Справа № 816/3118/14
Суддя: Донець Л.О.
Дата ухвалення: 2014-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2014 р.Справа № 816/3118/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Донець Л.О.

Суддів: Бартош Н.С. , Мельнікової Л.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Полтавського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
18.08.2014р. по справі № 816/3118/14

за позовом Полтавського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів

до Товариства з обеженою
відповідальністю "Юнсон"

про стягнення санкцій та пені,

ВСТАНОВИЛА:

07.08.2014 року Полтавське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів (далі-позивач) звернулося до
суд з позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Юнсон"
(далі-відповідач) про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 23760,00 грн. та пеню за порушення
термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 1054,50 грн.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 18.08.2014 року
відмовлено в задоволенні позовних
вимог.

Відповідач не погодившись з рішенням
суду першої інстанції подав апеляційну
скаргу в якій просить скасувати
постанову першої інстанції та ухвалити
нову постанову,якою позов
задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт посилається на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального законодавства.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, перевіривши рішення суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що відповідно до поданої
державної звітності "Звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів за 2013 рік" від 12.03.2014 року
(форма № 10-ПІ) середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу відповідача складає
105 осіб з них: середньооблікова
кількість штатних працівників,яким
відповідно до чинного законодавства
встановлена інвалідність становить 3
особи. Графою "Кількість інвалідів -
штатних працівників,які повинні
працювати на робочих місцях, створених
відповідно до вимог ст..19 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів України"
передбачено чотири робочих місця для
осіб інвалідів (арк.с. 3).

Відмовляючи в задоволенні
адміністративного позову, суд першої
інстанції виходив з приписів Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів України".

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.18 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів України", підприємства,
установи,організації, фізичні особи,
які використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них
умови праці з урахуванням
індивідуальних програм реабілітації і
забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним
законодавством,надавати державній
службі зайнятості інформацію,
необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Згідно ч.ч. 1,2 ст.19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів України" ,для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів,фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих
місць для працевлаштування інвалідів
у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності
штатних працівників облікового
складу за рік, а якщо працює від 8 до 25
осіб, - у кількості одного робочого
місця.

Підприємства, установи,організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю,самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів
відповідно до нормативу,
встановленого частиною першою цієї
статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Частинами 1,2 ст.20 зазначеного вище
закону, передбачено,що підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів
менша, ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські
санкції, сума яких визначається в
розмірі середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві,
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичної особи, яка використовує
найману працю, за кожне робоче місце,
призначене для працевлаштування
інваліда і не зайняте інвалідом. Для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, на яких працює від 8
до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських
санкцій за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної
заробітної плати на відповідному
підприємстві, в установі, організації,
у тому числі підприємстві, організації
громадських організацій інвалідів, у
фізичної особи, яка використовує
найману працю. Положення цієї частини
не поширюється на підприємства,
установи і організації, що повністю
утримуються за рахунок коштів
державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені.
Пеня обчислюється виходячи з 120
відсотків річних облікової ставки
Національного банку України, що діяла
на момент сплати, нарахованої на
повну суму недоїмки за весь її строк.

На основі вищевказаної статті 19 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів України" та п.2.1
Розрахунку,наданого відповідачем,
кількість робочих місць, призначених
для забезпечення працевлаштування
інвалідів, відповідно до 4% нормативу
осіб складає 4 місця.

Як свідчать матеріали справи,
відповідачем протягом 2013 року до
Полтавського міського центру
зайнятості щомісячно подавалися
звітності "Інформація про попит на
робочу силу (вакансії)" за формою №3-ПН,
якими зазначалося про наявність
вакансій для категорії
громадян:інваліди.

Крім того, відповідно до листа
Полтавського міського центру
зайнятості від 24.06.2014 року №05-2866, графою
"Кількість відмов у працевлаштуванні
інвалідів",не зафіксовано факту
відмови у працевлаштуванні за 2013 рік,
особам-інвалідам з боку підприємства.

В своїй апеляційній скарзі позивач
зазначає,що відповідно до чинного
законодавства на
підприємство,установу,організацію
покладається обов'язок щодо
самостійного здійснення
працевлаштування інваліда,колегія
суддів вважає вказані доводи
необґрунтованими з наступних підстав.

Згідно положень ч.3 ст.18-1 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів України", державна служба
зайнятості здійснює пошук підходящої
роботи відповідно до рекомендацій
МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації
та знань, з урахуванням його побажань.

Аналізуючи викладені вище
норми,колегія суддів зазначає,що
самостійне здійснення
працевлаштування інваліда
роботодавцем має місце у випадках
прямого звернення особи з урахуванням
професії,умов праці та вимог до
кандидати встановлених на
підприємстві,установі,організації для
зайняття вільної вакансії.

На відповідача не покладається
обов'язок підбирати і
працевлаштовувати інвалідів на
створені робочі місця,а лише
створювати такі місця.

Колегія суддів,вважає,що судом першої
інстанції були вірно застосовані норми
чинного законодавства та належно дано
оцінку наявним у справі доказам, тому
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню,а рішення суду першої
інстанції скасуванню.

Відповідно ч.1 ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги. Суд
апеляційної інстанції може вийти за
межі доводів апеляційної скарги в разі
встановлення під час апеляційного
провадження порушень, допущених судом
першої інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Згідно до п.1 ч.1 ст. 198 КАС України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення,а постанову суду-без
змін.

Отже колегія суддів дійшла висновку, що
постанова суду першої інстанції не
підлягає скасуванню, а апеляційна
скарга - задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Полтавського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 18.08.2014р. по
справі № 816/3118/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Донець Л.О.Судді
Бартош Н.С. Мельнікова Л.В.