Справа № 758/6714/14-а
Суддя: Гребенюк В. В.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 758/6714/14-а
П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2014 року Подільський районний
суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Гребенюка В.
В.,

за участю секретаря - Шабатин Н. А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Подільської районної у місті Києві
державної адміністрації, Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат, про
визнання дій протиправними,
зобов'язання здійснити нарахування та
виплату одноразової компенсації та
щорічну допомогу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач)
звернувся до суду з вищезазначеним
позовом, мотивуючи тим, що він є
постраждалим від наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, інвалідом II групи,
що пов'язана із захворюванням через
вплив Чорнобильської катастрофи. За
рішенням медико-соціальної експертної
комісії (МСЕК) та згідно з положеннями
ст.14 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28.02.1991 року №796-ХІІ,
віднесений до 1 категорії осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи. Відповідно до вимог ст. 48
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» позивач має право на
отримання компенсації за шкоду
заподіяну здоров'ю у розмірі 45
мінімальних заробітних плат та
щорічної допомоги на оздоровлення за
2013 рік. У зв'язку з вищевикладеним,
24.04.2014 року звернувся до управління
праці та соціального захисту населення
Подільської районної у м. Києві
державної адміністрації (надалі за
текстом - відповідач 1) із заявою про
отримання ним одноразової компенсації
та щорічної допомоги на оздоровлення
за 2013 рік. Вказує, що у задоволенні
вищезазначеної заяви від 24.04.2014 року
йому було відмовлено, з підстав того, що
одноразова компенсація йому, як
інваліду II групи з числа учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, який став
інвалідом внаслідок Чорнобильської
катастрофи не призначалась оскільки
інвалідність була встановлена раніше
періоду перебування на обліку, а
щорічна допомога на оздоровлення
призначена у відповідності до положень
чинного законодавства України, підстав
для перерахунку та виплати допомоги в
іншому розмірі відповідач 1 не вбачає.

У зв'язку з вищевикладеним, позивач
просить визнати протиправною
бездіяльність та зобов'язати
відповідачів здійснити виплату
одноразової компенсації та щорічну
допомогу на оздоровлення в порядку та
на умовах, визначених положеннями
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

У судовому засіданні позивач вимоги
позову підтримав, просив його
задовольнити з підстав, що викладені у
позові

Представник відповідача 1 в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позову, надав до суду
письмові заперечення (а.с. 32 - 37).

Київський міський центр по нарахуванню
та здійсненню соціальних виплат
(надалі за текстом - відповідач 2) в
судове засідання явку свого
представника не забезпечив, направив
до суду письмові заперечення в яких
заперечував проти задоволення позову
(а.с. 39 - 41).

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач звернувся до суду із позовом в
якому просить стягнути на його користь
одноразову компенсацію та щорічну
допомогу на оздоровлення, як учаснику
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильської АЕС 1 категорії за 2013
рік згідно зі ст. 48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Згідно посвідчення Серії НОМЕР_1 (а.с. 3)
позивач користується правами та
пільгами, передбаченими Законом
України «Про статус і соціальний
захист громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст.8 Конституції України
в Україні визнається і діє принцип
верховенства права. Конституція
України має найвищу юридичну силу.
Закони та інші нормативно-правові акти
приймаються на основі Конституції
України і повинні відповідати їй.
Пунктом 1 частини 1 статті 92 Конституції
України передбачено, що виключно
законами України визначаються права і
свободи людини і громадянина, гарантії
цих прав і свобод.

За частиною 2 статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами у відповідності до
приписів ч. 4 ст. 9 КАС України, при
вирішенні даного спору підлягають
застосуванню ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та Закон України «Про
встановлення розміру мінімальної
заробітної плати на 2013 рік», а не
Постанова Кабінету Міністрів України
№ 562 від 12.07.2005 року.

З аналізу наведеної норми випливає, що
визначення порядку та розмірів виплат
зазначеним категоріям громадян
делеговано Кабінету Міністрів України.
Проте, зазначеним Законом не
передбачено застосування положень ст.
48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 26 липня 1996 року № 836 «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», встановлено розмір
компенсацій за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в абсолютних сумах.

Тобто, в даному випадку на період
виникнення спірних правовідносин були
наявні нормативно-правові акти, які
по-різному встановлювали розмір
одноразової компенсації.

Статтею 22 Конституції України
передбачено, що при прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Як встановлено п. 1 ст. 92 Конституції
України, виключно законами України
визначаються права і свободи людини і
громадянина, гарантії цих прав і
свобод; основні обов'язки громадянина.

Оцінка правовідносин щодо виплати
одноразової компенсації громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи,
здійснюється на підставі п. 1 ч. 1 ст. 92
Конституції України та ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У зв'язку з тим, що з 22.05.2008 року дія
норми статті 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», за якою
особам постраждалим від аварії на
Чорнобильській АЕС 1 категорії повинна
була призначатися та виплачуватися
щорічна допомога на оздоровлення в
розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат, є дійсною по теперішній час,
відповідачем 1 в письмових
запереченнях не зазначено дату виплати
щорічної допомога на оздоровлення за
2013 р., в той час, як в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову, а тому
відмова відповідача щодо перерахунку
та виплати позивачу щорічну допомогу
на оздоровлення за 2013 рік відповідно до
ст. 48 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» є протиправно.

Статтею 63 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено, що
фінансування витрат, пов'язаних з
реалізацією цього Закону, здійснюється
за рахунок державного бюджету.

Рішення Конституційного Суду України
мають преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними
позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень
статей зазначених законів, що визнані
неконституційними. Положення Законів
України, визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України
відповідного рішення. Рішення
Конституційного Суду України є
обов'язковими для виконання на
території України, остаточними і не
можуть бути оскаржені.

Враховуючи те, що рішенням
Конституційного Суду України від 22.05.2008
р., яке має преюдиціальне значення для
судів загальної юрисдикції, внесення
змін до Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» визнано
неконституційними, а також визначено
позицію Конституційного Суду, яка
полягає в тому, що законом про
Держбюджет не можна вносити зміни до
інших законів, зупиняти їх дію чи
скасовувати їх, оскільки це призводить
до обмеження прав і свобод людини і
громадянина, суд вважає, що вимоги
позивача в частині зобов'язання
відповідача зробити

Таким чином, позивач має право на
щорічну допомогу на оздоровлення,
передбачену ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суди попередніх
інстанцій дійшли правильного висновку
про те, що при визначенні розміру
щорічної допомоги на оздоровлення
позивачеві застосуванню підлягає
стаття 48 Закону №796-ХІІ, а не Постанова
Кабінету Міністрів України № 562, яка
істотно звужує обсяг встановлених
законом прав.

Згідно із статтею 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

За таких обставин, позовні вимоги
ОСОБА_1 до відповідачів 1, 2 про
зобов'язання здійснити нарахування та
виплату щорічної допомогу на
оздоровлення за 2013 рік у розмірі,
передбаченому ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. ч. 1 - 2 ст. 69 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Докази суду надають особи,
які беруть участь у справі. Суд може
запропонувати надати додаткові докази
або витребувати додаткові докази за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, або з власної ініціативи.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Що стосується позовних вимог про
визнання протиправними дій щодо
відмови у нарахуванні та виплаті
одноразової компенсації відповідно до
вимог ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та зобов'язання провести
відповідну виплату, то їх належить
залишити без розгляду у зв'язку з
пропуском строку звернення з
адміністративним позовом та, у зв'язку
з тим, що на застосуванні наслідків
пропуску такого строку наполягають
відповідачі.

Так, вимоги про нарахування суб'єктом
владних повноважень та проведення
встановлених ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» виплат є
публічно-правовими, а не
цивільно-правовими. У зв'язку з цим, до
таких вимог правила позовної давності,
встановлені главою 19 Цивільного
кодексу України, Віденською конвенцією
«Про цивільну відповідальність за
ядерну шкоду 1997 року» не
застосовуються.

Закон України «Про використання
ядерної енергії та радіаційну безпеку»
не встановлює строку звернення до
адміністративного суду громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, оскільки відповідно до ст.
90 цього Закону всі вимоги згаданого
Закону застосовуються щодо будь-якого
ядерного інциденту, що може статися на
території України, після набрання цим
Законом чинності, тобто починаючи з
21.03.1995 року.

Крім того, не підлягають застосуванню
до вимог у даній справі положення ч. 2
ст. 46 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», ч. 2 ст. 87 Закону України
«Про пенсійне забезпечення», оскільки
зазначені приписи встановлюють строки
виплати нарахованих пенсій за минулий
час і не визначають строки призначення
і нарахування пенсій.

З огляду на викладене, під час
вирішення питання щодо дотримання
строку звернення до адміністративного
суду з позовами про нарахування та
виплату пенсії громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, судам необхідно керуватися
нормами ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Ухвалою Подільського районного суду м.
Києва від 11.08.2014 року вищезазначений
позов що стосується періоду до 12.12.2013
року залишено без розгляду (а.с. 21).

Враховуючи вищевикладене, керуючись
положеннями Конституції України, ст.
ст. 48, 67 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», Рішення Конституційного
Суду України від 22.05.2008 р., ст. ст. 9, 69, 70,
71, 86, 94, 97,160-163,167, 183-2 КАС України, -

П О С Т А Н О
В И В :

Позов ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Подільської районної у місті Києві
державної адміністрації, Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат, про
визнання дій протиправними,
зобов'язання здійснити нарахування та
виплату одноразової компенсації та
щорічну допомогу - задовольнити
частково;

Визнати дії управління праці та
соціального захисту населення
Подільської районної у місті Києві
державної адміністрації та Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат -
протиправними;

Зобов'язати управління праці та
соціального захисту населення
Подільської районної у місті Києві
державної адміністрації нарахувати
ОСОБА_1, як учаснику ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС першої
категорії, інваліду 2 групи, суму
одноразової допомоги на оздоровлення
за 2013 рік, передбачену ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
в розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат на день здійснення виплати, з
урахуванням проведених виплат;

Зобов'язати Київський міський центр по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат виплатити ОСОБА_1, як учаснику
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС
першої категорії, інваліду 2 групи, суму
одноразової допомоги на оздоровлення
за 2013 рік, передбачену ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
в розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат на день здійснення виплати, з
урахуванням проведених виплат;

В іншій частині в задоволенні позовних
вимог відмовити;

Постанову може бути оскаржено в
апеляційному порядку протягом десяти
днів з дня її проголошення. Апеляційна
скарга на постанову суду першої
інстанції подається до Київського
апеляційного адміністративного суду
через Подільський районний суд м.
Києва.

Суддя В. В. Гребенюк