Справа № 872/17096/13
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2014 рокусправа № 180/1932/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Чередниченко В.Є.

суддів: Коршуна
А.О. Панченко О.М.

за участю секретаря судового
засідання: Яковенко О.М.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.
Дніпропетровську адміністративну
справу за апеляційною скаргою
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань в м. Марганці
Дніпропетровської області на
постанову Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 11
листопада 2013 року у справі №180/1932/13-а за
позовом ОСОБА_1 до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в м. Марганці
Дніпропетровської області про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 17 липня 2013 року звернувся до
суду з позовом до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в м. Марганці
Дніпропетровської області, в якому
просить:

- визнати протиправними дії
відповідача по виплаті позивачу
щомісячних страхових платежів за
період з 01.06.2012 року по 01.07.2013 року у
меншому розмірі ніж це передбачено
законом;

- стягнути з відповідача на
користь позивача заборгованість по
щомісячних страхових платежах за
період з 01.06.2007 року по 01.07.2013 року в сумі
15 765 грн.;

- зобов'язати відповідача з 01.01.2013
року нараховувати та виплачувати
позивачу щомісячні страхові виплати в
розмірі встановленому статтею 1197
Цивільного Кодексу України до зміни
обставин, що тягнуть перерахунок
страхових виплат.

В обґрунтування своїх вимог
позивач зазначає, що розмір страхових
виплат повинен був обчислюватись
відповідно до положень статті 1197
Цивільного Кодексу України, виходячи з
п'ятикратного розміру мінімальної
заробітної плати, а не згідно з
положеннями Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", як це зроблено
відповідачем.

Постановою Марганецького міського
суду Дніпропетровської області від 11
листопада 2013 року позов задоволено.

Постанова суду мотивована тим, що
положення статті 29 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" у даному випадку є
загальними, а отже застосуванню
підлягають спеціальні норми
відповідних законів, зокрема Закону
України «Про державний бюджет
України», положення статті 1197
Цивільного Кодексу України.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції відповідач оскаржив
її до апеляційного суду з підстав
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
відповідач призначивши та виплачуючи
позивачу грошові кошти у вигляді
страхових виплат у своїй діяльності
керується Законом України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", який є спеціальним
нормативно-правовим актом. Крім того, в
доводах апеляційної скарги відповідач
вказує на те, що предметом позову з яким
звернувся позивач до суду складає
матеріально-правова вимога, а не
публічно-правовий спір у сфері
публічно-правових відносин,
пов'язаного з діяльністю органів
державної влади.

Просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову, якою у задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, обговоривши доводи апеляційної
скарги дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Встановлені обставини справи свідчать
про те, що позивач з 1978 року працював в
ПАТ "Марганецький ГЗК" на посаді водія,
де отримав професійне захворювання,
про що було складено Акт форми П-4.

На підставі вказано акта, позивач
пройшов медичний огляд в
медико-соціальній експертній комісії,
яка висновком встановила втрату
професійної працездатності у розмірі
45% та визнала його інвалідом 3-ї групи.

На підставі вказаних обставин позивачу
призначено страхові виплати
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" з урахуванням виданої
ВАТ "Марганецький ГЗК" довідки про
середню заробітну плату.

03 липня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
відповідача з заявою про перерахунок
та виплату страхових виплат з
урахуванням положень статті 1197
Цивільного Кодексу України з 1 червня
2012 року по 1 липня 2013 року включно (а.с.5).

Листом від 08.07.2013 року №557/04 відповідач
повідомив позивача про те, що
перерахунок та виплата страхових
виплат здійснюється на підставі
положень Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", а підстави для
застосування положень статі 1197
Цивільного кодексу України відсутні
(а.с.6-7).

Законність дій відповідача щодо
відмови позивачу у перерахунку та
виплаті страхових виплат в розмірі
встановленому статтею 1197 Цивільного
кодексу України є предметом спору
переданого на вирішення суду.

Суд апеляційної інстанції
проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права при винесенні
оскарженої постанови, виходить з
наступного.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частини першої статті 4
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (далі Закон України
№1105) законодавство про страхування від
нещасного випадку складається із Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, цього Закону,
Кодексу законів про працю України,
Закону України "Про охорону праці" та
інших нормативно-правових актів.

Частиною першою статті 34 Закону
України №1105 установлено, що сума
щомісячної страхової виплати
встановлюється відповідно до ступеня
втрати професійної працездатності та
середньомісячного заробітку, що
потерпілий мав до ушкодження здоров'я.

Сума щомісячної страхової виплати не
повинна перевищувати
середньомісячного заробітку, що
потерпілий мав до ушкодження здоров'я.

У той же час, згідно зі змістом статті
1197 Цивільного кодексу України розмір
втраченого фізичною особою внаслідок
каліцтва або іншого ушкодження
здоров'я заробітку (доходу), що підлягає
відшкодуванню, визначається у
відсотках від середнього місячного
заробітку (доходу), який потерпілий мав
до каліцтва або іншого ушкодження
здоров'я, з урахуванням ступеня втрати
потерпілим професійної
працездатності, а за її відсутності -
загальної працездатності. Якщо
середньомісячний заробіток (дохід)
потерпілого є меншим від п'ятикратного
розміру мінімальної заробітної плати,
розмір втраченого заробітку (доходу)
обчислюється виходячи з п'ятикратного
розміру мінімальної заробітної плати.

Ураховуючи, що в цьому випадку
спеціальним нормативно-правовим актом,
який регулює спірні відносини, є саме
Закон №1105, а не Цивільний кодекс
України, суд апеляційної інстанції
зробив висновок про помилковість
застосування судом першої інстанції
норм статті 1197 Цивільного кодексу
України для визначення розміру
середньомісячного заробітку, з
урахуванням якого призначаються
страхові виплати.

Щодо доводів апеляційної скарги
відносно того, що цей спір не належить
розгляду в порядку адміністративного
судочинства, оскільки не має
публічно-правових ознак, суд
апеляційної інстанції вважає за
необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України справа адміністративної
юрисдикції - це переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

За приписами частини 2 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
до адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Частиною 2 статті 4 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
всі публічно-правові спори, крім
спорів, для яких законом встановлений
інший порядок судового вирішення.

Згідно зі статтею 15 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" страхування від
нещасного випадку здійснює Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків - некомерційна самоврядна
організація, що діє на підставі
статуту, який затверджується її
правлінням.

Статтею 14 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування встановлено, що
страхові фонди є органами, які
здійснюють керівництво та управління
окремими видами загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
провадять збір та акумуляцію страхових
внесків, контроль за використанням
коштів, забезпечують фінансування
виплат за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням та
здійснюють інші функції згідно з
затвердженими статутами.

Відповідно до приписів статті 35 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків розглядає справи про
страхові виплати.

Цей спір виник з приводу реалізації
компетенції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у сфері управління
та стосовно виконання покладених на
нього обов'язків.

Враховуючи, що в цьому випадку
оскаржуються дії органу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Марганці
Дніпропетровської області з приводу
перерахунку страхових виплат
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", то такий спір належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції зробив висновок про те, що
судом першої інстанції було порушено
норми матеріального права, що призвело
до неправильного вирішення справи, та в
силу статті 202 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є підставою для скасування
судового рішення та прийняття нового.

Керуючись: пунктом 3 частини 1 статті 198,
статтями 205, 207 КАС України,
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в м. Марганці
Дніпропетровської області -
задовольнити.

Постанову Марганецького міського
суду Дніпропетровської області від 11
листопада 2013 року у справі №180/1932/13-а -
скасувати та прийняти нову постанову,
якою у задоволенні позову ОСОБА_1
відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови
виготовлений 03 жовтня 2014 року.

Головуючий:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун

Суддя:
О.М. Панченко