Справа № 814/1159/14
Суддя: Середа О. Ф.
Дата ухвалення: 2014-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2014 року
Справа № 814/1159/14

м.
Миколаїв

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Миколаївський
глиноземний завод», м. Миколаїв

до відповідача: Миколаївської обласної
державної адміністрації, м. Миколаїв

Головуючий суддя Середа О.Ф.

Секретар судового засідання
Мартиненко Ю.З.

Представники:

Від позивача: 1. Гоман В.С.

2. Карпенко О.В.

Від відповідача: Шумська І.Я.

Суть спору: визнання протиправним та
скасування розпорядження від 04.04.2014
року № 76-р.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Миколаївський
глиноземний завод» (надалі - позивач)
звернулось до суду із позовом до
Миколаївської обласної державної
адміністрації (надалі - відповідач) про
визнання протиправним та скасування
розпорядження від 04.04.2014 року № 76-р.

Відповідач позовні вимоги не визнає
повністю з підстав викладених у
запереченні.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив наступне.

11.04.2014 року на адресу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Миколаївський глиноземний завод»
надійшло розпорядження голови
Миколаївської обласної державної
адміністрації від 04.04.2014 року № 76-р «Про
визнання таким, що втратило чинність,
розпорядження голови
облдержадміністрації від 05 серпня 2013 №
223-р.».

Відповідно до зазначеного
розпорядження втратило чинність
розпорядження від 05.08.2013р. № 223-р «Про
надання дозволу ТОВ «Миколаївський
глиноземний завод» на складання
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок у власність шляхом
викупу у межах територій
Галицинівської та Лиманівської
сільських рад Жовтневого району
Миколаївської області».

В розпорядженні від 04.04.2014 № 76-р
зазначено, що воно прийняте
«відповідно до статей 2, 6, 25 Закону
України «Про місцеві державні
адміністрації», Земельного кодексу
України, Закону України «Про оцінку
земель», враховуючи подання
прокуратури Миколаївської області від
03 квітня 2014 року № 05/3-224-вих14, з метою
додаткового вивчення матеріалів, що
стали підставою для видання
розпорядження голови
облдержадміністрації від 05 серпня 2013
року, та забезпечення дотримання вимог
земельного законодавства».

Позивачу за Державними актами на право
постійного користування землею були
надані у користування земельні ділянки
під наступними об'єктами:

- проммайданчик та два авто під'їзди,
шламосховище № 1, площею 482, 73 га
(Державний акт 1-МК № 000209 від 06.03.1997 р.);

- тепловозо-вагонне депо станції
«Заводська», площею 2,27 га (Державний
акт МК №00081 від 28.10.1996р.);

- залізнична станція «Заводська»,
площею 9,69 га (Державний акт МК №00080 від
28.10.1996р.);

- цех виробничо - технічної комплекції,
площею 6,079 га (Державний акт 1-МК № 000212
від 22.04.1997р.);

- павільйони артезіанський свердловин
(8 арт. свердловин), площею 0,45 га
(Державний акт 1-МК № 000200 від 04.06.1996р.),
площею 0,27 га (Державний акт № 1-МК 001416
від 27.12.2001р.);

- під'їздний залізничний шлях до межі м.
Миколаєва, площею 4,92 га (Державний акт
№ 12 від 01.11.1975р.);

- розширення ДБМП, будівництво причалів
№ 6, 7 площею 60,89 га (Державний акт № 1- МК
№ 002178 від 04.05.1998р.);

- шламосховище № 2, площею 150 га
(Державний акт 1-МК № 001245 від 07.09.2001р.).

Відповідно до вимог Земельного кодексу
України в редакції від 25.10.2001
року,підприємства приватної форми
ласності можуть використовувати
земельні ділянки на праві власності
або за договором оренди.

Положення пункту 6 Розділу Х щодо
зобов'язання переоформити до 01 січня 2008
року право постійного користування
земельною ділянкою на право власності
або право оренди без відповідного
законодавчого, організаційного та
фінансового забезпечення визнано
таким, що не відповідає Конституції
України згідно з Рішенням
Конституційного суду від 22.09.2005 року №
5-рп/2005.

У зв'язку із цим право постійного
користування земельними ділянками,
набуте позивачем у встановленому
чинним законодавством порядку, не
втрачається та є чинним (висновки
Верховного суду України від 01.06.2012 р. та
постанова Верховного суду України від
26.09.2011р. № 6-14цс11).

Відповідно до статті 82 Земельного
кодексу України ТОВ «Миколаївський
глиноземний завод» було прийняте
рішення щодо оформлення права
власності на землю, що знаходиться у
користуванні позивача, шляхом
придбання землі за договором купівлі -
продажу.

На вимоги земельного законодавства,
позивач звернувся до голови
Миколаївської обласної державної
адміністрації з клопотанням про
надання дозволу на придбання у
власність (викуп) земельних ділянок за
рахунок земель, раніше наданих ВАТ
«Миколаївський глиноземний завод» та
ОП «Миколаївський глиноземний завод»
для розміщення та експлуатації
основних, підсобних і допоміжних
будівель та споруд підприємств іншої
промисловості загальною орієнтовною
площею 678.5515 га. у тому числі:

- в межах Галицинівської сільської
ради Жовтневого району Миколаївської
області - загальною площею 489.5515 га:

-під промисловий майданчик та два
автопід'їзди, розширення ДБМП (причал №
6,7) орієнтовно 306.9893 га;

-під шламосховище № 2 - орієнтовно 148.66
га;

-під розширення ДБМП (продовження
причалу № 31)- орієнтовно 7,1192 га;

-під матеріально-технічну базу та
адміністративно-побутові приміщення -

орієнтовно 6.37 га;

-під артезіанські свердловини -
орієнтовно 0.72 га;

-під тепловозо-вагонне депо станції
«Заводьска» - орієнтовно 2.27 га;

-під залізничну станцію «Заводська» -
орієнтовно 9.69 га;

-під під'їзну залізничну колію в межах
Жовтневого району - орієнтовно 7.733 га;

- в межах Лиманівської сільської
ради Жовтневого району Миколаївської
області - загальною орієнтованою
площею 189.0 га:

-під шламосховище № 1 - орієнтовно 189.0
га.

Миколаївською обласною державною
адміністрацією розглянуто звернення
ТОВ «Миколаївський глиноземний завод»
та видано розпорядження № 223 - р від
05.08.2013р. «Про надання дозволу ТОВ
«Миколаївський глиноземний завод» на
складання проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок у
власність шляхом викупу у межах
територій Галицинівської та
Лиманівської сільських рад Жовтневого
району Миколаївської області».

Відповідно до вищезазначеного
розпорядження позивачу було надано
дозвіл на складання проектів
землеустрою щодо відведення 16
земельних ділянок шляхом викупу для
розміщення,

та експлуатації основних, підсобних і
допоміжних будівель та споруд
загальною площею 678,5515 га та
розроблення технічної документації з
нормативної грошової оцінки вказаних
земельних ділянок.

На підставі розпорядження № 223-р.
ТОВ «Миколаївський глиноземний завод»
було укладено договір № 13/5-2/1/169-У від
13.05.2013 із спеціалізованою
землевпорядною організацією ПП
«Геохора» щодо підготовки необхідної
документації: проектів щодо відведення
земельних ділянок шляхом викуп) для
розміщення та експлуатації основних,
підсобних і допоміжних будівель та
споруд.

Як зазначено представниками позивача в
судовому засіданні станом на 01.04.2014
значна частина робіт з підготовки
проектів виконана.

Також в розпорядженні від 04.04.2014
року № 76-р зазначено що воно прийняте з
метою додаткового вивчення матеріалів.

Відповідно до ст. 43 Закону № 586 - XIV
дане визначення підстави не співпадає
з передбаченими підставами скасування
розпоряджень голів державних
адміністрацій.

Згідно з вищезазначеним, голова
обласної державної адміністрації
визнав розпорядження від 05.08.2013 р. № 223-р
таким, що втратило чинність, а не
скасував його.

Слід зазначити, що розпорядження від
05.08.2013 р. № 223-р не є нормативно-правовим
актом, а є актом індивідуальної дії
(індивідуальним актом) і стосуються
конкретних осіб та їхніх відносин.
Загальною рисою, яка відрізняє
індивідуальні акти управління, є їх
виражений правозастосовний характер.
Головною рисою таких актів є їхня
конкретність, а саме: чітке
формулювання конкретних юридичних
волевиявлень суб'єктами
адміністративного права, які видають
такі акти; розв'язання за їх допомогою
конкретних, а саме індивідуальних,
справ або питань, що виникають у сфері
державного управління: чітка
визначеність адресата - конкретної
особи або осіб; виникнення конкретних
адміністративно-правових відносин,
обумовлених цими актами.

Акти індивідуальної дії скасовуються,
а не визнаються такими, що втратили
чинність (п. 10.2. постанови Пленуму ВАСУ
від 20.05.2013 р. № 7).

Таким чином, визнання розпорядження
облдержадміністрації від 04.04.2014 року №
76-р таким, що втратило чинність, не
відповідає вимогам ч. 2 ст. 19
Конституції України та ч. З ст. 2 КАС
України в частині застосування тільки
способів, визначених Конституцією та
законами України.

З урахуванням наведених
конституційних та інших законодавчих
норм, місцеві державні адміністрації
не можуть скасовувати свої попередні
рішення, вносити до них зміни, якщо
відповідно до приписів цих рішень
виникли правовідносини, пов'язані з
реалізацією певних суб'єктивних прав
та охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно частини 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, обов'язок доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно з частиною 1 статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені нею судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Керуючись статтями 158, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Миколаївський
глиноземний завод» - задовольнити в
повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати
розпорядження голови Миколаївської
обласної державної адміністрації від
04.04.2014 року № 76-р «Про визнання таким, що
втратило чинність, розпорядження
голови облдержадміністрації від 05
серпня 2013 № 223-р.».

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Миколаївський
глиноземний завод» понесені ним судові
витрати (судовий збір) у сумі 73,08 грн.

Постанова набирає законної сили після
закінчення 10-денного строку з дня
проголошення/отримання постанови, якщо
протягом цього часу не буде подано
апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили постанови
за наслідками апеляційного
провадження.

Порядок та строки апеляційного
оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Апеляційна скарга подається до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через
Миколаївський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення встановлених строків
залишається без розгляду, якщо суд
апеляційної інстанції за заявою особи,
яка її подала, не знайде підстав для
поновлення строку.

Головуючий суддя
О. Ф. Середа