Справа № 275/221/14-а
Суддя: Бондарчук І.Ф.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Бондарчук І.Ф.
УХВАЛА

іменем України

"07" жовтня 2014 р.
Справа № 275/221/14-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Бондарчука І.Ф.

суддів:
Мацького Є.М.

Хаюка С.М.,

розглянувши в письмовому провадженні
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Брусилівському районі Житомирської
області на постанову Брусилівського
районного суду Житомирської області
від "24" липня 2014 р. у справі за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Брусилівському районі Житомирської
області до Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Житомирській
області про визнання незаконним
рішення та скасування постанови органу
ДВС ,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2014 року Управління
Пенсійного фонду України в
Брусилівському районі Житомирської
області звернулося в суд з позовом до
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Житомирській області, в якому просило
зупинити примусове виконання
постанови про відкриття виконавчого
провадження державного виконавця
Сладь Т.П. № 42575667 від 19.03.2014 року,
визнати незаконними дії управління
державної виконавчої служби головного
управління юстиції у Житомирській
області щодо відкриття виконавчого
провадження за виконавчим листом №
2-а-426/11 від 01.10.2012 року та скасувати
постанову про відкриття виконавчого
провадження старшого державного
виконавця Сладь Т.П. № 42575667 від 19.03.2014
року.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що оскаржувана постанова
винесена з перевищенням повноважень,
наданих Державній виконавчій службі,
оскільки ч.2 ст.3 Закону України "Про
виконавче провадження" передбачено, що
рішення про стягнення коштів з
державних органів, державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ виконуються органами, що
здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів, тому
орган ДВС, отримавши виконавчий лист
зобов'язаний був прийняти постанову
згідно вимог п.9 ч.1, ч.4 ст.47 Закону
України "Про виконавче провадження".
Вказав, що примусове виконання
виконавчого листа №2-а-3085/11 в
подальшому може призвести до порушення
майнових прав, свобод та інтересів
держави в особі органу Пенсійного
фонду України, тому просив визнати
незаконним рішення державного
виконавця щодо відкриття провадження
за вказаним виконавчим листом та
скасувати постанову про відкриття
виконавчого провадження від 4.04.2014
року.

Постановою Брусилівського районного
суду Житомирської області від 24.07.2014 р.
в позові відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нову постанову, якою позов
задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції покликався
на те, що оскаржувана постанова про
відкриття виконавчого провадження
прийнята з дотриманням вимог Закону
України "Про виконавче провадження".

Колегія суддів погоджується з
наведеним висновком, виходячи з
наступного.

Встановлено, що 19.03.2014 року державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Житомирській
області Сладь Т.П. винесено постанову
про відкриття виконавчого провадження
№ 4257667 з виконання виконавчого листа
№2а-426/11, виданого Брусилівським
районним судом 01.10.2012 року про
зобов'язання Управління Пенсійного
фонду України в Брусилівському районі
Житомирської області здійснити
перерахунок та виплачувати ОСОБА_4
щомісячну основу та додаткову пенсію,
передбачених ст.ст. 50, 54 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
виконавче провадження" виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Згідно з ст.3 Закону України "Про
виконавче провадження" у випадках,
передбачених законом, рішення судів та
інших органів щодо стягнення коштів
виконуються органами доходів і зборів,
банками та іншими фінансовими
установами. Рішення зазначених органів
можуть виконуватися відповідно до
закону також іншими органами,
установами, організаціями, посадовими
особами та громадянами. Рішення про
стягнення коштів з державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ виконуються органами
Державного казначейства України в
установленому Кабінетом Міністрів
України порядку. Органи, установи,
організації та особи, зазначені в
частинах першій і другій цієї статті,
не є органами примусового виконання,
крім органів та посадових осіб, які
виконують рішення про притягнення до
кримінальної або адміністративної
відповідальності.

Приписами ст.17 цього Закону визначено,
що примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом;
зокрема підлягають виконанню
державною виконавчою службою такі
виконавчі документи, як виконавчі
листи, що видаються судами. Вимоги до
виконавчого документа наведені у ст.18
Закону України "Про виконавче
провадження".

Згідно з п.1 ч.1 ст.19 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в статті 17 цього
Закону, за заявою стягувача або його
представника про примусове виконання
рішення.

Відповідно до приписів ч. 1 ст.25 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Приписами частини другої статті 25
Закону України "Про виконавче
провадження" визначено, що державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.
Перелік випадків відмови у відкритті
провадження визначений статтею 26
Закону України "Про виконавче
провадження".

Вирішуючи позов, суд першої інстанції
дійшов вірних висновків, що доказів
того, що виконавчий документ не
відповідає вимогам, передбаченим
Законом України "Про виконавче
провадження", закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання чи він пред'явлений до
виконання до невідповідного органу
державної виконавчої служби, або ж
доказів наявності інших передбачених
законом обставин, що виключають
здійснення виконавчого провадження,
позивачем суду не надано. Тому, суд
першої інстанції дійшов обґрунтованих
висновків про те, що спірна постанова
про відкриття виконавчого провадження
від 19.03.2014 року прийнята з дотриманням
вимог Закону України "Про виконавче
провадження".

Доводи апеляційної скарги, що
відповідно до Закону України "Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень" та Порядку виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або бюджетних
установ відповідач зобов'язаний був
прийняти постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження не
дають підстав для висновків, що судом
першої інстанції було неправильно
застосовано норми матеріального права
чи порушено норми процесуального
права.

Згідно приписів ст.3 Закону України
"Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень" виконання рішень суду
про стягнення коштів, боржником за
якими є державний орган, здійснюється
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, в межах відповідних
бюджетних призначень шляхом списання
коштів з рахунків такого державного
органу, а в разі відсутності у
зазначеного державного органу
відповідних призначень - за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду. Стягувач за рішенням суду
про стягнення коштів з державного
органу звертається до центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, у строки, встановлені
Законом України "Про виконавче
провадження", із заявою про виконання
рішення суду.

Проте, приписами п.3 Прикінцевих та
Перехідних положень вказаного Закону
визначено, що виконавчі документи за
рішеннями суду про стягнення коштів
або рішення суду, що набрали законної
сили, боржниками за якими є визначені
частиною першою статті 2 цього Закону
суб'єкти, які видані або ухвалені до
набрання чинності цим Законом,
подаються до органу державної
виконавчої служби протягом шести
місяців з дня набрання чинності цим
пунктом. Якщо рішення суду про
стягнення коштів або виконавчі
документи за цими рішеннями,
боржниками за якими є визначені
частиною першою статті 2 цього Закону
суб'єкти, не було подано в строк,
встановлений цим пунктом, це не є
підставою для відмови у виконанні
даного судового рішення.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
оскільки виконавчий лист по справі №
2а-426/11, на підставі якого відкрито
виконавче провадження, видано судом
01.10.2012 року, тобто, в період до набрання
чинності Законом України "Про гарантії
держави щодо виконання судових рішень",
тому у державного виконавця були всі
законні підстави для відкриття
виконавчого провадження.

З огляду на вищенаведене, постанова
суду першої інстанції прийнята з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення, а постанова суду першої
інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Брусилівському районі Житомирської
області залишити без задоволення, а
постанову Брусилівського районного
суду Житомирської області від "24" липня
2014 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
І.Ф.Бондарчук

судді: (підпис)
Є.М. Мацький

(підпис)
С.М.Хаюк

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ І.Ф.Бондарчук

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Управління
Пенсійного фонду України в
Брусилівському районі Житомирської
області вул Огієнка,50,смт.
Брусилів,Житомирська область,12601

3- відповідачу/відповідачам:
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Житомирській області м-н Соборний,
1,м.Житомир,10014

- ,