Справа № 2а-3272/12/1470
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2014-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2а-3272/12/1470

Категорія: 10.4.1 Головуючий в 1 інстанції:
Устинов І. А.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Кравця О.О.,
Шеметенко Л.П.

за участю секретаря судового засідання
- Тутової Л.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Центрального районного центру
зайнятості м. Миколаєва на постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 26 жовтня 2012
року по справі за адміністративним
позовом Центрального районного центру
зайнятості м. Миколаєва до ОСОБА_1 про
стягнення сум виплаченої допомоги по
безробіттю, -

ВСТАНОВИВ

Центральний районний центр зайнятості
м. Миколаєва подав апеляційну скаргу на
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 26 жовтня 2012
року, в якій, з посиланням на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права,
просить, скасувати оскаржену постанову
та ухвалити нову, якою задовольнити
адміністративний позов в повному
обсязі.

Постановою від 26 жовтня 2012 року
Миколаївський окружний
адміністративний суд відмовив у
задоволенні адміністративного позову
Центрального районного центру
зайнятості м. Миколаєва до ОСОБА_1 про
стягнення нарахованої та виплаченої
допомоги по безробіттю в розмірі 814,02
грн.

ОСОБА_1 письмових заперечень на
апеляційну скаргу не надав.

Ухвалюючи постанову про відмову у
задоволенні адміністративного позову
суд першої інстанції встановив, що 04
листопада 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
Центрального районного центру
зайнятості м. Миколаєва з заявою про
надання статусу безробітного (а.с. 25). 04
листопада 2011 року ОСОБА_1 наданий
статус безробітного.

Відповідно до приписів абз. 3 п. 2
Порядку реєстрації, перереєстрації та
ведення обліку громадян, які шукають
роботу, і безробітних, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 14 лютого 2007 року № 219, Згідно
ОСОБА_1. заповнив картку № 00001 (а.с.
23-24).

Також суд першої інстанції встановив,
що після проведення перевірки позивач
склав акт розслідування страхового
випадку та обґрунтованості виплати
матеріального забезпечення від 16
березня 2012 року № 37 (а.с.10), відповідно
до якого ОСОБА_1 працював на ТОВ
«Порт-Сервіс» на підставі договорів
підряду (а. с. 12-14) в червні, липні,
вересні 2011 року та отримував заробітну
плату (а.с. 15-17).

Суд першої інстанції не прийняв доводи
позивача з приводу того, що не
повідомлення ОСОБА_1 про здійснення
трудової діяльності по
цивільно-правовим договорам, укладеним
ТОВ «Порт-Сервіс», призвело до зайвої
виплати допомоги по безробіттю,
оскільки стаття 22 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» визначає право
застрахованої особи, визнаної у
встановленому порядку безробітною на
отримання допомоги по безробіттю не
зважаючи на кількість відпрацьованого
часу, що передували початку безробіттю.
Відпрацьований час, або його
відсутність, що передували початку
безробіттю, має значення тільки для
розрахунку розміру допомоги по
безробіттю, що встановлено ст. 23 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття».

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов висновку, що незалежно від того,
чи були подані до РЦЗ угоди на
виконання робіт, відповідачу все одно
виплачувалась би допомога по
безробіттю. При цьому суд першої
інстанції зауважив, що не повідомивши
РЦЗ про наявність трудового стажу,
ОСОБА_1, погіршив своє матеріальне
становище, оскільки сума виплат на
допомогу по безробіттю, нарахована
відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» є більшою ніж згідно ч. 2 ст.
22 цього Закону. Зазначене також
підтверджено представником позивача у
судовому засіданні, яке відбулось 16
жовтня 2012 року, який підтвердив, що
ненадання ОСОБА_1 відомостей про
перебування в трудових відносинах з
ТОВ «Порт-Сервіс» не вплинуло на факт
виплати йому допомоги по безробіттю.

Норми, на які посилається позивач в
обґрунтування заявлених позовних
вимог містять лише загальні положення
без прямих посилань на наявність
порушення зі сторони відповідача.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення
представника апелянта, розглянувши та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
в межах доводів апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга не може бути задоволена.

Апеляційний суд встановив, що суд
першої інстанції повно та всебічно
дослідив та оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив правову природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги стосуються
лише не надання відповідачем, при
отриманні статусу безробітного, копій
цивільно-правових договорів про
виконання робіт (надання послуг). При
цьому апелянт не заперечує
встановленого судом першої інстанції
факту наявності у відповідача права на
отримання допомоги по безробіттю, у
розмірі відповідно до вимог ч. 2 ст. 22
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття».

Апеляційний суд погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
незалежно від того, чи були подані до
РЦЗ угоди на виконання робіт,
відповідачу все одно виплачувалась би
допомога по безробіттю, оскільки
відсутність відомостей про
перебування відповідача в трудових
відносинах з ТОВ «Порт-Сервіс» не
впливає на факт виплати йому допомоги
по безробіттю.

Також апеляційний суд вважає за
необхідне зазначити, що відповідно до
наданих позивачем копій наказів (а.с.
21-22), ОСОБА_1 перебував на обліку як
безробітний в період з 04 листопада 2011
року по 20 грудня 2011 року, та був знятий з
обліку 20 грудня 2011 року у зв'язку з
невідвідуванням центру зайнятості
протягом 30 і більше календарних днів
без поважних причин після закінчення
встановленого строку відвідування
відповідно до п.п.13 п. 1 ст. 31 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» та абз. 4 п. п. 2 п. 20
Порядку надання допомоги по
безробіттю, у тому числі одноразової її
виплати для організації безробітними
підприємницької діяльності,
затвердженого Міністерства праці та
соціальної політики України від 20.11.2000
року № 307, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 14.12.2000 р.
за № 915/5136

16 березня 2012 року посадовою особою
позивача проведена перевірка
достовірності страхових випадків та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття», за наслідками
якої складений акт № 37 від 16 березня 2012
року (а.с. 10-11).

Відповідно до зазначеного акту
позивачем виявлений факт не подання
ОСОБА_1 документів щодо набутого стажу
(роботи) до звернення відповідача із
заявою про надання статусу
безробітного.

Недостовірність даних встановлена при
здійсненні перевірки відповідно п. 5 ч. 2
ст. 12 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» та Порядку розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплати матеріального забезпечення
безробітним, затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України № 60/62 від 13 лютого 2009
року, зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України за № 232/16248 12 березня 2009
року.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Відповідно до ст. 70 КАС України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень.

Докази, одержані з порушенням закону,
судом при вирішенні справи не беруться
до уваги.

Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Посилаючись на встановлення
факту не надання даних, центр
зайнятості не надав ні до суду першої
інстанції, ні до суду апеляційної
інстанції рішення керівника центру
зайнятості про проведення перевірки,
як то передбачено п. 3 Порядку
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення безробітним,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України №
60/62 від 13 лютого 2009 року, зареєстрованим
в Міністерстві юстиції України за №
232/16248 12 березня 2009 року.

При цьому, відповідно до п. 2
Порядку розслідування страхових
випадків та обґрунтованості виплат
матеріального забезпечення
безробітним, затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України, Державної податкової
адміністрації України від 13.02.2009, №
60/62/7-1, проведення перевірки
достовірності даних, які є підставою
для надання особі статусу безробітної
та виплати їй матеріального
забезпечення, передбачено лише під час
реєстрації особи безробітною та
протягом періоду її перебування на
обліку як безробітної.

Таким чином, заявляючи вимоги про
стягнення неправомірно виплаченої
допомоги по безробіттю, центр
зайнятості послався на докази, які
отримані ним з порушенням чинного
законодавства, в ході проведення
перевірки з порушенням встановленого
Порядку, та без надання пояснень та
відповідних доказів щодо неможливості
проведення відповідних перевірок під
час реєстрації відповідача як
безробітного та протягом перебування
відповідача на обліку в центрі
зайнятості.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Суб'єкт владних повноважень
повинен подати суду всі наявні у нього
документи та матеріали, які можуть бути
використані як докази у справі, проте
недобросовісне виконання суб'єктом
владних повноважень - позивачем своїх
прав та обов'язків не може бути
підставою для збирання доказів за
ініціативою суду, оскільки в такому
випадку буде порушений принцип
змагальності та порушено завдання
адміністративного судочинства, а саме -
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Доводи апеляційної скарги, які
дублюють доводи адміністративного
позову, не спростовують висновки суду
першої інстанції.

Таким чином, апеляційний суд дійшов
висновку, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим,
відповідно до ст. 200 КАС України,
апеляційна скарга має бути залишена
без задоволення, а оскаржена постанова
- без змін.

Керуючись ст. ст. 6, 8, 19Конституції
України, ст. ст. 70, 71, 195, 196, п. 1 ч 1 ст. 198,
ст. ст. 200, 206, 211, 212, ч. 5 ст. 254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Центрального
районного центру зайнятості м.
Миколаєва залишити без задоволення, а
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 26 жовтня 2012
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складання
судового рішення в повному обсязі.

Повний текст судового рішення
складений 30 вересня 2014 року.

Головуючий: суддя
С.Д.Домусчі

суддя
О.О.Кравець

суддя
Л.П.Шеметенко