Справа № 642/76/14
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2014-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2014 р.Справа № 642/76/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Спаскіна О.А.

Суддів: Сіренко О.І. , Любчич Л.В.

за участю секретаря судового засідання
Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 21.08.2014р. по
справі № 642/76/14

за позовом ОСОБА_1

до Ленінського відділу Державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції

про визнання дій неправомірними та
скасування постанов,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 21 серпня 2014
року в задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Ленінського відділу
Державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції про визнання дій
неправомірними та скасування постанов
- відмовлено у повному обсязі

В апеляційній скарзі позивач просить
скасувати вказану постанову суду
першої інстанції та ухвалити нову,
якою повністю задовольнити позовні
вимоги. Скаржник зазначає, що приймаючи
зазначену постанову суд першої
інстанції дійшов до помилкових
висновків, які призвели до
неправильного вирішення справи,
неповно з'ясував всі обставини справи,
що мають значення при вирішенні спору,
не вірно застосував до спірних
правовідносин положення ч. 2 ст. 17
Закону України «Про виконавче
провадження», ч. 4 ст. 25 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", ч. 3 ст.106 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" та ст.159
Кодексу адміністративного судочинства
України щодо повноти та об'єктивності
розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув
справу в межах доводів апеляційної
скарги відповідно до вимог ст.195 КАС
України та керуючись ч.1 ст.41 КАС
України.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, доводи апеляційної скарги,
прийшла до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі міста Харкова на
підставі ст.25 Закону України "Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" та ст.106 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
виставлено вимоги до ОСОБА_1 (код
НОМЕР_1) №Ф123 від 05.04.2012р. (а.с.4) та №Ф357
від 05.09.2013р. (а.с.7), якими зобов'язано
позивача сплати єдиний внесок та
страхові внески у розмірі 979,59 грн. та
1738,80 грн. відповідно.

У зв'язку із тим, що ОСОБА_1 не сплатила
зазначені суми у добровільному порядку
протягом визначеного законом строку,
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі міста Харкова
звернулося до Ленінського відділу
Державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції.

На підставі вимог №Ф123 від 05.04.2012р.
відповідачем прийнято постанову про
відкриття виконавчого провадження
ВП№33174230 від 21.06.2012р., а у подальшому з
метою примусового виконання вимоги
було прийнято постанову про стягнення
боргу з пенсії ВП №33174230 від 20.06.2013р.,
постанову про внесення змін ВП№33174230
від 04.06.2014р. та постанову про закінчення
виконавчого провадження ВП №33174230 від
17.07.2014р.

На підставі вимоги №Ф357 від 05.09.2013р.
відповідачем прийнято постанову про
відкриття виконавчого провадження ВП
№40120122 від 10.10.2013р. У зв'язку із
несплатою позивачем боргу за вказаною
вимогою та з метою примусового
виконання вимоги відповідачем
прийнято постанову про стягнення боргу
з пенсії ВП №40120122 від 13.02.2014р.

Вважаючи свої права порушеними,
позивач звернувся до суду за їх
захистом.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідач, під час прийняття
оскаржуваних постанов, діяв на
підставі, у межами повноважень та у
спосіб визначений діючим
законодавством України.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
огляду на таке.

Згідно положень ч.4 ст.25 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 08.07.2010р. №
2464-VI (в редакції чинній на момент
прийняття вимог Управління Пенсійного
фонду України в Ленінському районі
міста Харкова), територіальний орган
Пенсійного фонду у порядку, за формою і
в строки, встановлені Пенсійним фондом
за погодженням з центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сферах
трудових відносин, соціального захисту
населення, надсилає платникам єдиного
внеску, які мають недоїмку, вимогу про
її сплату. Вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом. Платник єдиного
внеску зобов'язаний протягом десяти
робочих днів з дня надходження вимоги
про сплату недоїмки сплатити суми
недоїмки та штрафів разом з
нарахованою пенею.

Відповідно до п.8 ч.2 ст.17 Закону України
"Про виконавче провадження" від 21
квітня 1999 року №606-XIV, підлягають
виконанню державною виконавчою
службою виконавчі документи, зокрема,
рішення інших органів державної влади,
якщо їх виконання за законом покладено
на державну виконавчу службу.

Таким чином колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що вимоги про сплату
недоїмки є рішеннями Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі міста Харкова, як органу
державної влади, які були чинними на
момент пред'явлення їх до виконання, а
тому у відповідача не було жодних
підстав для неприйняття вказаних вимог
до виконання.

З приводу посилань позивача на
отримання оскаржуваних рішень
відповідача лише 23.06.2014р., колегія
суддів зазначає.

Як вбачається з матеріалів справи,
оскаржувані позивачем постанови
надсилалися на його адресу належним
чином (а.с. - 22-29).

Крім того, ОСОБА_1 звернулася до
відповідача із зверненням від 29.04.2014р.,
в якому просила надати їй вказані
постанови по виконавчим провадженням
ВП№33174230 та ВП№40120122. У відповідь на
вказане звернення, як встановлено
судовим розглядом, у телефонній
розмові позивача було повідомлено про
відсутність у відповідача коштів на
відправлення рекомендованої поштової
кореспонденції, а тому було
запропоновано забрати відповідь на
звернення та усі документи особисто.

Після неприбуття позивача до
приміщення відповідача для отримання
відповіді та рішень останнього,
відповідач 05.06.2014р. надіслав засобами
поштового зв'язку усі документи про які
просила ОСОБА_1 у своєму зверненні. На
підтвердження зазначеного факту,
відповідачем до матеріалів справи
додано список№3476 згрупованих поштових
відправлень від 05.06.2014р. (а.с.28) та
роздруківку on-line сервісу "Відстеження
пересилання поштових відправлень"
УДППЗ "Укрпошта"(а.с.29), з якої
вбачається, що кореспонденцію на ім'я
ОСОБА_1 було вручено 06.06.2014р. особисто
адресату.

Таким чином, матеріалами справи
підтверджується отримання позивачем
відповіді відповідача, разом із
копіями вимог Управління Пенсійного
фонду України в Ленінському районі
міста Харкова №Ф123 від 05.04.2012р. та №Ф357
від 05.09.2013р., постанови про відкриття
виконавчого провадження ВП№33174230 від
21.06.2012р., постанови про стягнення боргу
з пенсії ВП №33174230 від 20.06.2013р.,
постанови про відкриття виконавчого
провадження ВП №40120122 від 10.10.2013р.,
постанови про стягнення боргу з пенсії
ВП №40120122 від 13.02.2014р.

Натомість позивачем до матеріалів
справи не додано жодних доказів того,
що лист був вручений 23.06.2014р., про що
остання наполягає у своїй позовній
заяві та апеляційній скарзі .

Тому твердження позивача про отримання
оскаржуваних постанов лише 23.06.2014р. не
підтвердженні жодними належними та
допустимими доказами, у зв'язку із чим
колегія суддів критично ставиться до
таких посилань позивача.

Щодо посилань позивача на виключення
ч.ч.1-9 ст.106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", у зв'язку із чим, на думку
позивача, вимога №Ф357 від 05.09.2013р. не
може вважатися виконавчим документом,
а тому відповідачем безпідставно
відкрито виконавче провадження ВП
№40120122, колегія суддів зазначає.

З аналізу змісту вимоги №Ф357 від
05.09.2013р. вбачається, що дана вимога була
прийнята з посиланнями на ст.106 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" та
передбачала сплату позивачем
заборгованості зі сплати страхових
внесків.

Згідно положень розділу VIII "Прикінцеві
та перехідні положення" Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" дійсно були
виключенні положення ч.ч.1-9 ст.106 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування". Однак
колегія суддів зазначає, що подібні
зміни відбулися у зв'язку із
проведенням пенсійної реформи, а тому
вказані закони необхідно розглядати
системно та враховувати той факт, що
Закон України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" є
більш пізнім.

Так, згідно ст.1 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" передбачено, що страхові
внески - це кошти відрахувань на
соціальне страхування, збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування та страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, сплачені (які підлягають
сплаті) згідно із законодавством, що
діяло раніше; надходження від сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, що
спрямовуються на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування.

Із вказаного положення вбачається, що
законодавцем під терміном страхові
внески розуміється як усі платежі, що
підлягали сплаті раніше, тобто до
прийняття Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", так і єдиний
внесок, який запроваджений зазначеним
законом.

Згідно ст.1 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", єдиний внесок
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це
консолідований страховий внесок, збір
якого здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Крім того, виключаючи положення ч.ч.1-9
ст.106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" законодавцем передбачено
процедуру стягнення єдиного внеску, що
також є страховим внеском, а саме у ст.25
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування", в ч.4
якої зазначено, що вимога про сплату
боргу є виконавчим документом.

Згідно ст.67 Конституції України, кожен
зобов'язаний сплачувати податки і
збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Відповідно до проаналізованих
положень страхові внески, у тому числі
єдиний внесок, є загальнообов'язковими
платежами, у зв'язку із чим сплата таких
платежів є конституційним обов'язком
позивача.

На підставі викладеного колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що вимога про спалу боргу
№Ф357 від 05.09.2013р. відповідає вимогам
законодавства і відповідно до положень
ст.25 Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" є
виконавчим документом, що підлягає
виконанню державною виконавчою
службою на підставі п.8 ч.2 ст.17 Закону
України "Про виконавче провадження".

Щодо посилань позивача в апеляційній
скарзі про відкриття відповідачем
виконавчого провадження ВП №33174230 на
підставі неіснуючої вимоги про сплату
боргу №Ф123 від 05.05.2012р., колегія суддів
зазначає.

З матеріалів справи вбачається, що
вимога Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі міста
Харкова №Ф123 дійсно датована 05.04.2012р., а
не 05.05.2012р., як вказано у постанові про
відкриття виконавчого провадження ВП
№33174230 від 21.06.2012р. та постанові про
стягнення боргу з пенсії ВП №33174230 від
20.06.2013р.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем постановою про внесення
змін ВП №33174230 від 04.06.2014р. виправлено
вказану описку та зазначено дату -
05.04.2012р., що спростовують твердження
апелянта про відкриття відповідачем
виконавчого провадження ВП №33174230 на
підставі неіснуючої вимоги про сплату
боргу №Ф123.

Отже, доводи апеляційної скарги
позивача про порушення судом першої
інстанції під час розгляду справи
вимог ч. 2 ст. 17 Закону України «Про
виконавче провадження», ч. 4 ст. 25 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", ч. 3 ст.106 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" та норм
ст.159 Кодексу адміністративного
судочинства України щодо повноти та
об'єктивності розгляду справи
висновків суду не спростовують,
оскільки при розгляді справи суд
першої інстанції, відповідно до вимог
ст. 159 КАС України повно і всебічно, в
межах заявлених вимог, з'ясував дійсні
обставини справи, дав належну оцінку
наявним у справі доказам, правильно
вирішив питання щодо правовідносин,
зумовлених встановленими фактами, та
вирішив справу на підставі норм
матеріального права, які регулюють ці
правовідносини.

З огляду на вищевикладене, постанова
суду першої інстанції ухвалена з
дотриманням норм процесуального права,
у відповідності до вимог норм
матеріального права, тому колегія
суддів вважає, що підстав для її
скасування немає.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову чи ухвалу суду
- без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 21.08.2014р. по
справі № 642/76/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Спаскін
О.А.Судді(підпис) (підпис) Сіренко О.І.
Любчич Л.В. Повний текст ухвали
виготовлений 13.10.2014 р.