Справа № 818/1987/14
Суддя: П'янова Я.В.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 р.Справа № 818/1987/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: П'янової Я.В.

Суддів: Зеленського В.В. , Чалого І.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Відкритого акціонерного
товариства "Федеральна пасажирська
компанія" на постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
12.08.2014р. по справі № 818/1987/14

за позовом Відкритого
акціонерного товариства "Федеральна
пасажирська компанія"

до Сумського прикордонного загіна
Східного регіонального управління
Державної прикордонної служби України

про скасування постанови,

ВСТАНОВИЛА:

25.07.2014 року позивач, Відкрите
акціонерне товариство "Федеральна
пасажирська компанія", звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Сумського прикордонного загону
Державної прикордонної служби України
про скасування постанови Сумського
прикордонного загону від 27.06.2014 року №
7/14 про накладення штрафу у розмірі 8500
грн.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 12.08.14 року
по справі № 818/1987/14 у задоволенні
адміністративного позову відкритого
акціонерного товариства "Федеральна
пасажирська компанія" до Сумського
прикордонного загону Східного
регіонального управління Державної
прикордонної служби України про
скасування постанови від 27.06.2014 року №
7/14 про правопорушення, пов'язане зі
здійсненням перевізником міжнародних
пасажирських перевезень - відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду
першої інстанції, подав апеляційну
скаргу, в якій просить суд апеляційної
інстанції скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову постанову,
якою задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначив, що постанову винесено
з порушенням норм процесуального та
матеріального права.

Вказує, що мати неповнолітнього була
попереджена провідником про
можливість видалення з потягу у
випадку неправильного оформлення
документів на право перетину
державного кордону Російської
Федерації. Крім того, на думку позивача,
до ВАТ "Федеральна пасажирська
компанія" не можливо застосувати
положення Закону України "Про
відповідальність перевізників під час
здійснення міжнародних пасажирських
перевезень", оскільки згідно Угоди про
міжнародні пасажирські сполучення,
пасажир зобов'язаний дотримуватися
паспортно-адміністративні, митні та
інші правила. Додатково вказує, що
відповідачем під час притягнення
позивача до відповідальності, було
допущено процесуальні порушення.

Відповідно до ст. 197 КАС України дана
справа розглядається в порядку
письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши в межах
апеляційної скарги рішення суду першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
17.06.2014 року о 23 год. 30 хв. під час
здійснення прикордонного контролю
потягу № 16 сполученням "Ужгород-Москва"
у вагоні № 18 виявлено громадянина
України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (слідував у
супроводі матері ОСОБА_3), у якого під
час проходження паспортного контролю
були відсутні документи, необхідні для
перетину державного кордону України,
передбачені Угодою між Урядом
Російської Федерації та Урядом України
про безвізові поїздки громадян
Російської Федерації та України, а саме
- свідоцтво про народження.

17.06.2014 року інспектором прикордонної
служби ВПС "Конотоп" відносно ВАТ
"Федеральна пасажирська компанія"
складений протокол про правопорушення,
пов'язане зі здійсненням перевізником
пасажирських перевезень.

Постановою першого заступника
начальника Сумського прикордонного
загону Державної прикордонної служби
України від 27.06.2014 року № 7/14 про
правопорушення, пов'язане зі
здійсненням перевізником міжнародних
пасажирських перевезень, за
невиконання обов'язку перевірити
документи, необхідних для в'їзду до
держави прямування у осіб, які прямують
через державний кордон, що призвело до
спроби перевезення пасажира через
державний кордон України без
необхідних документів, до ВАТ
"Федеральна пасажирська компанія"
накладений штраф у розмірі 8500грн.

Не погодившись із вищезазначеною
постановою відповідача, позивач для
захисту своїх прав звернувся до суду з
адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що ВАТ
"Федеральна пасажирська компанія",
здійснюючи перевезення по території
України, є перевізником, а тому
Сумський прикордонний загін Східного
регіонального управління Державної
прикордонної служби України у
відповідності до вимог ст. 1 Закону
України "Про відповідальність
перевізників під час здійснення
міжнародних пасажирських перевезень"
обґрунтовано виніс постанову і
притягнув до відповідальності ВАТ
"Федеральна пасажирська компанія".

Таким чином суд першої інстанції
дійшов висновку про необхідність
відмови у задоволенні позовних вимог
позивача щодо скасування постанови
Сумського прикордонного загону від
27.06.2014 року № 7/14 про накладення штрафу у
розмірі 8500 грн.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 1 Закону
України "Про залізничний транспорт" та
постанови КМ України "Про затвердження
Статуту залізниць України" від 06.04.1998
року № 457, міжнародне залізничне
сполучення - перевезення пасажирів,
вантажів, багажу, вантажобагажу та
пошти між Україною та іноземними
державами.

Згідно Переліку пунктів пропуску
(пунктів контролю) через державний
кордон України, у межах яких
створюються або можуть створюватися
зони митного контролю, затвердженого
спільним наказом Державної митної
служби України, адміністрації
Державної прикордонної служби України
та Міністерства транспорту та зв'язку
України від 01.06.2005 року № 457/438/270 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 04.07.2005 року за № 710/10990,
залізничний пункт контролю через
державний кордон України має
категорію міжнародного.

На підставі п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України
"Про прикордонний контроль", перевізник
- будь-яка фізична або юридична особа,
яка здійснює на комерційній основі чи
за власний кошт діяльність із
перевезення пасажирів чи (та) вантажів
через державний кордон.

Відповідно до ст.22-1 Закону України "Про
залізничний транспорт" під час
перевезення у міжнародному
залізничному сполученні пасажир
зобов'язаний мати належним чином
оформлені документи, необхідні для
в'їзду до держави прямування, держав за
маршрутом слідування, та пред'явити їх
перевізникові на його вимогу.
Перевізник при перевезенні пасажира у
міжнародному залізничному сполученні,
крім обов'язків, передбачених статтею 22
цього Закону, зобов'язаний до початку
перевезення перевірити наявність у
пасажира документів, необхідних для
в'їзду до держави прямування, держав за
маршрутом слідування, та відмовити у
перевезенні пасажиру, який на його
вимогу не пред'явив необхідні
документи.

Згідно ст.1 Угоди між Урядом Російської
Федерації та Урядом України про
безвізові поїздки громадян Російської
Федерації та України від 16.01.1997 року,
затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України від 08.08.2007 року № 1034,
громадяни держави однієї сторони
можуть в'їжджати, виїжджати та
пересуватися територією держави іншої
сторони без віз з дотриманням правил
перебування і реєстрації, що діють в
цій державі, по документах, що
посвідчують особу і підтверджують
громадянство, зазначених у додатках 1
та 2 до цієї Угоди.

Згідно пункту 6 додатку № 2 до Угоди між
Урядом України і Урядом Російської
Федерації про безвізові поїздки
громадян України і Російської
Федерації встановлений перелік
документів для в'їзду, виїзду і
пересування територією України
громадян Російської Федерації, в якому,
зокрема, зазначено, що документом
громадянина України для в'їзду, виїзду,
перебування і пересування територією
Російської Федерації для дітей віком
до 16 років (за умови виїзду у супроводі
батьків (усиновлювачів), опікунів,
піклувальників або осіб, уповноважених
на це батьками (усиновлювачами),
опікунами, піклувальниками) є
свідоцтво про народження.

За невиконання обов'язку перевірити
перед початком перевезення пасажира у
міжнародному залізничному сполученні
наявність у нього документів,
зазначених у частині другій цієї
статті, що призвело до перевезення чи
спроби перевезення пасажира через
державний кордон України без
необхідних документів, перевізник несе
відповідальність, передбачену законом.

Як було встановлено судом першої
інстанції та знайшло своє
підтвердження під час апеляційного
перегляду, 17.06.2014 року під час
здійснення прикордонного контролю
потягу № 34 сполучення "Ужгород-Москва"
у вагоні № 18 виявлено громадянина
України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (слідував у
супроводі матері ОСОБА_3), у якого під
час проходження паспортного контролю
були відсутні документи, необхідні для
перетину державного кордону України.

Виходячи із положень вищевказаної
Угоди, у громадянина України ОСОБА_2
були відсутні документи, а саме:
свідоцтво про народження, необхідне
для перетину державного кордону та
документи необхідні для в'їзду до
держави прямування, а саме: до
Російської Федерації.

В порушення вимог Закону України "Про
відповідальність перевізників під час
здійснення міжнародних пасажирських
перевезень", залізниця не виконала
обов'язку щодо перевірки перед
початком міжнародного пасажирського
перевезення наявності у пасажира -
громадянина України ОСОБА_2 документів,
необхідних для в'їзду до держави
прямування, а саме до Російської
Федерації

Факт відсутності у гр. ОСОБА_3 на час
перетину кордону необхідних
документів додатково підтверджується
наявними в матеріалах справи
письмовими поясненнями вказаної особи
та провідника.

Статтею 1 Закону України "Про
відповідальність перевізників під час
здійснення міжнародних пасажирських
перевезень" встановлено, що
підприємства (їх об'єднання), установи,
організації, фізичні особи -
підприємці, які здійснюють міжнародні
пасажирські перевезення (далі -
перевізники), за невиконання обов'язку
перевірити перед початком
міжнародного пасажирського
перевезення наявність у пасажира
документів, необхідних для в'їзду до
держави прямування, транзиту, що
призвело до перевезення чи спроби
перевезення пасажира через державний
кордон України без необхідних
документів, несуть відповідальність у
вигляді штрафу від п'ятисот до однієї
тисячі неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян за кожного такого
пасажира, але не більше двадцяти тисяч
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян за одне перевезення.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції, що позивачем не були
виконані вимоги статті 22-1 Закону
України "Про залізничний транспорт" в
частині зобов'язання до початку
перевезення перевірити наявність у
пасажира документів, необхідних для
в'їзду до держави прямування, держав за
маршрутом слідування, та відмовити у
перевезенні пасажиру, який на його
вимогу не пред'явив необхідні
документи.

Стосовно посилання позивача на
неможливість застосування до нього
вимог Закону України "Про
відповідальність перевізників під час
здійснення міжнародних пасажирських
перевезень", колегія суддів зазначає
наступне.

У відповідності до преамбули Закону
України "Про відповідальність
перевізників під час здійснення
міжнародних пасажирських перевезень"
цей Закон відповідно до Протоколу про
попередження і припинення торгівлі
людьми, особливо жінками і дітьми, і
покарання за неї та Протоколу проти
незаконного ввозу мігрантів по суші,
морю і повітрю, що доповнюють Конвенцію
Організації Об'єднаних Націй проти
транснаціональної організованої
злочинності, Конвенції Ради Європи про
заходи щодо протидії торгівлі людьми
встановлює відповідальність
перевізників за невиконання обов'язку
перевірити перед початком
міжнародного пасажирського
перевезення наявність, але не
справжність, у пасажирів документів,
необхідних для в'їзду до держави
прямування, транзиту, що призвело до
перевезення чи спроби перевезення
пасажирів через державний кордон
України без необхідних документів, а
також визначає порядок застосування
цієї відповідальності.

Зазначений Закон прийнятий на підставі
міжнародно-правових актів, а саме:
Протоколу про попередження і
припинення торгівлі людьми, особливо
жінками і дітьми, і покарання за неї та
Протоколу проти незаконного ввозу
мігрантів по суші, морю і повітрю, що
доповнюють Конвенцію Організації
Об'єднаних Націй проти
транснаціональної організованої
злочинності, Конвенції Ради Європи про
заходи щодо протидії торгівлі людьми.

Стаття 7 ("Прикордонні заходи")
Конвенції Ради Європи про заходи щодо
протидії торгівлі людьми передбачає
наступне: без шкоди для міжнародних
зобов'язань стосовно вільного
пересування осіб Сторони будуть
посилювати, наскільки це можливо, такий
прикордонний контроль, який може бути
необхідним для запобігання й виявлення
торгівлі людьми; кожна Сторона вживає
законодавчих або інших відповідних
заходів для запобігання, наскільки це
можливо, використанню транспортних
засобів, які експлуатуються
комерційними перевізниками, для
вчинення правопорушень, визначених
згідно із цією Конвенцією; де це
доцільно й без шкоди для відповідних
міжнародних конвенцій такі заходи
включають запровадження обов'язку
комерційних перевізників, зокрема
будь-якої транспортної компанії або
власника чи оператора будь-якого
транспортного засобу, упевнитися, що
всі пасажири мають проїзні документи,
які вимагаються для в'їзду до
приймаючої держави; кожна Сторона
вживає необхідних заходів згідно зі
своїм внутрішнім законодавством для
забезпечення санкцій у випадках
порушення обов'язку, викладеного в
пункті 3 цієї статті; кожна Сторона
вживає таких законодавчих або інших
заходів, які можуть бути необхідними
згідно з внутрішнім законодавством
Сторони для відмови у в'їзді або
анулюванні віз особам, причетним до
здійснення правопорушень, визначених
згідно із цією Конвенцією.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів зазначає, що за таких обставин
будь-яка транспортна компанія
зобов'язана упевнитися, що всі пасажири
мають проїзні документи, необхідні для
в'їзду до приймаючої держави.

Аналогічна норма передбачена статтею 11
("Заходи прикордонного контролю")
Протоколу про попередження і
припинення торгівлі людьми, особливо
жінками і дітьми, і покарання за неї та
статтею 11 Протоколу проти незаконного
ввозу мігрантів по суші, морю і повітрю,
що доповнюють Конвенцію Організації
Об'єднаних Націй проти
транснаціональної організованої
злочинності, Конвенції Ради Європи про
заходи щодо протидії торгівлі людьми.

Вказані норми передбачають, що
відповідальність перевізника не
обмежується національними ліцензіями,
не залежить від країни, по території
якої здійснюється перевезення, а отже
колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
ВАТ "Федеральна пасажирська компанія",
здійснюючи перевезення по території
України, є перевізником.

Крім того, комерційний перевізник, у
тому числі будь-яка транспортна
компанія або власник чи водій
будь-якого транспортного засобу, де це
потрібно і без шкоди для відповідних
міжнародних конвенцій, зобов'язаний
упевнитися, що всі пасажири мають
проїзні документи, необхідні для в'їзду
до приймаючої держави.

Посилання позивача про складання
протоколу без участі представника
перевізника, а підписи проставлені не
провідником, колегія суддів
спростовує, оскільки протокол та
пояснення надані провідником вагону
№18 ОСОБА_6 на окремому аркуші містяться
в матеріалах справи, а протокол
складений в присутності провідника, та
після складання вручений особисто
провіднику, про що свідчить підпис
провідника.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем не надано суду жодного
належного доказу того, що підпис від
імені ОСОБА_6 вчинений іншою особою.

Також колегія суддів зазначає, що
позивачем ні до суду першої інстанції,
ні до суду апеляційної інстанції не
було надано належних та допустимих
доказів, які б свідчили про
обґрунтованість заявлених позовних
вимог.

Натомість, відповідач, будучи суб'єктом
владних повноважень та заперечуючи
проти позову, довів правовірність
прийняття оскаржуваного рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що Сумський прикордонний
загін Східного регіонального
управління Державної прикордонної
служби України у відповідності до
вимог ст. 1 Закону України "Про
відповідальність перевізників під час
здійснення міжнародних пасажирських
перевезень" обґрунтовано виніс
постанову і притягнув до
відповідальності ВАТ "Федеральна
пасажирська компанія".

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
Сумського окружного адміністративного
суду від 12.08.14 року по справі № 818/1987/14
відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а
тому відсутні підстави для її
скасування та задоволення апеляційних
вимог апелянта - позивача у справі.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч.
1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства "Федеральна
пасажирська компанія" залишити без
задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 12.08.2014р.
по справі № 818/1987/14 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)П’янова
Я.В.Судді(підпис) (підпис) Зеленський
В.В. Чалий І.С.