "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування», а
саме - заниження суми єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за 2013 року на
6594,76 грн.;

- п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу
України від 02.12.2010р. № 2755-VІ зі змінами
та доповненнями, а саме ФО-П ОСОБА_3
безпідставно включено до складу
податкового кредиту загальну суму ПДВ
10730,85 грн., в т. ч. у 2012 р. - 2734,42 грн., у 2013 р.
- 7996,43 грн.

На підставі висновків акту перевірки
№2881/20-31-17-02-08/НОМЕР_4 від 08.08.2014 року
відповідачем винесено податкові
повідомлення - рішення:

- податкове повідомлення-рішення від
22.08.2014 року № , яким збільшено суму
грошового зобов'язання ФО-П ОСОБА_3 з
податку на додану вартість із
вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг) на загальну суму 13413,56 грн., в т.ч.
за основним платежем 10730,85 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями 2682,71
грн. (позивач не згодний із сумою 6835,23
грн. по основному платежу та 1708,81 грн.
штрафними санкціями);

- податкове повідомлення-рішення від
22.08.2014 року № , яким збільшено суму
грошового зобов'язання ФО-П ОСОБА_3 з
податку на доходи ФО за результатами
річного декларування на загальну суму
6475,86 коп., в т.ч. за основним платежем
5180,69 грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями 1295,17 грн. (позивач не згодний
із сумою 2457,75 грн. по основному платежу
та 614,44 грн. штрафними санкціями);

- вимога про сплату боргу (недоїмки) від
22.08.2014 року № 007, за якою ФО-П ОСОБА_3 має
сплатити визначену суму боргу зі
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі 6594,76
грн. (позивач не згодний із сумою 2354,40
грн.);

- рішення від 22.08.2014 року № , яким
до ФО-П ОСОБА_3 застосовано штраф за
несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з
01.02.2013 року по 31.12.2013 року у розмірі 329,73
грн. (позивач не згодний із сумою 117,72
грн.).

Перевіряючи юридичну та фактичну
обґрунтованість мотивів, покладених
суб'єктом владних повноважень в основу
спірного правового акту
індивідуальної дії і відображених в
акті №2881/20-31-17-02-08/НОМЕР_4 висновків на
відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС
України, суд наголошує на такому.

Щодо позовних вимог про часткове
скасування податкового
повідомлення-рішення ДПІ у Київському
районі м. Харкова ГУ Міндоходів у
Харківській області від 22.08.2014 року №
з податку на доходи ФО за
результатами річного декларування в
сумі 2457,75 грн. по основному платежу та
614,44 грн. штрафними санкціями, суд
зазначає наступне.

Як вбачається з акту перевірки
№2881/20-31-17-02-08/НОМЕР_4 від 08.08.2014 р.,
підставою для прийняття спірного
рішення слугували встановлені в ході
перевірки обставини включення
позивачем в податковому обліку до
складу витрат витрати на юридичні
послуги, які були надані ТОВ
«Репутація» згідно договору про
надання юридичних послуг №Ю10/01.10/10-3 від
01.10.2010 р. за період 2011-2013 рр. на загальну
суму 16385,0 грн., в т.ч.: за 2011 р. - 3800,0 грн.,
за 2012 р. - 5300,0 грн., за 2013 р. - 7285,0 грн.,
стосовно яких на думку відповідача не
підтверджена реальність здійснення
господарських відносин та їх
пов'язаність з господарською
діяльністю позивача.

У відповідності до п. 14.1.27 Податкового
кодексу України витрати - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Пунктом 177.2 статті 177 Податкового
кодексу України визначено, що об'єктом
оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

До переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу (пункт 177.4
статті 177 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 138.1 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших
витрат, визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Згідно п. 138.10.2, п. 138.10 ст. 138 Податкового
кодексу України до складу інших витрат
включаються адміністративні витрати,
які спрямовані на обслуговування та
управлінням господарської діяльністю,
серед яких, зокрема: г) винагороди за
консультаційні, інформаційні,
аудиторські та інші послуги, що отримує
платник податку для забезпечення
господарської діяльності; е) витрати на
врегулювання спорів у судах.

Витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу (пункт 138.2 статті 138
Податкового кодексу України).

Враховуючи вказані норми закону,
витрати на оплату юридичних послуг
включаються до складу витрат фізичної
особи-підприємця за умови, якщо вони
пов'язані з господарською діяльністю
такої фізичної особи-підприємця та
підтверджені відповідними первинними
документами.

Згідно п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу
України платник податку для цілей
оподаткування зобов'язаний вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством. Платникам податків
забороняється формування показників
податкової звітності, митних
декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку, не
включаються до складу витрат.

Відповідно до статті 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" N 996-XIV від 16.07.1999
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Статтею 4 цього Закону визначено, що
бухгалтерський облік та фінансова
звітність ґрунтуються на таких
основних принципах, зокрема, як
превалювання сутності над формою -
операції обліковуються відповідно до
їх сутності, а не лише виходячи з
юридичної форми.

Судом встановлено, що 01.10.2010 р. між ФОП
ОСОБА_3 (в якості Клієнта) та ТОВ
«Репутація» (в якості Виконавця) було
укладено договір про надання юридичних
послуг №Ю10/01.10/10-3, за умовами якого
виконавець зобов'язується надати
юридичні послуги, а клієнт оплатити
надані послуги.

Сторони погодили, що юридичні послуги,
що підлягають наданню, включають:
надання консультацій та роз'яснень з
юридичних питань; надання усних і
письмових довідок щодо законодавства;
складання заяв, скарг, претензій,
проектів договорів, інших документів
правового характеру, проведення
аналізу наданих клієнтом документів;
представництво інтересів клієнта у
судах всіх рівнів, інших органах, перед
юридичними та фізичними особами;
моніторинг змін законодавства, надання
інших видів юридичних послуг (п.1.2.
Договору).

Відповідно до п.2.2, 2.3 договору
підписанням цього договору клієнт
замовляє послугу «абонентське
обслуговування» на весь строк дії
договору. Абонентське обслуговування
включає в себе надання усних
консультацій, що не обмежені у часі, а
також отримання клієнтом моніторингу
новин законодавства за кожний місяць.

Згідно п. 3.6 договору клієнт засвідчує,
що його запит на послугу за договором
стосується його діяльності та
безпосередньо пов'язаний з її
здійсненням.

Згідно п. 5.5.3 договору у разі
відсутності у клієнта заперечень з
приводу суми оплати, якості та обсягу
наданих послуг, він підписує Акт
приймання-передачі наданих послуг, чим
підтверджує належне виконання послуг з
боку виконавця та прийняття таких
послуг. Надані юридичні послуги
позивачем приймалися за актами
прийому-передачі виконаних послуг,
копії яких містяться в матеріалах
справи.

Згідно п. 5.1 договору (в редакції,
встановленій Договором від 01.05.2011 р. про
внесення змін до Договору про надання
юридичних послуг № 10/01.10/10-3 від 01 жовтня
2010 року): гонорар Виконавця за послугу
«абонентське обслуговування» (п. 2.3
цього Договору) становить 500,0 грн.
(п'ятсот грн. 00 коп.) за один місяць
надання послуг.

Згідно п. 5.2 Договору за надання інших
юридичних послуг, окрім визначених п. 2.3
цього договору, клієнт сплачує
виконавцеві гонорар, який визначається
в залежності від обсягів послуг за
відповідний період. Загальний розмір
гонорару визначається в рахунку
виконавця та Акті приймання-передачі
наданих послуг.

Фактичне надання юридичних послуг за
договором №Ю10/01.10/10-3 підтверджується
актами надання послуг на загальну суму
16385,0 грн., а саме (ПДВ не передбачений): №
63008 від 30 червня 2011 року на суму 500,0 грн.;
№ 73107 від 31 липня 2011 року на суму 500,0
грн.; № 83108 від 31 серпня 2011 року на суму
500,0 грн.; № 93008 від 30 вересня 2011 року на
суму 500,0 грн.; № 103111 від 31 жовтня 2011 року
на суму 500,0 грн.; № 113007 від 30 листопада
2011 року на суму 500,0 грн.; № 123111 від 31
грудня 2011 року на суму 800,0 грн.; № 13110 від
31 січня 2012 року на суму 500,0 грн.; № 22915
від 29 лютого 2012 року на суму 500,0 грн.; № 5
від 31 березня 2012 року на суму 500,0 грн.; №
18 від 30 квітня 2012 року на суму 500,0 грн.; №
26 від 31 травня 2012 року на суму 500,0 грн.; №
38 від 29 червня 2012 року на суму 800,0 грн.; №
52 від 31 липня 2012 року на суму 500,0 грн.; №
61 від 31 серпня 2012 року на суму 500,0 грн.; №
78 від 31 жовтня 2012 року на суму 500,0 грн.; №
92 від 30 листопада 2012 року на суму 500,0
грн.; № 100 від 31 грудня 2012 року на суму
500,0 грн.; № 7 від 31 січня 2013 року на суму
2005,0 грн.; № 27 від 31 березня 2013 року на
суму 1780,0 грн.; № 36 від 30 квітня 2013 року
на суму 1200,0 грн.; № 63 від 31 липня 2013 року
на суму 1300,0 грн.; № 72 від 31 серпня 2013
року на суму 500,0 грн.

Досліджені судом акти надання послуг
відповідають вимогам Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" N 996-XIV від 16.07.1999,
оскільки містять всі визначені законом
реквізити. В актах зазначено зміст і
обсяг господарської операції
відповідно до Договору про надання
юридичних послуг № Ю10/01.10/10-3 від 01.10.2010
р.

Фактична оплата позивачем отриманих
юридичних послуг підтверджується
дослідженими судом доказами, а саме
виписками банку по рахунку позивача,
всього на суму 16385,0 грн., а саме: за 2011
рік на суму 3800,0 грн. (з яких
відповідачем було донараховано 15%
податку у сумі 570,0 грн.); за 2012 рік на
суму 5300,0 грн. (донараховано податку 795,0
грн.); за 2013 рік на суму 7285,0 грн.
(донараховано податку 1092,75 грн.).

Як вбачається з акту перевірки №
2881/20-31-17-02-08/НОМЕР_4 від 08.08.2014 р.,
висновки контролюючого органу
ґрунтуються на припущеннях про
відсутність ознак реальності вчинення
господарських операцій. Відповідач в
акті перевірки зазначив, що ФО-П ОСОБА_3
не надано будь-яких доказів існування
такої взаємодії з ТОВ «Репутація», не
надано доказів ведення ділової
переписки у процесі замовлення та
отримання консультацій по телефону,
електронної пошти, отримання письмових
консультацій, оформлених довіреностей
тощо.

На підставі наявних у справі доказів
судом встановлено, що 22.01.2013 року
позивачем оформлена нотаріально
посвідчена довіреність на працівників
ТОВ «Репутація», судом встановлені
факти подання працівниками ТОВ
«Репутація» позовних заяв, апеляційних
скарг, касаційних скарг, заперечень на
апеляційну скаргу, отримання копій
судових рішень від імені ФО-П ОСОБА_3 як
суб'єкта підприємницької діяльності,
що підтверджується долученими до
матеріалів справи копіями вказаних
документів.

З урахуванням вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що господарські
операції позивача з ТОВ «Репутація»
були направлені на реальне настання
правових наслідків, що підтверджується
доданими до матеріалів справи
договорами, рахунками, актами та іншими
первинними документами, а саме реальне
понесення витрат у власній
господарській діяльності та
використання придбаних послуг у межах
господарської діяльності платника
податку.

Контролюючий орган не надав доказів
використання ФО-П ОСОБА_3 юридичних
послуг ТОВ «Репутація» з особистою
метою, не пов'язаною зі здійсненням
його підприємницької діяльності.

Таким чином, суд вважає, що позивачем
правомірно віднесено до складу витрат
16385,0 грн. вартості наданих ТОВ
«Репутація» юридичних послуг за
договором №Ю10/01.10/10-3 від 01.10.2010 р. за
період 2011р. - 2013 р.

А отже, збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб ФОП ОСОБА_3 на 2457,75 грн. по
основному платежу та 614,44 грн. -
штрафними санкціями за податковим
повідомленням - рішенням від 22.08.2014 року
№ , є необґрунтованим та
безпідставним.

Щодо позовних вимог про скасування
вимоги про сплату боргу (недоїмки) від
22.08.2014 року № 007 в частині нарахування
2354,40 грн. боргу зі сплати єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та Рішення від
22.08.2014 року № в частині
нарахування 117,72 грн. штрафу за несплату
або несвоєчасну сплату єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з
01.02.2013 року по 31.12.2013 року, суд зазначає
наступне.

Відповідно до п. 4 ст. 4 Закону України №
2464 "Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" платниками
єдиного внеску є фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності.

Пунктом 2 частини першої ст. 7 Закону №
2464 визначено, що єдиний внесок для
платників, зазначених, зокрема, у п. 4
частини 1 ст. 4 Закону № 2464
нараховується на суму доходу
(прибутку), отриманого від їх
діяльності, що підлягає обкладенню
податком на доходи фізичних осіб, та на
суму доходу. При цьому сума єдиного
внеску не може бути меншою за розмір
мінімального страхового внеску за
кожну особу за місяць, у якому отримано
дохід (прибуток). Нарахування єдиного
внеску здійснюється в межах
максимальної величини бази
нарахування єдиного внеску,
встановленої Законом № 2464 (частина
третя ст. 7 Закону № 2464). Отже, базою
нарахування єдиного внеску для
фізичних осіб-підприємців, які обрали
загальну систему оподаткування є сума
доходу (прибутку), отриманого від їх
діяльності, що підлягає обкладенню
податком на доходи фізичних осіб, але
не менше за розмір мінімального
страхового внеску за місяць, у якому
отримано дохід (прибуток) та не більше
максимальної величини бази
нарахування єдиного внеску,
встановленої Законом № 2464.

Згідно з п. 6.3 Інструкції про порядок
нарахування і сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, затвердженої
наказом Міністерства доходів і зборів
України від 09.09.2013 року № 455, органи
доходів і зборів надсилають платникам
вимогу про сплату недоїмки в таких
випадках, якщо дані документальних
перевірок результатів діяльності
платника про суми доходу (прибутку)
фізичних осіб - підприємців чи осіб, які
забезпечують себе роботою самостійно,
свідчать про донарахування сум єдиного
внеску органами доходів і зборів у
повідомленнях-розрахунках, де
визначено суми єдиного внеску, які
підлягають доплаті.

Пунктом 6.4 зазначеної Інструкції
передбачено, що вимога про сплату боргу
формується на підставі актів
документальних перевірок, звітів
платника про нарахування єдиного
внеску та облікових даних з карток
особових рахунків платників.

З акту перевірки позивача вбачається,
що донарахування позивачу 2354,40 грн.
боргу зі сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування відповідачем
здійснено з урахуванням суми чистого
оподатковуваного доходу за 2011-2013 роки,
визначеного перевіряючими під час
проведення перевірки.

Враховуючи те, що суд дійшов до
висновку про правомірність віднесення
позивачем до складу витрат 16385,0 грн.
вартості наданих ТОВ «Репутація»
юридичних послуг та про
безпідставність збільшення
відповідачем суми грошового
зобов'язання позивача з податку на
доходи фізичних осіб на суму 2457,75 грн.
по основному платежу та 614,44 грн. -
штрафними санкціями, то нарахування
єдиного внеску з урахуванням суми
чистого оподатковуваного доходу за
2011-2013 роки, визначеного перевіряючими
під час проведення перевірки, є
неправомірним та необґрунтованим.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що вимога про сплату боргу (недоїмки) в
частині нарахування 2354,40 грн. боргу зі
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування і, відповідно,
Рішення від 22.08.2014 року № в
частині нарахування 117,72 грн. штрафу за
несплату або несвоєчасну сплату
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування за
період з 01.02.2013 року по 31.12.2013 року, є
необґрунтованими та підлягають
скасуванню.

Стосовно позовних вимог щодо
часткового скасування податкового
повідомлення-рішення ДПІ у Київському
районі м. Харкова ГУ Міндоходів у
Харківській області від 22.08.2014 року №
про збільшення суми грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість в частині 6835,23 грн. по
основному платежу та 1708,81 грн. за
штрафними санкціями, суд зазначає
наступне.

Як встановлено з матеріалів справи,
відповідачем у ході перевірки
досліджувалась правомірність
формування позивачем податкового
кредиту за укладеним між позивачем та
ПАТ «Київстар Дж.Ес.Ем.» договором про
надання телекомунікаційних послуг від
19.08.2010 р. № 56/ХМ/2010 (особовий рахунок
4161198).

Згідно умов Договору, ПАТ «Київстар
Дж.Ес.Ем.» зобов'язався надавати
позивачу телекомунікаційні послуги, а
позивач зобов'язався оплачувати
вартість таких послуг.

Відповідно до пп.198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України, право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.3. ст. 198 Податкового
кодексу України, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг (у разі
здійснення контрольованих операцій -
не вище рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу)
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до вимог п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Суд зазначає, що в акті перевірки №
2881/20-31-17-02-08/НОМЕР_4 від 08.08.2014 р.
контролюючим органом не зазначене
правове обґрунтування невизнання
податкового кредиту, сформованого за
операціями отримання послуг
фіксованого зв'язку (доступу до мережі
Інтернет).

Відповідно до абз. «в» пп. 138.10.4 ст. 138.10
ст. 138 Податкового кодексу України інші
операційні витрати, що включають,
зокрема: інші витрати операційної
діяльності, пов'язані з господарською
діяльністю, у тому числі, але не
виключно: суми коштів, внесені до
страхових резервів у порядку,
передбаченому статтею 159 цього Кодексу;
суми нарахованих податків та зборів,
установлених цим Кодексом (крім тих, що
не визначені в переліку податків та
зборів, встановлених цим Кодексом),
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
відшкодування Пенсійному фонду
України сум фактичних витрат на
виплату і доставку пенсій, призначених
відповідно до пункту "а" статті 13 Закону
України "Про пенсійне забезпечення",
сум фактичних витрат на виплату і
доставку пенсій, призначених
відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13
Закону України "Про пенсійне
забезпечення", різниці між сумою
пенсії, призначеної за Законом України
"Про наукову і науково-технічну
діяльність", та сумою пенсії,
обчисленої відповідно до інших
законодавчих актів, на яку має право
особа, які згідно із законодавством
фінансуються за рахунок коштів
підприємств, установ, організацій в
обов'язковому порядку, а також інших
обов'язкових платежів, встановлених
законодавчими актами, за винятком
податків та зборів, передбачених
підпунктами 139.1.6 і 139.1.10 статті 139 цього
Кодексу, та пені, штрафів, неустойки,
передбачених підпунктом 139.1.11 статті 139
цього Кодексу; витрати на інформаційне
забезпечення господарської діяльності
платника податку, в тому числі з питань
законодавства, на придбання
літератури, оплату Інтернет-послуг і
передплату спеціалізованих
періодичних видань.

В матеріалах справи містяться
податкові накладні за послуги
фіксованого зв'язку згідно договору
від 19.08.2010 р. № 56/ХМ/2010 на загальну суму
податку на додану вартість у розмірі
6835,23 грн., а саме: №4695/4 від 31.01.2012 р.,
№29792/4 від 30.06.2012 р., №58808/4 від 31.07.2012 р.,
№28650/4 від 30.09.2012 р., №40482/4 від 31.10.2012 р.,
№13734/4 від 31.12.2012 р., №10734/4 від 31.01.2013 р.,
№26514/4 від 28.02.2013 р., №51038/4 від 31.03.2013 р.,
№1195/4 від 30.04.2013 р., №70417/4 від 31.05.2013 р.,
№114918/4 від 31.07.2013 р., №17907/4 від 31.08.2013 р.,
№825/4 від 30.09.2013 р., №507583/6 від 31.10.2013 р.,
№511648/6 від 31.11.2013 р.

Оплата наданих послуг фіксованого
зв'язку підтверджується виписками по
особовому рахунку та виписками з
клієнт-банку, що містяться в матеріалах
справи.

В обґрунтування необхідності
укладання договору про надання
телекомунікаційних послуг від 19.08.2010 р.
№ 56/ХМ/2010 позивач зазначив про
обов'язковість подання суб'єктами
підприємницької діяльності
електронної звітності, оформлення
електронних документів, реєстрацію їх
в електронній формі у реєстрах за
допомогою мережі Інтернет. Вказане
обґрунтовує доцільність використання
послуг з забезпечення доступу до
мережі Інтернет у господарській
діяльності суб'єктів підприємницької
діяльності.

Таким чином, відповідачем не доведений
висновок про те, що витрати на послуги
фіксованого зв'язку не пов'язані з
господарською діяльністю позивача,
оскільки в акті перевірки №
2881/20-31-17-02-08/НОМЕР_4 від 08.08.2014 р. взагалі
відсутня аргументація стосовно
виключення вартості послуг
фіксованого зв'язку з податкового
кредиту позивача, окрім того вказане
твердження спростовується матеріалами
справи.

Враховуючи викладене, податкове
повідомлення-рішення ДПІ у Київському
районі м. Харкова ГУ Міндоходів у
Харківській області від 22.08.2014 року №
про збільшення суми грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість в частині 6835,23 грн. по
основному платежу та 1708,81 грн.
штрафними санкціями є необґрунтованим
та підлягає скасуванню.

З огляду на положення ст.71 КАС України
та беручи до уваги приписи п. 4.1 ст.4
Податкового кодексу України, котрими
встановлена презумпція правомірності
рішень платника податків, суд доходить
висновку, що поданих суб'єктом владних
повноважень доказів є явно недостатньо
для висновку про правомірність спірних
податкових повідомлень - рішень.

Статтею 86 КАС України передбачено, що
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні (ч.1 ст.86); ніякі докази не
мають для суду наперед встановленої
сили (ч.2 ст.86); суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності (ч.3 ст.86).

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідачем не надано, а судом не
встановлено доказів на підтвердження
викладених в акті перевірки висновків
про порушення позивачем вимог
законодавства, чинного на час
виникнення спірних правовідносин. За
таких умов, факти, вказані в акті
перевірки №2881/20-31-17-02-08/НОМЕР_5 від
08.08.2014р. щодо порушення позивачем вимог
чинного законодавства, слід вважати
недоведеними.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта
владних повноважень мають бути
законними та обґрунтованими,
прийнятими чи вчиненими в межах
наданих повноважень, мати під собою
конкретні об'єктивні факти, на підставі
яких його ухвалено або вчинено, а суд,
відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, перевіряє чи прийнято
такі рішення на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, з
використанням повноважень з метою, з
якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення, безсторонньо
(неупереджено), добросовісно,
розсудливо, з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації,
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення,
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення, своєчасно,
тобто протягом розумного строку. Також
рішення суб'єкта владних повноважень
на може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на це, суд дійшов висновку, що
податкові повідомлення - рішення №
, № від 22.08.2014р., вимога від
22.08.2014 року № 007 та Рішення від 22.08.2014
року № , прийняті Державною
податковою інспекцією у Київському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
підлягають частковому скасуванню, а
позовні вимоги позивача в цій частині
підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача про
визнання частково протиправними
податкових повідомлень-рішень № ,
№ від 22.08.2014р., вимоги від 22.08.2014
року № 007 та Рішення від 22.08.2014 року №
, прийнятих Державною податковою
інспекцією у Київському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області, суд
зазначає наступне.

Вимоги про визнання протиправним та
скасування рішення суб'єкта владних
повноважень є однорідними позовними
вимогами та передбачають один і той
самий спосіб захисту прав позивача. Суд
звертає увагу на те, що поняття
скасування податкового
повідомлення-рішення, вимоги та
рішення передбачає, тим самим, визнання
їх протиправними. Отже щодо позовних
вимог про визнання частково
протиправними податкових
повідомлень-рішень № , №
від 22.08.2014р., вимоги від 22.08.2014 року № 007
та Рішення від 22.08.2014 року № ,
прийнятих Державною податковою
інспекцією у Київському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області слід
відмовити, оскільки дана позовна
вимога є похідною.

Крім того, суд зазначає, що відповідно
до положень ст. 105 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги про скасування або визнання
нечинним рішення відповідача - суб'єкта
владних повноважень повністю чи
окремих його положень.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 160,161,162,163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Фізичної особи
- підприємця ОСОБА_3 до Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення, вимоги та
рішення - задовольнити частково.

Частково скасувати податкове
повідомлення-рішення від 22.08.2014 року №
з податку на додану вартість в
сумі 6835,23 грн. (шість тисяч вісімсот
тридцять п'ять гривень 23 копійки) за
основним платежем та 1708,81 грн. (одна
тисяча сімсот вісім гривень 81 копійка)
за штрафними санкціями.

Частково скасувати податкове
повідомлення-рішення від 22.08.2014 року №
з податку на доходи фізичних осіб
за результатами річного декларування в
сумі 2457,75 грн. (дві тисячі чотириста
п'ятдесят сім гривень 75 копійок) по
основному платежу та 614,44 грн. (шістсот
чотирнадцять гривень 44 копійки)
штрафними санкціями.

Частково скасувати Вимогу про сплату
боргу (недоїмки) від 22.08.2014 року № 007 зі
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі 2354,40
грн. (дві тисячі триста п'ятдесят чотири
гривні 40 копійок).

Частково скасувати Рішення від 22.08.2014
року № про сплату штрафу за
несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі 117,72
грн. (сто сімнадцять гривень 72 копійки).

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4) сплачений
при поданні позову судовий збір в
розмірі 255.78 грн. (двісті п'ятдесят п'ять
гривень 78 копійок).

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено КАС України,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 13
жовтня 2014 року.

Суддя
Д.В. Бездітко