Справа № 815/3587/14
Суддя: Вовченко О. А.
Дата ухвалення: 2014-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3587/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року м.
Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді
Вовченко O.A.,

секретар судового засідання
Дубовик Г.В.,

за участі:

представника позивача -
Мироненко І.Т. (за довіреностями);

представники відповідача -
Бондар О.М., Малик О.О., Підлісна Л.В. (за
довіреностями),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за
адміністративним позовом Одеського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
товариства з обмеженою
відповідальністю "ППЛ 33-35" про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів у 2013 році
та пені,-

В С Т А Н О
В И В :

Одеське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
звернулось до Одеського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю "ППЛ 33-35" про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів у 2013 році
та пені, в загальному розмірі 50902,43 грн.

В обґрунтування позову зазначається,
що у відповідності до ст. 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» для
всіх підприємств, установ і
організацій, які використовують
найману працю установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі 4% від
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб - у кількості
одного робочого місця. Позивач вважає,
що ТОВ "ППЛ 33-35" порушило зазначену
норму закону, а саме у 2013 році на
підприємстві повинен був працювати 1
інвалід, проте відповідач не створив
жодного робочого місця для
працевлаштування інваліда. Тобто,
відповідно до чинного законодавства
щодо працевлаштування інвалідів,
норматив робочих місць протягом 2013
року на ТОВ "ППЛ 33-35" не виконано, і
відповідно за це порушення
підприємство повинно сплатити
адміністративно-господарські санкції
у сумі 50557,69 грн. Разом з цим, позивач
зазначає, що згідно ч.2 ст.20 вказаного
Закону передбачено нарахування пені за
порушення термінів сплати
адміністративно-господарських
санкцій, які розраховуються та
сплачуються підприємствами,
установами, організаціями в строк до 15
квітня року, наступного за роком, в
якому відбулося порушення нормативу,
встановленого частиною першою статті 19
Закону України «Про основи соціального
захисту інвалідів в Україні». На день
подання позову, як вказує позивач,
підприємство самостійно
адміністративно - господарську санкцію
не відрахувало, і відповідно розмір
нарахованої пені за порушення строків
сплати адміністративно-господарської
санкції становить 344,74 коп. Посилаючись
на те, що підприємством не виконано
норми Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні», а саме, ст.ст.19,20, позивач
просить суд стягнути вказані суми
адміністративно-господарських санкцій
та пені в судовому порядку.

Відповідач надав до суду заперечення
до адміністративного позову (а.с.27-34), в
яких зазначив, що адміністративний
позов є безпідставним та
необґрунтованим з огляду на те, що
по-перше, відповідачем виконано
обов'язок щодо працевлаштування
інваліда; по-друге, відповідачем
подавалась до центру зайнятості
інформація про створення робочих
місць; по-третє, підприємством
розміщувалось в загальнодоступних
місцях інформації щодо наявних
вакансій, в т.ч. й для інвалідів.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги в
повному обсязі, посилаючись на
обґрунтування, викладені в позовній
заяві і просив задовольнити позовні
вимоги.

В судовому засіданні представники
відповідача заперечували проти
задоволення позову посилаючись на
обґрунтування, що вказані в
запереченнях на адміністративний
позов.

Вислухавши пояснення представників
сторін, розглянувши подані документи
та матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення, оцінивши докази,
які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, судом встановлено наступне.

Як з'ясовано судом, позивач є
територіальним органом бюджетної
установи - Фонду соціального захисту
інвалідів. Одним із покладених на
відділення Фонду завдань є збір сум
адміністративно-господарських санкцій
та пені за невиконання підприємствами,
установами, організаціями, у тому числі
підприємствами, організаціями
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, які використовують
найману працю, нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів.

Згідно приписів ст. 19 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» (надалі - Закон №
875-ХІІ, Закон), підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, в яких за
основним місцем роботи працює 8 і
більше осіб, реєструються у
відповідних відділеннях Фонду
соціального захисту інвалідів за своїм
місцезнаходженням і щороку подають цим
відділенням звіт про зайнятість та
працевлаштування інвалідів.

На підставі заяви про реєстрацію
роботодавця у Одеському обласному
відділенні Фонду соціального захисту
інвалідів підприємство зареєстровано
в Одеському обласному відділенні Фонду
соціального захисту інвалідів (а.с. 37).

Згідно з частиною 3 статті 18 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до Порядку подання
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 31 січня 2007 р. N 70,
звіт про зайнятість і працевлаштування
інвалідів роботодавці подають
(надсилають рекомендованим листом)
щороку до 1 березня відділенням Фонду, в
яких вони зареєстровані, за формою,
затвердженою Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом.

Судом встановлено, що 18.02.2014 року
відповідачем до Одеського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів було надано звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів за 2013 рік за формою № 10-ПІ
(а.с.6).

Відповідно до ч.1,2,3 ст. 19 Закону для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця. Підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною першою цієї
статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих
місць округлюється до цілого
значення. Підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю,
самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

Тобто, відповідною нормою для
підприємств, установ, організацій,
зокрема, встановлюється норматив
робочих місць для забезпечення
працевлаштування інвалідів.

Наказом Держстату України від
16.08.2012 № 355 затверджено звіт з праці №
1-ПВ

(квартальна) згідно якого в рядку з
кодом 3070 зазначається облікова
кількість штатних працівників на
кінець звітного періоду.

З наданих відповідачем звітів (а.с. 47-58)
вбачається, що кількість штатних
працівників на кінець звітного періоду
за 1 квартал становила -4, за 2 квартал - 16,
за 3 квартал - 16, за 4 квартал - 20.

Так, відповідачем самостійно у
поданому до позивача звіті за формою
10-ПІ за 2013 рік, зазначено, що
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу у 2013
році становила 13 осіб, з них
середньооблікова кількість
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлено
інвалідність - 1 осіб; кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених відповідно до вимог ст. 19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
становить 1 особа; фонд оплати праці
штатних працівників - 1314,5 та
середньорічна заробітна плата
штатного працівника складають 8,4; сума
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів, яка
самостійно визначена підприємством не
визначена.

В списку працюючих інвалідів - штатних
працівників, які мали інвалідність та
були зайняті на підприємстві у 2013 році
(а.с. 7) зазначено, що на підприємстві 1
місяць 2013 року відпрацював інвалід -
ОСОБА_5

Разом з цим, як вбачається з наказу № 72
«Про прийняття на роботу» (а.с.59) дана
особа - ОСОБА_5 прийнятий на роботу
02.12.2013 року. Тобто, відповідачем було
працевлаштовано інваліда лише в
останньому місяці 2013 року.

Відповідно до п.2 Порядку подання
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 31 січня 2007 р. N 70,
інформацію про наявність вільних
робочих місць (вакантних посад) для
працевлаштування інвалідів
роботодавці подають центру зайнятості
за місцем їх реєстрації як платників
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття за формою, затвердженою
Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом.

Відповідно до частини 3 статті 18-1
Закону № 875-ХІІ державна служба
зайнятості здійснює пошук підходящої
роботи відповідно до рекомендацій
МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації
та знань, з урахуванням його побажань.

Наказом Міністерства соціальної
політики України від 31.05.2013 № 316
затверджено Порядок подання форми
звітності № 3-ПН "Інформація про попит
на робочу силу (вакансії)".

У вказаному нормативно-правовому
акті , зокрема, визначено порядок
заповнення розділу ІІ форми.

Так, згідно п.п.3.1.3 цього Порядку у
пункті 3 вказується кількість вакансій,
на які можуть бути працевлаштовані
громадяни, що мають додаткові гарантії
у сприянні працевлаштуванню
(відповідно до статті 14 Закону України
"Про зайнятість населення"), і за
необхідності зазначаються категорії
таких громадян.

У відповідності до статті 14 Закону
України "Про зайнятість населення" до
категорій громадян, що мають додаткові
гарантії у сприянні працевлаштуванню,
належать, зокрема, інваліди, які не
досягли пенсійного віку, встановленого
статтею 26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Однак, як вбачається з наданих
відповідачем звітів форми № 3-ПН
(а.с.39-43) "ППЛ 33-35" розділ ІІ вказаної
форми взагалі не заповнювався та дані
щодо вакансій, на яких може
використовуватись праця інвалідів, не
зазначались.

Крім того, згідно листа Одеського
міського центру зайнятості від 18.04.2014
року № 1628/19/03, копія якого наявна в
матеріалах справи (а.с. 100-102), відповідач
у 2013 році не надавав до державної
служби зайнятості звітів за формою 3-ПН
"Звіт про наявність вакансій" щодо
потреби у працівниках і наявності
вакансії, на яких може
використовуватись праця інвалідів.

Таким чином судом встановлено, що ТОВ
«ППЛ 33-35» у 2013 році належним чином не
інформувало центр зайнятості про
наявність вільних робочих місць та
потребу у направленні відповідачу
центром зайнятості інвалідів для
працевлаштування.

Крім того, жодних доказів розміщення
інформації про наявні вакансії для
інвалідів ТОВ «ППЛ 33-35» до суду не
надано.

У частині 1 статті 20 Закону № 875-ХІІ
встановлено, що підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, які
використовують найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.

Відповідно до розрахунку
адміністративно-господарських санкцій
Одеського обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів,
нарахованих відповідачу за 2013 рік
норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів становить -
1 особу, середньооблікова кількість
штатних працівників, яким відповідно
до чинного законодавства встановлено
інвалідність - 0, кількість робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів і не
зайнятих ними - 1, середньорічна
заробітна плата складає 101115,38 грн., а
тому, сума
адміністративно-господарських санкцій
за недотримання відповідачем у 2013 році
нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні"дорівнює 50557,69 грн. грн. (а.с.8).

Згідно з ч.4 ст.20 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні"
адміністративно-господарські санкції
розраховуються та сплачуються
підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
підприємствами, організаціями
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, зазначеними в
частині першій цієї статті, самостійно
у строк до 15 квітня року, наступного за
роком, в якому відбулося порушення
нормативу, встановленого частиною
першою статті 19 цього Закону.

Відповідно до ч.2 статті 20 Закону №
875-ХІІ, порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк.

Як вбачається з позовної заяви, у
зв'язку з несплатою відповідачем
вказаних
адміністративно-господарських санкцій
у строк до 15 квітня 2014 року, останньому
була нарахована пеня у розмірі 344 грн. 74
коп.

Суд зазначає, що
адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією України та
податковим законодавством України, а є
заходом впливу до правопорушника у
сфері господарювання у зв'язку зі
скоєнням правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 218
Господарського кодексу України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Згідно ч.2 ст. 218 ГК України - учасник
господарських відносин відповідає за
невиконання або неналежне виконання
господарського зобов'язання чи
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито всіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Статтею 238 Господарського кодексу
України передбачено, що за порушення
встановлених законодавчими актами
правил здійснення господарської
діяльності до суб'єктів господарювання
можуть бути застосовані
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

Таким чином,
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до учасника
господарських відносин за порушення
ним правил, встановлених законодавчими
актами, при наявності в діях суб'єкту
господарювання вини у вчиненні такого
порушення та якщо ним не приймались
заходи, спрямовані на недопущення
господарського правопорушення.

Разом з цим, аналіз вищевказаних
положень статей 18,19,20 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» дає підстави
дійти до висновку, що на підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
покладено обов'язок по-перше: виділити
та створити робочі місця для
працевлаштування інвалідів, по-друге:
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України, по-третє: якщо
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, сплатити
відповідним відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції.

Отже, враховуючи вимоги Закону
підприємство може бути звільнено судом
від відповідальності щодо сплати
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу
працевлаштування інвалідів, якщо воно
розробило необхідні заходи по
створенню робочих місць для інвалідів
та включило їх до колективного
договору, провело атестацію робочих
місць з відповідними державними
установами, своєчасно, достовірно, в
повному обсязі проінформувало
відповідні установи, але фактично не
працевлаштувало інваліда з причин
незалежних від нього: відсутність
інвалідів, відмова інваліда від
працевлаштування на працевлаштування
на підприємство, бездіяльність
державних установ, які повинні сприяти
працевлаштуванню інвалідів.

Оскільки судом встановлено, та в
матеріалах справи відсутні відомості
про виконання відповідачем обов'язку,
передбаченого нормами чинного
законодавства щодо соціальної
захищеності інвалідів в Україні по
забезпеченню певної кількості робочих
місць для працевлаштування інвалідів
та відомості про вжиття ним,
передбачених чинним законодавством
заходів по забезпеченню
працевлаштування інвалідів, тобто
відповідачем у 2013 році не було вжито
заходів зі створення робочих місць для
інвалідів та не повідомлено відповідно
до законодавства органи
працевлаштування про створення
відповідних робочих місць, що
унеможливило направлення цими
органами до підприємства відповідача
інвалідів для працевлаштування, суд
приходить до висновку, що відповідачем
не було вжито заходів для недопущення
правопорушення у вигляді недотримання
нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів у
кількості, передбаченій ст. 19 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" та у
зв'язку з цим відповідач має нести
відповідальність у вигляді
адміністративно-господарських
санкцій, передбачених ст. 20 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні".

При прийнятті рішення суд враховує
положення ст.244-2 КАС України щодо
обов'язковості рішення Верховного Суду
України, прийнятого за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, та, зокрема, постанову
Верховного Суду України від 28 травня 2013
року (справа №21-386а12), в якій
зазначається, що: «…Ураховуючи
наведене, висновок суду касаційної
інстанції щодо обґрунтованості позову
відділення Фонду про стягнення
адміністративно-господарських
санкцій, оскільки при подачі звіту
форми № 3-ПН Товариство не повідомляло
службу зайнятості про наявність
вакансій для працевлаштування
інвалідів, ґрунтується на правильному
застосуванні норм матеріального права,
а тому у задоволенні заяви Товариства
про перегляд судового рішення слід
відмовити..» та постанову Верховного
Суду України від 29 травня 2012 року
(справа № 21-452а11), в якій зазначається,
що: «…Натомість у справі, яка
розглядається, Вищий адміністративний
суд України, залишаючи без змін рішення
судів попередніх інстанцій, виходив із
того, що Товариство неналежним чином
виконало покладений на нього Законом №
875-ХІІ обов'язок щодо надання
відповідним державним органам
необхідної для працевлаштування
інвалідів інформації, тому
застосування до відповідача
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів є
правомірним...».

Таким чином вказаний висновок суду
відповідає правовій позиції
Верховного Суду України.

Частиною 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В свою чергу відповідачем до суду не
було надано ні заперечень, ні жодних
доказів, які б спростовували доводи
позивача.

Згідно з ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, оскільки ТОВ
"ППЛ 33-35" не виконало покладений на
нього Законом № 875-ХІІ обов'язок
щодо надання відповідним державним
органам необхідної для
працевлаштування інвалідів інформації
та дотримання нормативу робочих місць
для забезпечення працевлаштування
інвалідів, і відповідно не вжило
необхідних заходів для недопущення
вказаного правопорушення та своєчасно
не сплатило у повному обсязі суму
адміністративно-господарських
санкцій, суд вважає, що позовні є
обґрунтованими та узгоджуються з
вимогами чинного законодавства, у
зв'язку із чим позов Одеського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Одеського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів -
задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "ППЛ 33-35" () на користь Одеського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на рахунок управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області (банк ГУ
ДКСУ в Одеській області, одержувач -
УДКСУ в Одеській області, МФО -828011, р/р
0008, код ЄДРПОУ - 37607526 суму
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів у 2013 році у
розмірі 50557,69 грн. та пені у розмірі 344,74
грн.

Постанова набирає законної сили згідно
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України та може бути
оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний суддею 26.09.2014 року.

Суддя
Вовченко O.A.

Адміністративний позов Одеського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів -
задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "ППЛ 33-35" () на користь Одеського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на рахунок управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області (банк ГУ
ДКСУ в Одеській області, одержувач -
УДКСУ в Одеській області, МФО -828011, р/р
0008, код ЄДРПОУ - 37607526 суму
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів у 2013 році у
розмірі 50557,69 грн. та пені у розмірі 344,74
грн.

26 вересня 2014 року.