Справа № 813/77/14
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року
Справа №
876/7858/14 Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання
Лемцьо І.В.,

позивача ОСОБА_1

представника відповідача
Сидор О.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 16
липня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області про визнання
протиправним наказу, поновлення на
роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 09.01.2014 року звернулася в суд з
адміністративним позовом до Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України у Львівській області в
якому, уточнивши позовні вимоги, просив
визнати протиправним наказ про
звільнення з посади начальника сектору
розкриття незаконних заволодінь
автотранспортом відділу карного
розшуку ЛМУ ГУМВС України у Львівській
області, зобов'язати поновити на службі
в органах внутрішніх справ за раніше
займаною посадою, стягнути середній
заробіток за час вимушеного прогулу за
період з моменту звільнення на час
прийняття судом відповідного рішення,
стягнути 50 000,00 гривень моральної шкоди.

В позовній заяві зазначає, що його
затримання за підозрою у вчиненні
злочину не є беззаперечним доказом
професійної непридатності та його
провина, чи невинуватість має бути
доведена судом, адже станом на день
підписання наказу вироку суду щодо
визнання його винним не було. Також,
порушено процедуру звільнення, а саме
його не було ознайомлено з мотивами
звільнення, в порушення
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України зміст наказу
не доведено під підпис та витяг з
наказу йому не надсилався.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 16 липня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його
в апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі просить рішення суду першої
інстанції скасувати і прийняти нове
рішення, яким позов задовольнити з
підстав порушення норм процесуального
та матеріального права, висновки суду
не відповідають обставинам справи, а
саме :

Так, судом не взяті до уваги його доводи
про суттєві порушення законодавства ,
зокрема Закону України «Про міліцію»(
далі по тексту Закон) та «Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ» (далі по тексту
Положення), які допустило при його
звільненні Головне Управління
Міністерства Внутрішніх справ України
у Львівській області , а саме :

Відсутнє документальне підтвердження
(наказу, розпорядження, резолюції, тощо)
про призначення начальником ГУМВС у
Львівській області проведення
службового розслідування (порушення
ст. 14 Закону)

Не було залучено до службового
розслідування його безпосереднього
начальника та не відібрано від нього,
як «порушника», надання письмового
пояснення.(порушення ст. 14 Закону).

Наказ про накладання дисциплінарного
стягнення не було доведено до нього та
не надано витягу з наказу, як того
вимагає та ж ст. 14 «Закону»

Відповідачем накладено дисциплінарне
стягнення в період тимчасової
непрацездатності ( порушено ст. 15
Закону), з порушенням строку,
передбаченого ст.16 Закону (
дисциплінарне стягнення може бути
накладено не пізніше одного місяця з
дня закінчення кримінального
провадження).

Крім того, порушено вимоги параграфу
«й» п. 63 Положення, в якому визначено, що
працівника може бути звільнено з лав
ОВС у разі набрання законної сили
рішення суду щодо притягнення до
відповідальності за вчинення
адміністративного корупційного
правопорушення, пов'язаного з
порушенням обмежень, передбачених
Законом України «Про засади
запобігання протидії корупції» або
кримінального правопорушення.

Представник відповідачі в судовому
засіданні вимоги апеляційної скарги
підтримав та просив її задовольнити.

Позивач та його представник в судовому
засідання вимоги апеляційної скарги
заперечили та просили залишити її без
задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника відповідача, позивача та
його представника, дослідивши наявні в
справі матеріали та доводи апеляційної
скарги у їх сукупності, на основі
наявних у справі доказів, колегія
суддів приходить до переконання, що
подану апеляційну скаргу слід
задовольнити.

Позивач в судовому засіданні вимоги
апеляційної скарги підтримав з
зазначених в ній підстав.

Представник відповідача в судовому
засідання вимоги апеляційної скарги
заперечив та просить залишити її без
задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, дослідивши наявні в справі
матеріали та доводи апеляційної скарги
у їх сукупності, колегія суддів
приходить до переконання, що подану
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції без змін з таких підстав.

Правовідносини щодо проходження
служби в органах внутрішніх справ
врегульовано Законом України «Про
міліцію», Положенням про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ,
Дисциплінарним статутом органів
внутрішніх справ та Інструкцією про
порядок проведення службових
розслідувань в органах внутрішніх
справ України.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 з 06 серпня 2000 року проходив
службу в органах внутрішніх справ
України, з 15 листопада 2012 року на посаді
начальника сектору розкриття
незаконних заволодінь автотранспортом
відділу карного розшуку Львівського
міського управління МВС.

Висновком службового розслідування
від 19.04.2013 року встановлено, що майор
міліції ОСОБА_1, лейтенант міліції
ОСОБА_3, старший лейтенант міліції
ОСОБА_4, капітан міліції ОСОБА_5 та
капітан міліції ОСОБА_6 являючись
працівниками правоохоронного органу,
будучи зобов'язаними відповідно до
Законів України «Про міліцію», «Про
оперативно-розшукову діяльність» та
згідно своїх функціональних обов'язків
попереджати, виявляти та розкривати
злочини у сфері обігу наркотичних
засобів, фіксувати фактичні дані про
протиправні діяння окремих осіб та
груп, діючи за попередньою змовою,
всупереч інтересам служби та з метою
власного незаконного збагачення,
володіючи в силу займаного службового
становища відомостями про осіб,
схильних до вживання наркотичних
засобів, впродовж січня-квітня 2013 року,
із залученням інших цивільних громадян
підшукували осіб, схильних до вживання
наркотиків, для збуту таким особам
наданих ними наркотичних засобів та
психотропних речовин, з метою
подальшого імітування їх затримання та
вимагання грошових коштів за
непритягнення до кримінальної
відповідальності за незаконне
придбання та зберігання наркотичних
засобів, у процесі чого неодноразово
передавали цивільним особам
наркотичні речовини.

Крім того, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4,
ОСОБА_3 17 квітня 2013 року, близько 13:45 год.
достовірно знаючи про придбання
громадянином наркотиків, зімітували
затримання цього громадянина на вул.
Ваговій у м. Львові, не склали документи
за фактом його затримання, не вжили
заходів щодо проведення перевірки за
даним фактом, не провели вилучення
наркотичних засобів і психотропної
речовини з незаконного обігу, а
вимагали від затриманого ними
громадянина грошову винагороду за не
притягнення його до встановленої
законом відповідальності, проте гроші
в сумі 4 000 доларів США одержати не
встигли, оскільки були затримані.
Такими своїми діями, що виразились у
зловживанні владою та своїм службовим
становищем, незаконному придбанні,
зберіганні та збуті наркотичних
засобів, імітуванні затримання та
вимаганні у громадянина хабара, майор
міліції ОСОБА_1, лейтенант міліції
ОСОБА_3, старший лейтенант міліції
ОСОБА_4, капітан міліції ОСОБА_5 та
капітан ОСОБА_6 грубо порушили
обов'язки рядового та начальницького
складу органів внутрішніх справ щодо
дотримання дисципліни, неухильного
виконання яких передбачено ст.7
Дисциплінарного статуту ОВС України,
зокрема дотримання законодавства,
захист від протиправних посягань прав
та свобод громадян, дотримання норм
професійної та службової етики, а також
положення Законів України «Про
міліцію», «Про оперативно-розшукову
діяльність», чим підірвали авторитет
правоохоронних органів, що проявилось
у формуванні негативної думки
громадськості про корумпованість
працівників органів внутрішніх справ
та скоїли вчинок, який дискредитує
звання працівника міліції.

Позивач та інші вказані вище особи
17.04.2013 року в порядку ст. 208 КПК України
були затримані і поміщені до ІТТ.

Кримінальне провадження розпочато
прокуратурою Львівської області за ч.3
ст.364, ч.2 ст.307 КК України,

Висновок службового розслідування з
пропозицією про звільнення, зокрема,
ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ
погоджений усіма службами та
затверджений 19.04.2013 року начальником
ГУМВС України у Львівській області.

Наказом Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області від 19 квітня 2013
року № 645 «Про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
працівників підрозділів Головного
управління» на позивача накладено
дисциплінарне стягнення - звільнення з
органів внутрішніх справ за грубі
порушення положень Дисциплінарного
статуту ОВС України, Законів України
«Про міліцію», «Про
оперативно-розшукову діяльність»,
своїх функціональних обов'язків,
недотримання норм професійної та
службової етики, підрив авторитету
правоохоронних органів, дискредитацію
звання працівника органів внутрішніх
справ.

На підставі вказаного вище наказу,
наказом Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області від 25 квітня 2013
року № 154 о/с «По особовому складу»
відповідно до Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, ОСОБА_1 звільнено з
органів внутрішніх справ у запас
Збройних сил України за п.64 «є» (за
порушення дисципліни) з посади
начальника сектору розкриття
незаконних заволодінь автотранспортом
відділу карного розшуку Львівського
міського управління ГУМВС з 26 квітня 2013
року.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції, з чим
погоджується апеляційна інстанція,
виходив з того, що притягнення ОСОБА_1
до дисциплінарної відповідальності і
звільнення його з органів внутрішніх
справ проведено відповідно до вимог
чинного законодавства.

Так, позивачем при апеляційному
перегляді не заперечується факт
підозри його у вчиненні інкримінованих
йому злочинів та притягнення в якості
обвинуваченого, але своє звільнення
вважає передчасним, позаяк відсутній
вирок суду, що набрав законної сили.

Колегія суддів вважає посилання
апелянта на відсутність вироку суду, що
набрав законної сили, як підставу
незаконності його звільнення, такими,
що не вплинули на законність
ухваленого судом першої інстанції
рішення, оскільки він звільнений за п.
«є» п.64 Положення ( за порушення
дисципліни ), а не п. «й» п.64 Положення (
у разі набрання законної сили рішення
суду щодо притягнення до
відповідальності за вчинення
адміністративного корупційного
правопорушення, пов'язаного з
порушенням обмежень, передбачених
Законом України «Про засади
запобігання протидії корупції» або
кримінального правопорушення).

Згідно ст.2 Закону основними
завданнями міліції є: забезпечення
особистої безпеки громадян, захист їх
прав і свобод, законних інтересів;
запобігання правопорушенням та їх
припинення; охорона і забезпечення
громадського порядку; виявлення
кримінальних правопорушень; участь у
розкритті кримінальних правопорушень
та розшуку осіб, які їх вчинили, у
порядку, передбаченому кримінальним
процесуальним законодавством;
забезпечення безпеки дорожнього руху;
захист власності від злочинних та
кримінально протиправних посягань;
виконання адміністративних стягнень;
участь у поданні соціальної та
правової допомоги громадянам, сприяння
у межах своєї компетенції державним
органам, підприємствам, установам і
організаціям у виконанні покладених на
них законом обов'язків.

Відповідно до ч.5 ст.25 Закону службова
особа міліції, яка порушила вимоги
закону або неналежно виконує свої
обов'язки, несе відповідальність у
встановленому порядку.

Згідно ст.18 Закону порядок та умови
проходження служби в міліції
регламентуються Положенням про
проходження служби особовим складом
органів внутрішніх справ, затвердженим
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.10 Положення про
проходження служби особовим складом
органів внутрішніх справ, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів УРСР від
29 липня 1991 року № 114 права, обов'язки і
відповідальність осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ, що випливають з умов
служби визначаються законодавством,
Присягою, статутами органів внутрішніх
справ і цим Положенням.

Згідно підпункту «є» п.64 вищевказаного
Положення особи середнього, старшого і
вищого начальницького складу
звільняються зі служби в запас (з
постановкою на військовий облік) за
порушення дисципліни.

Сутність службової дисципліни,
обов'язки осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ України стосовно її
дотримання, види заохочень та
дисциплінарних стягнень, порядок і
права начальників щодо їх
застосування, а також порядок
оскарження дисциплінарних стягнень
визначаються Законом України від 22
лютого 2006 року № 3460-IV «Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України» (далі-
Дисциплінарний статут).

За визначенням, яке міститься у ст.1
Дисциплінарного статуту, службова
дисципліна - дотримання особами
рядового і начальницького складу
Конституції і законів України, актів
Президента України і Кабінету
Міністрів України, наказів та інших
нормативно-правових актів
Міністерства внутрішніх справ України,
підпорядкованих йому органів і
підрозділів та Присяги працівника
органів внутрішніх справ України.

Відповідно до ст.2 Дисциплінарного
статуту, дисциплінарний проступок -
невиконання чи неналежне виконання
особою рядового або начальницького
складу службової дисципліни.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту
передбачено, що службова дисципліна
базується на високій свідомості та
зобов'язує кожну особу рядового і
начальницького складу: дотримуватися
законодавства, неухильно виконувати
вимоги Присяги працівника органів
внутрішніх справ України, статутів і
наказів начальників; захищати і
охороняти від протиправних посягань
життя, здоров'я, права та свободи
громадян, власність, довкілля, інтереси
суспільства і держави; поважати
людську гідність, виявляти турботу про
громадян і бути готовим у будь-який час
надати їм допомогу; дотримуватися норм
професійної та службової етики;
берегти державну таємницю; у службовій
діяльності бути чесною, об'єктивною і
незалежною від будь-якого впливу
громадян, їх об'єднань та інших
юридичних осіб; стійко переносити всі
труднощі та обмеження, пов'язані зі
службою; постійно підвищувати свій
професійний та культурний рівень;
сприяти начальникам у зміцненні
службової дисципліни, забезпеченні
законності та статутного порядку;
виявляти повагу до колег по службі та
інших громадян, бути ввічливим,
дотримуватися правил внутрішнього
розпорядку, носіння встановленої форми
одягу, вітання та етикету; з гідністю і
честю поводитися в позаслужбовий час,
бути прикладом у дотриманні
громадського порядку, припиняти
протиправні дії осіб, які їх учиняють;
берегти та підтримувати в належному
стані передані їй в користування
вогнепальну зброю, спеціальні засоби,
майно і техніку.

У разі виявлення порушень
законодавства, зловживань чи інших
правопорушень у службовій діяльності
особа рядового або начальницького
складу повинна вжити заходів щодо
припинення цих порушень та доповісти
про це безпосередньому або старшому
прямому начальникові.

У відповідності до ст.5 Дисциплінарного
статуту за вчинення дисциплінарних
проступків особи рядового і
начальницького складу несуть
дисциплінарну відповідальність згідно
з цим Статутом.

Відповідно до ст.12 Дисциплінарного
статуту на осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ за порушення
службової дисципліни можуть
накладатися такі види дисциплінарних
стягнень: усне зауваження; зауваження;
догана; сувора догана; попередження про
неповну посадову відповідність;
звільнення з посади; пониження в
спеціальному званні на один ступінь;
звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно ст.14 Дисциплінарного статуту, з
метою з'ясування всіх обставин
дисциплінарного проступку, учиненого
особою рядового або начальницького
складу, начальник призначає службове
розслідування.

Відповідно до п.7 Інструкції про
порядок проведення службових
розслідувань в органах внутрішніх
справ України, затвердженої наказом
Міністерства внутрішніх справ України
від 06 грудня 1991 року № 552 (на час
виникнення спірних правовідносин),
підставами для проведення службового
розслідування є: заяви, скарги, листи
громадян; повідомлення державних
органів, громадських організацій,
телебачення, радіо та інших засобів
масової інформації; повідомлення
органів дізнання,попереднього
слідства, прокурора, суду; повідомлення
працівників органів внутрішніх справ
про допущені або виявлені порушення.

Згідно п.10 вищевказаної Інструкції, при
проведенні службового розслідування
повному, об'єктивному і всебічному
дослідженню підлягають: подія
порушення (час, місце, спосіб, інші
обставини); наявність вини працівника
органів внутрішніх справ у скоєнні
порушення, мета та мотиви порушення;
обставини, які впливають на ступінь і
характер відповідальності порушника
як ті, що пом'якшують чи обтяжують його
відповідальність; характеристика
особи, яка скоїла порушення (ставлення
до служби, поведінка до порушення);
причини та умови, що сприяли скоєнню
порушення; характер і розмір нанесених
порушенням збитків.

Відповідно до п.14 Інструкції, посадова
особа при проведенні службового
розслідування зобов'язана: вжити всіх
законних заходів щодо встановлення
обставин, зазначених у п.10 цієї
Інструкції; дотримуватися
передбачених законом прав та інтересів
заявника, особи, щодо якої проводять
службове розслідування, інших осіб, які
беруть у ньому участь; роз'яснювати
заявникам і особам, стосовно яких
проводять службове розслідування, їхні
права, забезпечувати здійснення цих
прав у межах своєї компетенції,
вирішувати в ході розслідування та
після його закінчення спірні питання,
розглядати заяви та клопотання;
доповідати керівнику, який призначив
службове розслідування, про виявлені
недоліки, порушення законів, наказів,
інструкцій, а також причини і умови, що
сприяли скоєнню порушень,вносити
пропозиції щодо їхнього усунення; у
випадках встановлення службовим
розслідуванням ознак складу злочину в
діях особи, стосовно якої воно
проводиться, або в діях інших осіб
негайно доповісти про це начальнику і
вжити заходів відповідно до закону;
інформувати керівників, особовий склад
органу внутрішніх справ, заявника та
інших зацікавлених осіб про наслідки
розслідування і вжиті заходи (за
дорученням керівника, який призначив
службове розслідування, дотримуючись
при цьому вимог державної і службової
таємниці); скласти за результатами
службового розслідування висновок і
подати його на розгляд і затвердження
керівнику органу внутрішніх справ або
його заступнику; ознайомити із
затвердженим висновком службового
розслідування особу, стосовно якої
воно проводилося, якщо це не суперечить
вимогам дотримання державної або
службової таємниці; здійснювати
контроль за виконання затвердженого
керівником органу внутрішніх справ
рішення за результатами розслідування.

З врахуванням наведених вище норм та
встановлених обставин, колегія суддів
вважає, що службове розслідування,
висновки якого стало підставою для
звільнення ОСОБА_1 проведено
відповідно до ст.14 Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ
України, Інструкції про порядок
проведення службових розслідувань в
органах внутрішніх справ України та за
повідомленням УВБ у Львівській області
№ 18/14-820 від 17 квітня 2013 року про
розпочате кримінальне провадження №
0000006 за ознаками ч.З ст.364, ч.2 ст.307
Кримінального кодексу України та листа
Прокуратури Львівської області № 21/3-247
вих. 13 від 19 квітня 2013 року.

Судом першої інстанції вірно звернуто
увагу, що при службовому розслідуванні
повністю доведено факт порушення
позивачем положень Дисциплінарного
статуту ОВС України, Законів України
«Про міліцію», «Про
оперативно-розшукову діяльність»,
функціональних обов'язків,
недотримання останнім норм
професійної та службової дисципліни,
що в свою чергу призвели до підриву
авторитету правоохоронних органів,
дискредитації звання працівників ОВС.

Таким чином, матеріалами службового
розслідування, у чіткій відповідності
до Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України доведена
повністю вина позивача в порушенні
службової дисципліни, а не у вчиненні
злочину, в передбачені законом терміни.

Колегія суддів також не вбачає
порушення процедури звільнення
позивача, так як факт проступку та
перебування позивача в ІТТ ним не
заперечується, а перебування на
лікарняному (при умові надання листків
непрацездатності) не впливає на
законність звільнення, а лише на дату
такого.

Виходячи з того, що обставини, за яких
вчинено дисциплінарний проступок
позивачем набули значного суспільного
резонансу, що підірвало авторитет
правоохоронних органів і
дискредитувало звання працівника ОВС,
колегія суддів вважає, що
дисциплінарне стягнення- звільнення з
органів ОВС- відповідає скоєному
позивачем проступку.

Відповідно до частин 1, 2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що дії посадових осіб
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
області щодо притягнення ОСОБА_1 до
дисциплінарної відповідальності та
його звільнення з органів внутрішніх
справ України є правомірними і були
вчинені на підставі, в межах
повноважень та у спосіб визначений
законодавством України.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову - без змін, якщо визнає що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
ухвалив законне і обґрунтоване рішення
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують і така задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200, 205
ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 16
липня 2014 року у справі №813/77/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну
скаргу безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили, а в разі складання
ухвали в повному обсязі відповідно до
статті 160 КАС України - з дня складання
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
Д.М. Старунський

Судді
В.М. Багрій

А.І. Рибачук

Ухвала у повному обсязі складена 14.10.2014
року.