Справа № К/9991/9237/12-С
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/9237/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В.,
Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., секретар
Буденко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Дніпропетровській
області на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 7 жовтня 2011
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 21 грудня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області,
Дніпропетровського районного відділу
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Дніпропетровській області про
скасування наказу та поновлення на
роботі,

в с т а
н о в и л а :

У червні 2011 року позивач звернувся до
суду із вказаним позовом до
відповідачів. Уточнивши позовні
вимоги, просив визнати незаконним та
скасувати наказ Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Дніпропетровській області від 5
травня 2011 року № 1015 о/с про притягнення
його до дисциплінарної
відповідальності у вигляді звільнення
з органів внутрішніх справ України на
підставі п. 64 «є» (за порушення
дисципліни) Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України № 114 від 29
липня 1991 року (далі - Положення),
поновити його на посаді дільничного
інспектора сектору дільничних
інспекторів міліції районного відділу
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Дніпропетровській області в званні
старшого лейтенанта міліції,
зобов'язати Дніпропетровський
районний відділ Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області здійснити
виплату грошового забезпечення за
вимушений прогул і строк вимушеного
прогулу зарахувати у стаж проходження
служби в органах внутрішніх справ.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що
його звільнили незаконно, оскільки він
не вчиняв дисциплінарного проступку.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 7
жовтня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 21 грудня 2011 року, позов задоволено.

У касаційній скарзі ставиться питання
про скасування судових рішень судів
першої та апеляційної інстанцій з
підстав порушення норм матеріального
та процесуального права та ухвалення
нового судового рішення про відмову у
задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши правильність
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права у межах доводів
касаційної скарги, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач з 2 лютого 2002
року проходив службу в органах
внутрішніх справ на посаді дільничного
інспектора міліції сектору дільничних
інспекторів міліції
Дніпропетровського районного відділу
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Дніпропетровській області.

Наказом Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області від 11
травня 2011 року за № 73 о/с позивача було
звільнено з органів внутрішніх справ
України за п. 64 «є» (за порушення
дисципліни) Положення.

Підставою для звільнення став наказ
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Дніпропетровській області від 5 травня
2011 року № 1015 «Про порушення
працівниками Дніпропетровського
районного відділу Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Дніпропетровській
області службової дисципліни та
притягнення винних осіб до
адміністративної відповідальності»,
згідно якого за порушення Закону
України «Про міліцію», Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ
України, Присяги працівника міліції,
Кодексу честі та Етичного кодексу
працівника органів внутрішніх справ
України, що виразилися у непрофесійних
діях під час розгляду заяви ОСОБА_5 від
15 лютого 2011 року, та з урахуванням
дисциплінарного стягнення,
накладеного на позивача наказом
Дніпропетровського районного відділу
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Дніпропетровській області № 529 від 5
листопада 2010 року (попередження про
неповну службову відповідність),
позивача звільнено з органів
внутрішніх справ України за п. 64 «є» (за
порушення дисципліни) Положення.
Вказаний наказ видано на підставі
висновку службового розслідування від
29 квітня 2011 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
звільнення незаконне, однак мотивів, з
яких прийшов до такого висновку не
навів.

Залишаючи постанову суду першої
інстанції без змін, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що накази про
звільнення позивача є незаконними,
оскільки не містять посилань на те,
якими діями чи бездіяльністю ОСОБА_4
дискредитує звання працівника міліції,
та в чому саме полягають непрофесійні
дії позивача під час розгляду заяви
ОСОБА_5

Проте, з такими висновками судів
погодитися не можна.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення
повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Всупереч вищенаведеній нормі закону
висновки судів першої та апеляційної
інстанцій зроблені без повного та
всебічного з'ясування обставин в
адміністративній справі, до того ж не
ґрунтуються на законі.

Як встановлено судами, позивача
звільнено зі служби на підставі п. 64 «є»
(за порушення дисципліни) Положення.
Звільнення ж осіб рядового і
начальницького складу з органів
внутрішніх справ за вчинки, що
дискредитують звання рядового і
начальницького складу передбачено п. 66
вказаного Положення. Тому висновок
суду апеляційної інстанції, що наказ
відповідача не містить посилань на те,
якими діями чи бездіяльністю позивач
дискредитує звання працівника міліції,
безпідставний, зроблений всупереч
вимог ст. 159 КАС України щодо
повного та всебічного з'ясування
обставин справи.

Крім того, як вже зазначалося вище, ні
суд першої, ні суд апеляційної
інстанцій в порушення вимог статтей 161,
163 КАС України не перевірили чи мали
місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення сторін, та якими доказами
вони підтверджуються; не зазначили
обставин із посиланням на докази, а
також мотивів, з яких відхилили доводи
відповідача щодо порушення службової
дисципліни позивачем.

До того ж, всупереч вимог ст. 86 КАС
України, за змістом якої суд оцінює
докази, які є у справі, на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні в
сукупності та, що ніякі докази не мають
наперед встановленої сили, суди
попередніх інстанцій належним чином не
дослідили висновок службового
розслідування від 29 квітня 2011 року та
не врахували, що відсутність в діях
позивача складу злочину, не є
безспірним доказом відсутності у його
діях порушення дисципліни.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
КАС України суд касаційної інстанції
не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно ч. 2 ст. 227 цього Кодексу
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

За таких обставин, коли суди першої та
апеляційної інстанцій порушили
вищенаведені норми процесуального
права, зокрема, ст.ст. 79, 86, 159, 162 КАС
України, що унеможливило встановлення
фактичних обставин, які мають значення
для вирішення справи, а суд касаційної
інстанції в силу вимог ст. 220 КАС
України позбавлений можливості
встановлювати обставини справи,
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій не можуть залишатися без
змін та підлягають скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції на підставі ч.
2 ст. 227 КАС України.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області
задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 7
жовтня 2011 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 21 грудня 2011
року скасувати, справу направити на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.В. Тракало Я.Л.
Іваненко М.І. Мойсюк