Справа № 2а/0270/1936/11
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/64359/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу

Іллінецької міжрайонної державної
податкової інспекції Вінницької
області

на постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 27.05.2011 та
ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 06.09.2011

у справі №2а/0270/1936/11

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2

до Іллінецької міжрайонної державної
податкової інспекції Вінницької
області

про визнання недійсними та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 27.05.2011,
залишеною без змін ухвалою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 06.09.2011, позов задоволено повністю.

Визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення
Іллінецької міжрайонної державної
податкової інспекції Вінницької
області №/0 від 15.10.2010 та №/0
від 15.10.2010.

У справі відкрито касаційне
провадження за касаційною скаргою
відповідача, у якій ставиться питання
про скасування рішення суду першої та
апеляційної інстанції та прийняття
нового про відмову у задоволені позову,
з підстав порушення норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши під час попереднього
судового засідання повноту
встановлення обставин справи та
правильність їх юридичної оцінки в
судових рішеннях, в межах доводів
касаційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
такого.

Іллінецькою міжрайонною державною
податковою інспекцією Вінницької
області проведено документальну
позапланову виїзну перевірку
фінансово-господарської діяльності
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, який
перебував на спрощеній системі
оподаткування у2007-2010 р.р., з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період: з 01.07.2007 по 30.06.2010, за
результатами якої складено акт від
06.10.2010 № 38/17/НОМЕР_1.

Зафіксовані у вказаному акті від 06.10.2010
№ 38/17/НОМЕР_1 порушення:

- п.9.4 ст. 9, п.п.2.3.1 п.2.3. ст.2, п.п.7.3.1. п.7.3.
ст.7 Закону України від 03 квітня 1997 року
№168/97-ВР "Про податок на додану
вартість" (зі змінами та доповненнями),
внаслідок чого ФОП ОСОБА_2 занижено
податок на додану вартість за період з
01.07.2008 по 30.06.2010 на суму 387068, 33 грн.;

- ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів
України "Про прибутковий податок з
громадян" від 26 грудня 1992 року №13-92 (зі
змінами та доповненнями), в результаті
чого донараховано податок з доходів
фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності за період,
що перевірявся, на суму 227345,09 грн.

На підставі вищезазначеного акта
перевірки відповідачем прийнято
податкові повідомлення-рішення :

- №/0 від 15.10.2010, яким позивачу
визначено до сплати зобов'язання по
податку на додану вартість в сумі 580702, 50
грн., в т.ч.: за основним платежем 387068,33
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями 193634,17 грн.

- №/0 від 15.10.2010, яким позивачу
визначено до сплати зобов'язання по
податку з доходів фізичних осіб в сумі
227345,09 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій обґрунтували
своє рішення тим, що податковий орган у
акті перевірки, при визначенні
валового доходу (обсягу виручки),
витрат пов'язаних з одержанням доходу
позивачем, повинен був врахувати лише
ті кошти, які отримані ним від
здійснення підприємницької
діяльності, як це передбачено ст.13
розділу IV Декрету Кабінету Міністрів
України "Про прибутковий податок з
громадян" від 26 грудня 1992 року №13-92 (зі
змінами та доповненнями), а не кошти,
які були надані позивачу під звіт ТОВ
"Гайсинський молокозавод" на закупку
молока для виконання договорів
доручення.

Як вбачається матеріалами справи, між
позивачем (Повірений) та ТОВ
"Гайсинський молокозавод" (Довіритель)
було укладено договір доручення №007 на
закупівлю молока, відповідно до п.1.1
яких Довіритель доручає, а Повірений
приймає на себе зобов'язання укласти
від імені та за рахунок Довірителя
договори на закупівлю молока від
сільгосппідприємств, фермерських
господарств і населення, організувати
збір молока, що поступає від них і
проводити розрахунки за нього.

З наданих копії договору, копії
авансових звітів та видаткових касових
ордерів, а також копії книги обліку
доходів і витрат ФОП ОСОБА_3,
вбачається, що суди попередніх
інстанцій дійшли вірного висновку, що
позивач не здійснював заготівлю молока
для реалізації його на завод, всупереч
викладеному в акті перевірки
податкового органу, а забирав молоко з
молокоприймальних пунктів і поставляв
його на завод за кошти заводу та за
довіреністю заводу.

Також, слід зазначити, що в даному
випадку базою оподаткування податком з
доходів фізичних осіб, на відмінну від
податку на додану вартість, є не вся
виручка, що отримана підприємцем на
розрахунковий рахунок чи в касу, а той
дохід, що отриманий ним від продажу
товарів, надання послуг, чи виконання
робіт, тобто ті кошти, що є його
власністю та якими він розпоряджається
на власний розсуд.

Так, відповідно до п. 22.10 ст. 22 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб», оподаткування доходів
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю
здійснюється відповідно до розділу ІV
Декрету Кабінету Міністрів України від
26.12.1992 №13-92.

Згідно зі ст. 13 вказаного Декрету,
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий дохід, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу.

При цьому, в п. 1.2 ст. 1 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
визначено, що дохід - сума будь-яких
коштів, вартість матеріального і
нематеріального майна, інших активів,
що мають вартість, у тому числі цінних
паперів або деривативів, одержаних
платником податку у власність або
нарахованих на його користь, чи набутих
незаконним шляхом у випадках,
визначених підпунктом 4.2.16 пункту 4.2
статті 4 цього Закону, протягом
відповідного звітного періоду з різних
джерел як на території України, так і за
її межами.

Таким чином, судами попередніх
інстанцій вірно встановлено, що базою
оподаткування для визначення податку з
доходів фізичних осіб від здійснення
позивачем підприємницької діяльності
має бути лише сума коштів, отримана ним
в якості винагороди за послуги,
пов'язані з закупівлею молока для ТОВ
"Гайсинський молокозавод".

Згідно зі ст. 1 Указу Президента України
«Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва», спрощена система
оподаткування, обліку та звітності
запроваджується для таких суб'єктів
малого підприємництва, зокрема,
фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 тис.
гривень.

В абз. 5 ст. 1 цього Указу встановлено, що
виручкою від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) вважається
сума, фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок або (та) в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

Відповідно до ст. 6 Указу Президента
України "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва",
суб'єкт малого підприємництва, який
сплачує єдиний податок, не є платником
податку на додану вартість.

Як було вірно встановлено судами,
кошти, які надходили на рахунки
позивача за реалізацію товару,
здійснену на виконання договорів
доручення за дорученням довірителя, не
є виручкою позивача у розумінні статті
1 Указу Президента України "Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва", оскільки в силу
правової природи договору доручення
(статті1000, 1006, 1007 Цивільного кодексу
України), такі кошти не є власністю
повіреного, у в'язку з чим підлягають
обов'язковій передачі довірителю, за
дорученням і за рахунок якого
повірений вчиняє певні правочини.

До виручки позивача (повіреного),
можуть бути віднесені лише суми,
фактично отримані ним на розрахунковий
рахунок або (та) в касу за здійснення
операцій з продажу послуг, тобто,
винагорода, яка сплачена позивачем за
виконані послуги.

За наведених обставин, оскільки
позивач не перевищив, встановленого
Указом, обсягу виручки від реалізації
товарів, колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
що у позивача не виникло обов'язку з
переходу на загальну систему
оподаткування, а відтак -
протиправність прийняття відповідачем
оспорюваних податкових
повідомлень-рішень .

Враховуючи викладене, висновки судів
попередніх інстанцій про
протиправність оспорюваного рішення
засновані на правильному застосуванні
норм матеріального права.

Доводи касаційної скарги правильності
висновків судів попередніх інстанцій
не спростовують та не можуть бути
підставою для їх скасування з
наведених мотивів.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Іллінецької
міжрайонної державної податкової
інспекції Вінницької області
відхилити, а постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від
27.05.2011 та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 06.09.2011 залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки встановлені ст.ст.236-238 КАС
України.

Головуючий
Л.В.Ланченко

Судді
Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун