Справа № 810/4588/14
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2014-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2014 року 810/4588/14

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Лапій С.М.,
розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Києві справу за
адміністративним позовом Підприємства
Укоопспілки "Броварська пересувна
механізована колона" до Броварської
об'єднаної державної податкової
інспекції головного управління
Міндоходів у Київській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного
адміністративного суду звернулось
Підприємство Укоопспілки "Броварська
пересувна механізована колона" з
позовом до Броварської об'єднаної
державної податкової інспекції
головного управління Міндоходів у
Київській області, в якому просить
скасувати податкове
повідомлення-рішення від 09.07.2014 №.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
висновки податкового органу про
порушення позивачем вимог
законодавства є необґрунтованими, а
прийняте на їх підставі податкове
повідомлення-рішення - протиправним.

До судового засідання сторони, належно
повідомлені про час, дату та місце
розгляду справи, не з'явились.

Представник позивача звернувся до суду
з письмовим клопотанням, яким
підтримав позовні вимоги, просив позов
задовольнити та розглядати справу за
його відсутності.

Представник відповідача надав суду
письмові заперечення проти позову, в
яких просить відмовити в його
задоволенні з тих підстав, що
оскаржуване рішення є обґрунтованим,
також просить розглядати справу за
його відсутності.

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України судом
прийнято рішення про розгляд справи у
порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та
оцінивши їх у сукупності, судом
встановлено наступне.

Посадовими особами Броварської
об'єднаної державної податкової
інспекції головного управління
Міндоходів у Київській області
проведено документальну невиїзну
перевірку Підприємства Укоопспілки
«Броварська пересувна механізована
колона» з питань дотримання вимог
податкового законодавства при
взаємовідносинах з ТОВ «Сіммбур» за
період з 01.01.2014 по 31.01.2014.

За результатами перевірки складено Акт
від 17.06.2014 № 333/10-06-22-03/01739428 (далі - Акт
перевірки), згідно висновків якого
встановлено порушення позивачем п.п.
198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України, що призвело
до заниження сум ПДВ, які підлягають
нарахуванню та сплаті до Державного
бюджету України за січень 2014 року у
сумі 139 268,00 грн.

На підставі висновків Акту перевірки
відповідачем прийнято
податкове-повідомлення рішення від
09.07.2014 №, яким позивачу збільшено
грошові зобов'язання з ПДВ у сумі 139 268,00
грн.

Вважаючи висновки податкового органу
необґрунтованими, а прийняте на їх
підставі податкове
повідомлення-рішення протиправним,
позивач звернувся до суду з даним
позовом.

Як встановлено судом, у період
листопада 2013 року - січня 2014 року
Підприємством Укоопспілки «Броварська
пересувна механізована колона» мало
господарські взаємовідносини з ТОВ
«Сіммбуд», які здійснювались згідно
наступних договорів.

Так, згідно Договору підряду № 455 від
25.11.2013 на об'єкті Підприємства
Укоопспілки "Броварська пересувна
механізована колона", що знаходиться за
адресою: м. Одеса, вул.
Грушевського, буд. 41 його контрагентом
проводились наступні ремонтні роботи:

- капітальний ремонт силової кабельної
лінії із заміною частини кабелю згідно
локального кошторису;

- капітальний ремонт каналізації з
повною заміною частини труби та 2
колодязів згідно локального кошторису;

- монтаж вантажного підйомника
вантажопідйомністю 1 т. з
пусконалагоджувальними роботами
згідно локального кошторису;

- улаштування утепленого фасаду з
пенополістирольних плит без фінішного
оздоблення згідно локального
кошторису.

Також згідно Договору підряду № 469 від
25.12.2013 на об'єкті Підприємства
Укоопспілки "Броварська пересувна
механізована колона", що знаходиться за
адресою: Київська обл., м. Бровари, вул.
Красовського, буд. 16 його контрагентом
проводились наступні ремонтні роботи:

- капітальний ремонт м'якої покрівлі
будівель об'єкту згідно локального
кошторису;

- зміцнення фундаменту будівель об'єкту
згідно локального кошторису;

- виготовлення металевих воріт згідно
локального кошторису.

В результаті виконаних робіт вартість
основних засобів Підприємства
Укоопспілки "Броварська пересувна
механізована колона" збільшилась на 734
361,03 грн.

На підтвердження виконання робіт
сторонами підписано наступні
документи: Договірна ціна, Локальний
кошторис, підсумкова відомість
ресурсів, Довідка про вартість
виконаних робіт, Акт приймання
виконаних будівельних робіт форми
КБ-2в.

Із вказаних актів (типова форма № КБ-2в)
та довідок (типова форма № КБ-3)
слідує, що зміст даних документів
повністю відповідає примірним формами
первинних облікових документів у
будівництві, яка затверджена наказом
Мінрегіонбуду України від 04.12.2009 №554 та
яка згідно роз'яснень Міністерства
регіонального розвитку та будівництва
України (листи від 08.12.2009 №12/19-2-9/11-5008,
від 09.03.2010 №12/19-2-9-21-2368, від 06.05.2010
№2/12-20/4993) підлягає застосуванню при
виконанні будівельних робіт та є
первинним документом бухгалтерського
обліку саме у будівництві.

Також ТОВ «Сіммбуд» за наслідками
виконання даних правочинів видано на
користь Підприємства Укоопспілки
"Броварська пересувна механізована
колона" (а.с. 88 - 89, 118) податкові накладні,
дослідивши які, суд дійшов висновку, що
вони містять повний перелік всіх
обов'язкових реквізитів, визначених
ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV
(далі - Закон № 996-XIV) та п. 2.4 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Мінфіну України
від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за
№168/704 (далі - Положення № 88).

Згідно висновків податкового органу
угоди, укладені між позивачем та
вказаним підприємством, суперечать
інтересам держави і суспільства й
вважають такими, що порушують
публічний порядок, а отже, є нікчемними
згідно ч. 2 ст. 228 ЦК України.

Згідно Акту перевірки такі висновки
ґрунтуються на тому, що стан платника
податків ТОВ «Сіммбуд» () -
до ЄДР внесено запис про відсутність за
місцезнаходженням, встановити
фактичне місцезнаходження
підприємства та його посадових осіб
станом на 03.04.2014 неможливо. Крім того,
встановлено, що дане підприємством
відсутнє за місцезнаходженням, а його
посадові особи не причетні до
господарської діяльності.

Крім того, ТОВ «Сіммбуд» не
підтверджено задекларовані податкові
зобов'язання та задекларований
податковий кредит з ПДВ за січень-лютий
2014 року.

У той же час, як встановлено судом,
станом на час укладання позивачем
вказаних договорів та їх виконання
контрагент був належним чином
зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності та як
платник ПДВ, що не заперечувалось
податковим органом.

Разом з тим, податковим органом не
вказано жодних зауважень щодо форми,
правильності заповнення чи наявності
обов'язкових реквізитів зазначених
документів.

Також вказані господарські операції
відображені і у податковій звітності
позивача, що не заперечувалось
податковим органом та підтверджується
відомостями Акту перевірки.

Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплачені (нараховані) у
зв'язку з придбанням товарів
робіт/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 ПК України).

Згідно п. 201.1 ст. 201 ПК України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріпленою печаткою (за наявності)
податкову накладну.

З викладеного слідує, що
законодавством визначено окремі
випадки, за яких неможливе формування
податкового кредиту, зокрема, це: не
пов'язаність здійсненої операції
(понесених витрат) з господарською
діяльністю покупця, фіктивність
операцій/відсутність поставки
(нездійснення оподатковуваної
операції) та, крім того, відсутність у
платника податків на момент перевірки
первинних документів, податкових
накладних або видача їх юридичною
особою, яка не є платником ПДВ. У свою
чергу пунктом 5 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом ДПА України від 30.05.1997 №165,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 23.06.1997 за № 233/2037 визначено один
випадок недійсності податкової
накладної, а отже і неможливості
формування на її підставі податкового
кредиту - якщо вона заповнена юридичною
особою, яка не зареєстрована як платник
ПДВ.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку. Частиною 1 ст. 9
цього Закону встановлено, що підставою
для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Водночас статтею 1 цього ж Закону
встановлено, що первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення. Відповідно до ч. 2 цієї
статті та пунктів 2.4., 2.5., 2.13 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995 року № 88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05.06.1995 року за №168/704,
первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити, зокрема,
особистий підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції, зміст та обсяг
господарської операції, одиницю виміру
господарської операції.

Отже, податкова звітність формується
на підставі первинних бухгалтерських
документів, одним з обов'язкових
реквізитів яких є особистий підпис
уповноваженої особи, яка підписала цей
документ на підтвердження фактичного
здійснення господарської операції.

Відтак, підписання первинних
документів уповноваженою особою на
підтвердження фактичного здійснення
операції надає документу юридичну
силу, робить його дійсним та,
відповідно, є підставою для виникнення
відповідних податкових наслідків за
фактично здійсненою операцією.

При дослідженні факту здійснення
господарських операцій оцінці
підлягають відносини безпосередньо
між учасниками тих операцій, на
підставі яких сформовані дані
податкового обліку.

Відповідачем не надано будь-яких
доказів, у т.ч. визначених у Акті
перевірки, на підтвердження висновків
про безтоварність вказаних
господарських операцій, які покладено
в основу оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення.

Також при прийнятті рішення в даній
адміністративній справі судом
враховується, що предмет вказаних
господарських операцій позивача
відповідає видам його господарської
діяльності, на що вказує аналіз
операцій з придбання товарів та послуг
і їх подальшого використання у власній
господарській діяльності з метою
отримання прибутку.

У той же час, в Акті перевірки
податковим органом не заперечувалось
належне документальне оформлення
вказаних господарських операцій та їх
відображення позивачем у податковій
звітності.

Вказані податкові накладні містять
належну деталізацію товарів, видані
контрагентом позивача за
оподатковуваними операціями за
ставкою 20%, що відповідає вимогам
закону стосовно порядку їх оформлення
та підстав видачі, наведені в них дані
відповідають та кореспондуються з
даними первинних документів. При цьому,
первинні документи відповідають
наведеним вище вимогам щодо форми і
змісту.

Станом на час перевірки дебіторська та
кредиторська заборгованість у
розрахунках між сторонами відсутні, що
не заперечувалось податковим органом у
ході перевірки при дослідженні
платіжних документів.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
правочини між позивачем та його
контрагентом є реальними, товарними,
взаємними, оплатними, такими, що
відбулись та потягнули за собою
реальні зміни у майновому стані його
учасників.

Крім того, правочини належним чином
задокументовано і оформлено з
дотриманням вимог бухгалтерського
законодавства.

Отже, позивачем виконано покладені на
нього законом обов'язки з декларування
та відображення у звітності (в т.ч. у
розділах «Валові витрати» та
«Податковий кредит» відповідних
декларацій) господарських операцій із
вказаним контрагентом.

У той же час суд звертає увагу на те, що
податковим органом у Акті перевірки не
вказано жодного об'єктивного та
документально підтвердженого доказу
недійсності первинних документів,
складених між позивачем і його
контрагентом на виконання правочинів,
а саме - відповідного судового рішення,
висновків судово-почеркознавчої
експертизи, призначеної та проведеної
у встановленому законом порядку, тощо.

Натомість, зі змісту Акту перевірки
слідує, що висновки про порушення
позивачем вимог законодавства по
вказаних вище операціях ґрунтуються
виключно на обставинах, встановлених
при проведенні перевірки його
контрагента.

Відповідно до ст. 70 КАС України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору; належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.

Предметом доказування є обставини,
якими обґрунтовуються позовні вимоги
чи заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропущення строку для звернення до
суду тощо) та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі (ч. 1 ст. 138 КАС України).

Суд звертає увагу на те, що в даній
адміністративній справі відповідачем,
який посилається на нікчемність
укладеного між позивачем та його
контрагентом договору, повинно бути
надано належні докази на обґрунтування
нікчемності такого правочину.

Крім того, для визнання правочину
нікчемним на тій підставі, що його
укладено з метою порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним, суд досліджує в чому
конкретно полягала завідомо суперечна
інтересам держави і суспільства мета
укладення правочину, якою із сторін і в
якій мірі виконано правочин, а також
вину сторін у формі умислу.

Під наявністю умислу у сторін
правочину суд розуміє те, що вони,
виходячи з обставин справи,
усвідомлювали протиправність
правочину, який укладався, і
суперечність його мети інтересам
держави та суспільства, передбачали
настання протиправних наслідків і
бажали або свідомо допускали їх
настання.

Проте, відповідачем на підтвердження
висновку про нікчемність правочину або
доказів притягнення до
відповідальності (в тому числі
кримінальної) відповідних посадових
осіб у зв'язку із занесенням до
звітності даних, що не відповідають
дійсності, суду не надано.

Відповідачем не доведено того факту, що
зазначені правочини укладено не з
метою здійснення передбаченої
законодавством підприємницької
діяльності, а з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, що він спрямований на
використання всупереч закону
комунальної, державної або приватної
власності, спрямований на незаконне
відчуження або незаконне володіння,
користування, розпорядження об'єктами
права власності українського народу -
землею, її надрами, іншими природними
ресурсами, укладені щодо відчуження
викраденого майна або порушує правовий
режим вилучених з обігу або обмежених в
обігу об'єктів цивільного права тощо.

Згідно ч. 4 ст. 91 ЦК України цивільна
правоздатність юридичної особи
виникає з моменту її створення і
припиняється з дня внесення до єдиного
державного реєстру запису про її
припинення.

На момент укладення правочинів, які
відповідач вважає нікчемними, та
здійснення господарських операцій, їх
сторони були правоздатними і
перебували в якості зареєстрованих
юридичних осіб в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців.

Оскільки зобов'язання за договором
мали реальний характер (товар та
послуги було поставлено, оплачено та
використано у власній господарській
діяльності), відсутність взаємних
претензій свідчить про те, що укладення
правочинів відповідало волі сторін.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
висновки податкового органу про
порушення позивачем вимог ч. 5 ст. 203, ч.ч.
1 та 2 ст. 215, ст. 216 ЦК України щодо
вчинення правочинів, не спрямованих на
реальне настання правових наслідків, є
безпідставними.

Зі змісту Акту перевірки слідує, що
жодних правопорушень в діях саме
позивача відповідачем не виявлено,
проаналізовані документи податкового
обліку позивача не суперечать вимогам
законодавства, а підставою для
висновку про завищення задекларованих
позивачем сум податкового кредиту з
податку на додану вартість є відомості,
отримані від інших органів ДПС щодо
контрагента позивача.

Суд вважає такий висновок формальним і
не об'єктивним, оскільки він
ґрунтується не на первинних документах
та результатах співставлення даних
бухгалтерського і податкового обліку,
як це передбачено п. 73.5 ПК України та
Порядком проведення органами
державної податкової служби
зустрічних звірок, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 27.12.2010 №1232, а на неможливості
проведення самої звірки та інших
обставинах, які не мають
безпосереднього значення для
формування податкових зобов'язань та
податкового кредиту з податку на
додану вартість.

Крім того, висновок про нікчемність
угоди не підкріплено фактами і
доказами, з якими законодавець пов'язує
нікчемність правочинів.

Також, Верховним Судом України 31.01.2011
винесено ухвалу у справі № 21-47а10,
прийняту за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права.

На думку суду, чинне законодавство
України не ставить в залежність
виникнення у платника ПДВ права на
податковий кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання, зокрема, тим,
який не був постачальником товарів
(послуг), на вартість яких нарахований
ПДВ, що включений платником податку до
податкового кредиту.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 244-2 КАС
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
позивач здійснив визначення сум
податкового кредиту на підставі
належним чином оформлених податкових
накладних відповідно до чинного
законодавства України, а висновки Акту
перевірки є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено,
що у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Всупереч
наведеним вимогам відповідач як
суб'єкт владних повноважень не довів
правомірності своїх дій.

Суд, дослідивши матеріали справи та
оцінивши їх у сукупності, дійшов
висновку, що викладені в позовній заяві
доводи позивача є обґрунтованими,
відповідно, позовні вимоги підлягають
задоволенню, а висновки податкового
органу про нікчемність вказаного
правочину є безпідставними та
непідтвердженими жодними доказами.

Отже, позовні вимоги про визнання
протиправним та скасування
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 97 КАС України суд за
клопотанням однієї зі сторін визначає
грошовий розмір судових витрат, які
повинні бути їй компенсовані.

Оскільки позивач з клопотанням про
відшкодування судових витрат не
звертався, дане питання при прийнятті
рішення у справі судом не
розглядається.

Керуючись ст. ст. 69-72, 86, 97, 98, 122, 158-163, 167,
186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Броварської об'єднаної державної
податкової інспекції головного
управління Міндоходів у Київській
області від 09.07.2014 №.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Лапій С.М.