Справа № 2а/0570/10177/11
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2014-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2014 року м.
Київ К/9991/72307/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
судді-доповідача Усенко Є.А.,

суддів: Веденяпіна О.А., Юрченко В.П.,

розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Державного підприємства
«Дзержинськвантажтранс»

на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 01.08.2011

та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 22.09.2011

у справі № 2а/0570/10177/2011 Донецького
окружного адміністративного суду

за позовом Державного підприємства
«Дзержинськвантажтранс»

до Державної податкової інспекції у м.
Дзержинську

про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 01.08.2011,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 22.09.2011, у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ДП
«Дзержинськвантажтранс» просить
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій з підстав неправильного
застосування судами норм
матеріального права та прийняти нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Відповідач не скористався своїм
процесуальним правом надання
заперечення проти касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
процесуального права, юридичної оцінки
обставин справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для збільшення
позивачу грошового зобов'язання із
податку на прибуток та застосування
фінансових (фінансових) санкцій
(штрафів) згідно з податковим
повідомленням - рішенням, з приводу
правомірності якого виник спір, стали
висновки податкового органу, викладені
в акті перевірки від 04.04.2011 № 190/15-34686338,
про порушення норм підпунктів 7.8.2, 7.8.3
пункту 7.8 ст.7 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
(Закон № 334/94-ВР): у податковому обліку
за 9 місяців 2010 року завищено з суму
авансового внеску, попередньо
сплаченого протягом звітного періоду у
зв'язку з нарахуванням дивідендів на
суму 20006,00 грн.; у податковому обліку за
2010 рік завищено суму авансового внеску,
попередньо сплаченого протягом
звітного періоду у зв'язку з
нарахуванням дивідендів на суму 39746,00
грн. та не відображено суму авансового
внеску, нарахованого на суму
дивідендів 18072,00 грн., що призвело до
заниження податку на прибуток на 57818,00
грн. у податковому обліку за 2010 рік.

На підставі акту перевірки ДПІ
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 20.04.2011 №
/0, яким збільшено грошове
зобов'язання із податку на прибуток на
57818,00 грн. (основний платіж) та
застосовані штрафні (фінансові)
санкції (штрафи) в розмірі 28909,00 грн.

Як встановлено у судовому процесі,
ухвалою Господарського суду Донецької
області від 04.09.2009 порушено провадження
у справі про банкрутство ДП
«Дзержинськвантажтранс» та введено
мораторій на задоволення вимог
кредиторів (арк. справи 14).

Ухвалою Господарського суду Донецької
області від 16.07.2010 введено процедуру
санації ДП «Дзержинськвантажтранс»
строком на 6 місяців до 16.01.2011. У
подальшому ухвалою Господарського
суду Донецької області 17.01.2011 строк
процедури санації продовжено до 16.05.2011.

Відповідно до абзаців 1, 3 та 4 підпункту
7.8.2 пункту 7.8 ст.7 Закону № 334/94-ВР крім
випадків, передбачених підпунктом 7.8.5
цього пункту, емітент корпоративних
прав, який приймає рішення про виплату
дивідендів своїм акціонерам
(власникам), нараховує та вносить до
бюджету авансовий внесок з податку на
прибуток у розмірі ставки,
встановленої пунктом 10.1 статті 10 цього
Закону, нарахованої на суму дивідендів,
призначених для виплати, без зменшення
суми такої виплати на суму такого
податку. Зазначений авансовий внесок
вноситься до бюджету до/або одночасно
із виплатою дивідендів.

Обов'язок із нарахування та сплати
авансового внеску з цього податку за
визначеною пунктом 10.1 статті 10 цього
Закону ставкою покладається на
будь-якого емітента корпоративних
прав, що є резидентом, незалежно від
того, чи такий емітент або отримувач
дивідендів є платником податку на
прибуток або має пільги зі сплати
податку на прибуток, надані цим Законом
або іншими законодавчими актами, чи у
вигляді застосування ставки податку
іншої, ніж встановлена пунктом 10.1
статті 10 цього Закону (крім платників
цього податку, які підпадають під дію
пункту 7.2, підпункту 7.8.5 пункту 7.8 статті
7 чи підпункту 10.2.3 пункту 10.2 статті 10
цього Закону).

Це правило поширюється також на
державні некорпоратизовані, казенні
або комунальні підприємства, які
зараховують суми дивідендів у розмірі,
встановленому відповідно державним
або місцевим виконавчим органом, в
управлінні якого знаходяться такі
підприємства, відповідно до державного
або місцевого бюджету.

Платник податку - емітент
корпоративних прав, державне
некорпоратизоване, казенне чи
комунальне підприємство зменшує суму
нарахованого податку на прибуток
звітного періоду на суму авансового
внеску, попередньо сплаченого протягом
такого звітного періоду у зв'язку із
нарахуванням дивідендів згідно з
підпунктом 7.8.2 цього пункту. Не
дозволяється проведення зазначеного
заліку з податком, передбаченим
пунктом 7.2 статті 7 чи пунктом 10.2 статті
10 цього Закону (підпункт 7.8.3 цього
пункту).

Позивач не оспорює факти порушення ним
наведених норм, спірним є
правомірність застосування ДПІ
штрафних санкцій у зв'язку із
встановленим фактом введення
господарським судом мораторію на
задоволення вимог кредиторів у справі
про банкрутство підприємства.

Згідно з абзацом 24 ст. 1 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом» (
у редакції Законів України від 07.03.2002 р.
N 3088-III та від 03.04.2003 р. N 672-IV) мораторій на
задоволення вимог кредиторів -
зупинення виконання боржником
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), термін виконання яких настав
до дня введення мораторію, і припинення
заходів, спрямованих на забезпечення
виконання цих зобов'язань та
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів),
застосованих до прийняття рішення про
введення мораторію.

Абзацом 4 частини 4 статті 12 цього
Закону визначено, що протягом дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів не нараховуються неустойка
(штраф, пеня), не застосовуються інші
санкції за невиконання чи неналежне
виконання грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування та інші
види загальнообов'язкового державного
соціального страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів).

За змістом наведених норм протягом дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів поширюється виключно на
вимоги конкурсних кредиторів, тобто
тих, кредиторські вимоги яких виникли
до порушення провадження у справі про
банкрутство.

Враховуючи те, що грошове зобов'язання
визначені позивачу після порушення
провадження про банкрутство, суди
попередніх інстанцій дійшли юридично
правильного висновку, що на них не
поширюється мораторій на задоволення
вимог кредиторів.

Разом із тим, судами попередніх
інстанцій не була застосована норма
абзацу 1 пункту 7 підрозділу 10 розділу
ХХ «Перехідні положення» Податкового
кодексу України (ПК), згідно з якою
штрафні санкції за порушення
податкового законодавства за період з 1
січня по 30 червня 2011 року
застосовуються у розмірі не більше 1
гривні за кожне порушення.

З огляду на те, що податкова декларація
за 2010 рік була подана 05.02.2011, тобто в
період дії вказаної норми, штрафні
санкції за заниження податкових
зобов'язань за цією податковою
декларацією обмежені 1,00 грн. За
заниження ж податкових зобов'язань за 9
місяців 2010 року податковий орган
правомірно застосував до підприємства
штрафні (фінансові) санкції,
встановлені нормою абзацу четвертого
пункту 123.1 ст. 123 ПК, які відповідають
штрафним (фінансовим ) санкціям,
встановленим підпунктом 17.1.3 пункту 17.1
ст. 17 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами», чинного до 1 січня
2011 року.

Таким чином, штрафні санкції,
застосовані згідно з оскаржуваним
податковим повідомленням-рішенням, є
правомірними у сумі 10004,00 грн. (20006,00
грн.: 100Х50 + 1,00 грн.), а в іншій сумі, 18905,00
грн. (28909,00 - 10004,00) - неправомірними.

У силу норм частини 2 ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Відповідно до ст. 225 цього Кодексу суд
касаційної інстанції має право змінити
судове рішення, якщо у справі немає
необхідності досліджувати нові докази
або встановлювати обставини, а судове
рішення, яке змінюється, є помилковим
тільки в частині.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 225, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного
підприємства «Дзержинськвантажтранс»
задовольнити частково, змінити
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 01.08.2011 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 22.09.2011.

Позов задовольнити частково: скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Дзержинську від 20.04.2011 № /0 в
частині застосування до Державного
підприємства «Дзержинськвантажтранс»
штрафних (фінансових) санкцій у сумі
18905,00 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав та в порядку,
передбачених статтями 236-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Є.А. Усенко Судді:
О.А. Веденяпін В.П. Юрченко