Справа № 810/5822/14
Суддя: Шевченко А.В.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в
адміністративній справі

09 жовтня 2014 року місто Київ
№ 810/5822/14

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Шевченко А.В.,
розглянувши позовну заяву та додані до
неї матеріали

за позовомгромадян ОСОБА_1, ОСОБА_2
доГенерального Прокурора України
Яреми Віталія Григоровичапровизнання
протиправною бездіяльність та
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

08.10.2014 до Київського окружного
адміністративного суду звернулися
громадяни ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з позовом до
Генерального прокурора України Яреми
Віталія Григоровича про визнання
протиправною бездіяльність та
зобов'язання вчинити певні дії.

В позовних вимогах позивачі просили
суд визнати протиправною
бездіяльність Генерального Прокурора
України Яреми Віталія Григоровича щодо
не вирішення заяв громадян ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 по притягненню до
відповідальності посадових осіб
Генеральної прокуратури України
ОСОБА_22, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та прокурора
Київської області ОСОБА_23 та
зобов'язати їх вирішити.

Відповідно до пункту 4 частини першої
статті 107 Кодексу адміністративного
судочинства України, суддя після
одержання позовної заяви з'ясовує, чи
належить позовну заяву розглядати у
порядку адміністративного
судочинства.

Згідно з частиною другою статті 107
Кодексу адміністративного судочинства
України, суддя відкриває провадження в
адміністративній справі на підставі
позовної заяви, якщо відсутні підстави
для повернення позовної заяви,
залишення її без розгляду чи відмови у
відкритті провадження у справі.

З огляду на приписи вказаної правової
норми, розглянувши позовну заяву та
додані до неї матеріали, суддя дійшов
висновку про те, що цей позов не
підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства з таких
підстав.

Як вбачається з позовної заяви, до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань згідно судових рішень
відповідно до повідомлень позивачів
про такі кримінальні правопорушення,
які вони подавали до органів
прокуратури, починаючи з лютого 2008 року
і на даний час, внесені відомості до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань, а саме:

- кримінальне провадження №
0000106 про кримінальні
правопорушення експерта ОСОБА_6, (заява
позивачів з повідомленням про
кримінальні правопорушення експерта
ОСОБА_6 відповідно до статей 94, 95, 97
Кримінально-процесуального кодексу
України в редакції 1960 року, яка була
подана 07.02.2010);

- кримінальне провадження №
20000104 про кримінальні
правопорушення слідчого прокуратури
Бородянського району Київської
області ОСОБА_7 (заява позивачів з
повідомленням про кримінальні
правопорушення експерта ОСОБА_6
відповідно до статей 94, 95, 97
Кримінально-процесуального кодексу
України в редакції 1960 року, яка була
подана 20.06.2011);

- кримінальне провадження №
0000011 про кримінальні
правопорушення слідчого прокуратури
міста Ірпеня Київської області ОСОБА_8
(заява позивачів з повідомленням про
кримінальні правопорушення експерта
ОСОБА_6 відповідно до статей 94, 95, 97
Кримінально-процесуального кодексу
України в редакції 1960 року, яка була
подана 20.06.2011);

- кримінальне провадження №
0000010 про кримінальні
правопорушення помічника прокурора
міста Ірпеня Київської області ОСОБА_9
(заява позивачів з повідомленням про
кримінальні правопорушення експерта
ОСОБА_6 відповідно до статей 94, 95, 97
Кримінально-процесуального кодексу
України в редакції 1960 року, яка була
подана 06.08.2011);

- кримінальне провадження №
0000121 про кримінальні
правопорушення прокурорів, слідчих
органів прокуратури та міліції, а саме:

прокурора міста Ірпеня Київської
області ОСОБА_10;

заступника прокурора міста Ірпеня
Київської області ОСОБА_24;

помічника прокурора міста Ірпеня
Київської області ОСОБА_9;

помічника прокурора міста Ірпеня
Київської області ОСОБА_11;

слідчого прокуратури міста Ірпеня
Київської області ОСОБА_8;

слідчого прокуратури міста Ірпеня
Київської області ОСОБА_25;

слідчого прокуратури міста Ірпеня
Київської області ОСОБА_26;

прокурора міста Ірпеня Київської
області ОСОБА_27;

експерта бюро судових експертиз
ОСОБА_6;

щодо посадових осіб прокуратури
Київської області:

прокурора Київської області ОСОБА_28;

заступника прокурора Київської
області ОСОБА_29;

заступника прокурора Київської
області ОСОБА_30;

першого заступника прокурора
Київської області ОСОБА_31;

начальника відділу ОСОБА_32;

заступника прокурора Київської
області ОСОБА_23;

слідчого прокуратури Київської
області ОСОБА_33;

начальника управління ОСОБА_34;

слідчого прокуратури Київської
області ОСОБА_35;

щодо слідчих Ірпінського МВ ГУ МВС
України в Київській області:

слідчого Ірпінського МВ ГУ МВС України
в Київській області ОСОБА_19;

слідчого Ірпінського МВ ГУ МВС України
в Київській області ОСОБА_20;

слідчого Ірпінського МВ ГУ МВС України
в Київській області ОСОБА_21

Оскільки права позивачів не були
захищені від даних порушень, останні
були змушені звернутися за захистом,
зокрема, до Генеральної прокуратури
України.

Отже, позивач просив суд визнати
протиправною бездіяльність
Генерального Прокурора України Яреми
Віталія Григоровича щодо не вирішення
заяв громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по
притягненню до відповідальності (в
тому числі і кримінальної) посадових
осіб Генеральної прокуратури України
ОСОБА_22, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та прокурора
Київської області ОСОБА_23, які
протиправно створюють перепони в
розслідуванні кримінальних справ.

Відповідно до статті 55 Конституції
України, кожному гарантується право на
оскарження в суді рішень, дій чи
бездіяльності органів державної влади,
органів місцевого самоврядування,
посадових і службових осіб.

Саме в запровадженні механізму
реального захисту громадянами своїх
прав у суді полягає здійснення функцій
правової держави та її утвердження як
такої.

При вирішенні питання про визначення
судової юрисдикції щодо вирішення
справ за скаргами (позовними заявами)
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності органів досудового
розслідування чи прокурора під час
досудового розслідування, суд виходить
з наступного.

Відповідно до частини другої статті 4
Кодексу адміністративного судочинства
України, до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

При визначенні судової юрисдикції щодо
вирішення справи необхідно виходити з
характеру спірних правовідносин, прав
та інтересів, за захистом яких
звернулися позивачі, суб'єктного
складу сторін, предмета спірних
правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно зі статтею 17 Кодексу
адміністративного судочинства
України, юрисдикція адміністративних
судів поширюється на публічно-правові
спори, зокрема, спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

За змістом пункту 1 частини першої
статті 3 Кодексу адміністративного
судочинства України, справа
адміністративної юрисдикції (далі -
адміністративна справа) - переданий на
вирішення адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

З аналізу вказаних норм вбачається, що
публічно-правовим спором за Кодексом
адміністративного судочинства України
є не будь-який публічно-правовий спір, а
лише той, який випливає із здійснення
суб'єктом владних повноважень своїх
владних управлінських функцій.

Відповідно до частини першої статті 1
Закону України «Про звернення
громадян», громадяни України мають
право звернутися до органів державної
влади, місцевого самоврядування,
об'єднань громадян, підприємств,
установ, організацій незалежно від
форм власності, засобів масової
інформації, посадових осіб відповідно
до їх функціональних обов'язків із
зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Згідно з пунктом 1 частини першої
статті 19 Закону України «Про звернення
громадян», органи державної влади і
місцевого самоврядування,
підприємства, установи, організації
незалежно від форм власності,
об'єднання громадян, засоби масової
інформації, їх керівники та інші
посадові особи в межах своїх
повноважень зобов'язані об'єктивно,
всебічно і вчасно перевіряти заяви чи
скарги

Суд бере до уваги те, що, зокрема, органи
прокуратури під час перевірки заяв чи
скарг та їх вирішення в кримінальному
проваджені, виконують не владні
управлінські функції, а владні
процесуальні функції.

Ураховуючи приписи Кодексу
адміністративного судочинства
України, такі спори не випливають із
здійснення суб'єктом владних
повноважень своїх владних
управлінських функцій, а тому не
належать до юрисдикції
адміністративних судів.

При цьому, Глава 26 Кримінального
процесуального кодексу України від
13.04.2012 № 4651-ІV передбачає оскарження
рішень, дій чи бездіяльності під час
досудового розслідування.

Згідно з вимогами частин першої статті
1 Кримінального процесуального кодексу
України від 13.04.2012 № 4651-ІV (зі змінами та
доповненнями), порядок кримінального
провадження на території України
визначається лише кримінальним
процесуальним законодавством України.

Відповідно до частини першої статті 2
Кримінального процесуального кодексу
України від 13.04.2012 № 4651-ІV, завданнями
кримінального провадження є захист
особи, суспільства та держави від
кримінальних правопорушень, охорона
прав, свобод та законних інтересів
учасників кримінального провадження, а
також забезпечення швидкого, повного
та неупередженого розслідування і
судового розгляду з тим, щоб кожний, хто
вчинив кримінальне правопорушення, був
притягнутий до відповідальності в міру
своєї вини, жоден невинуватий не був
обвинувачений або засуджений, жодна
особа не була піддана необґрунтованому
процесуальному примусу і щоб до
кожного учасника кримінального
провадження була застосована належна
правова процедура.

Отже, кримінальне провадження - це
досудове розслідування і судове
провадження, процесуальні дії у зв'язку
із вчиненням діяння, передбаченого
законом України про кримінальну
відповідальність.

У зв'язку з цим необхідно зазначити, що
захист прав і свобод людини не може
бути надійним без надання їй
можливості при кримінальному
провадженні права оскаржити до суду
рішення, дії чи бездіяльності органів
досудового розслідування чи прокурора
під час досудового розслідування. Але
таке оскарження рішень, дій чи
бездіяльності під час досудового
розслідування може здійснюватися у
порядку, встановленому Кримінальним
процесуальним кодексом України від
13.04.2012 № 4651-ІV, оскільки діяльність
посадових осіб, як і діяльність суду,
має свої особливості, не належить до
сфери управлінської діяльності і не
може бути предметом оскарження в
порядку, визначеному Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Рішення, дії чи бездіяльність слідчого
або прокурора, які можуть бути
оскаржені під час досудового
розслідування, та право на оскарження
врегульовані статтею 303 Кримінального
процесуального кодексу України від
13.04.2012 № 4651-ІV.

Відповідно до частини першої статті 304
Кримінального процесуального кодексу
України від 13.04.2012 № 4651-ІV, скарги на
рішення, дії чи бездіяльність слідчого
чи прокурора, передбачені частиною
першою статті 303 цього Кодексу, можуть
бути подані особою протягом десяти
днів з моменту прийняття рішення,
вчинення дії або бездіяльності. Якщо
рішення слідчого чи прокурора
оформлюється постановою, строк подання
скарги починається з дня отримання
особою її копії.

Крім того, у відповідності до вимог
статті 306 Кримінального процесуального
кодексу України від 13.04.2012 № 4651-ІV,
скарги на рішення, дії чи бездіяльність
слідчого чи прокурора розглядаються
слідчим суддею місцевого суду згідно з
правилами судового розгляду,
передбаченими статтями 318 - 380 цього
Кодексу, з урахуванням положень цієї
глави.

Таким чином, спірні відносини, які
виникають між заявниками та органами
досудового розслідування чи прокурора
під час досудового розслідування, не є
управлінськими, а повноваження цих
органів та їхніх посадових осіб щодо
порядку прийняття заяв, повідомлень
про вчинене кримінальне
правопорушення та їх розгляду
регламентовані Кримінальним
процесуальним кодексом України,
зокрема статтею 214 Кримінального
процесуального кодексу України від
13.04.2012 № 4651-ІV.

Крім того, захист прав заявника, з
урахуванням обов'язковості дотримання
вимог частини третьої статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, вимагав би від
адміністративного суду, до якого
надійшла заява, перевірити, чи містить
звернення викладені ознаки суспільно
небезпечного діяння, встановленого
Кримінальним кодексом України,
відповідність заяви вимогам статті 214
Кримінального процесуального кодексу
України від 13.04.2012 № 4651-ІV, дотримання
відповідачем інших приписів,
установлених Кримінальним
процесуальним кодексом України.

Адміністративний суд не має
повноважень на здійснення такої
перевірки та на відновлення порушених
у рамках кримінального процесу прав
заявника.

Тобто, позивачі, звертаючись до суду,
прагнуть захисту своїх прав шляхом
притягнення до відповідальності осіб,
які порушують їх права на об'єктивне і
неупереджене розслідування
кримінальних правопорушень.

Відповідно до пункту 2 частини третьої
статті 17 Кодексу адміністративного
судочинства України, юрисдикція
адміністративних судів не поширюється
на публічно-правові справи, що належить
вирішувати в порядку кримінального
судочинства.

Згідно з вимогами пункту 1 частини
першої статті 109 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суддя відмовляє у відкритті
провадження в адміністративній справі
лише, якщо заяву не належить розглядати
в порядку адміністративного
судочинства.

Відповідно до пункту 3 частини першої
статті 7 Закону України від 08.07.2011
№ 3674-VI «Про судовий збір», сплачена
сума судового збору повертається за
ухвалою суду в разі відмови у відкритті
провадження у справі.

Керуючись статтями 2, 5, 18, 107, 109, 160, 165
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В :

1. Відмовити у відкритті
провадження у справі за позовом
громадян ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
Генерального Прокурора України Яреми
Віталія Григоровича про визнання
протиправною бездіяльність та
зобов'язання вчинити певні дії.

2. Роз'яснити, що відповідно до
частини п'ятої статті 109 Кодексу
адміністративного судочинства
України, повторне звернення тієї ж
особи до адміністративного суду з
таким самим адміністративним позовом,
щодо якого постановлено ухвалу про
відмову у відкритті провадження, не
допускається.

3. Повернути з Державного бюджету
України на користь громадянки ОСОБА_1
понесені судові витрати в розмірі 70
(сімдесят) гривень 00 копійок згідно
квитанції № 2 від 04.10.2014.

4. Копію ухвали разом із позовною
заявою та усіма доданими до неї
матеріалами надіслати особі, яка
подала позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили в порядку,
встановленому статтею 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд.

Згідно з частиною третьою статті 186
Кодексу адміністративного судочинства
України, апеляційна скарга на ухвалу
суду першої інстанції подається
протягом п'яти днів з дня проголошення
ухвали. У разі якщо ухвалу було
постановлено в письмовому провадженні
або згідно з частиною третьою статті
160 цього Кодексу, або без виклику
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п'яти днів з
дня отримання копії ухвали.

Суддя
Шевченко А.В.