Справа № 2а/0270/519/11
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2014 року м.
Київ К/9991/68084/11

К/9991/66971/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційні скарги Державної
податкової адміністрації у Вінницькій
області та Державної податкової
інспекції у м. Вінниці

на постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 19 травня
2011 року

та ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 21 вересня
2011 року

у справі № 2а/0270/519/11

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «АВА 3»

до Державної податкової інспекції у м.
Вінниці,

Державної податкової адміністрації у
Вінницькій області

про визнання протиправними та
скасування рішення та податкової
вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 19 травня
2011 року, залишеною без змін
ухвалою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 21 вересня
2011 року, позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «АВА 3» (далі - ТОВ
«АВА 3»; позивач) до Державної
податкової інспекції у м.
Вінниці (далі - ДПІ у м. Вінниці;
відповідач-1) та Державної податкової
адміністрації у Вінницькій області
(далі - ДПА у Вінницькій області;
відповідач-2) задоволено повністю.
Визнано протиправними та скасовано
рішення № 133 від 11 січня 2011
року про скасування податкового
повідомлення-рішення №
/0 від 14 грудня 2009 року, а також
податкову вимогу № 200 від
02 лютого 2011 року. Стягнуто з
Державного бюджету України на користь
ТОВ «АВА 3» судовий збір у
розмірі 3,40 грн.

Не погоджуючись з прийнятими
судовими рішеннями у справі,
відповідачі оскаржили їх в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України.

В поданих касаційних скаргах, ДПА
у Вінницькій області та ДПІ у м.
Вінниці, посилаючись на порушення
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, просять скасувати постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 19 травня 2011
року, ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 21 вересня
2011 року та прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

В запереченні на касаційні скарги
позивач просить залишити їх без
задоволення, а постановлені у справі
судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційні скарги слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що посадовими особами
ДПА у Вінницькій області та ДПІ у м.
Вінниці проведено планову виїзну
перевірку ТОВ «АВА 3» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01 липня 2006 року по 30 червня 2009
року, за результатами якої складено акт
№ 281/23/34325348 від 01 грудня 2009 року.

На підставі зазначеного акту перевірки
відповідачем-1 прийнято податкове
повідомлення-рішення № /0 від 14
грудня 2009 року, яким позивачу збільшено
суму бюджетного відшкодування податку
на додану вартість у розмірі 287
832,00 грн.

В подальшому, рішенням голови ДПА
у Вінницькій області № 133 від
11 січня 2011 року податкове
повідомлення-рішення № /0 від 14
грудня 2009 року скасовано з огляду на те,
що перевірку, за результатами якої воно
прийнято, проведено з порушенням вимог
наказу Державної податкової
адміністрації України від 18 серпня 2005
року № 350 «Про затвердження Методичних
рекомендацій щодо взаємодії між
підрозділами органів державної
податкової служби України при
організації та проведенні перевірок
достовірності нарахування бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Методичні рекомендації) та наказу
Державної податкової адміністрації
України від 03 вересня 2004 року № 515 «Про
затвердження Методичних рекомендацій
щодо попереднього розгляду декларацій
з податку на додану вартість» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі - Методичні
рекомендації). Зокрема, дослідження
формування від'ємного значення з
податку на додану вартість проведено
лише за допомогою співставлення сум
податкового кредиту та податкових
зобов'язань в розрізі контрагентів,
зустрічні перевірки не здійснено та не
досліджено надмірну сплату податку на
додану вартість до бюджету
постачальниками.

Вказане стало підставою для
направлення на адресу ТОВ «АВА 3»
податкової вимоги № 200 від 02 лютого 2011
року про необхідність сплати
податкового боргу з податку на додану
вартість у розмірі 280 869,00 грн.

Задовольняючи позов повністю,
суди попередніх інстанцій виходили з
наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 55.1 статті 55
Податкового кодексу України (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі - ПК
України) податкове
повідомлення-рішення про визначення
суми грошового зобов'язання платника
податків або будь-яке інше рішення
контролюючого органу може бути
скасоване контролюючим органом вищого
рівня під час проведення процедури
його адміністративного оскарження та в
інших випадках у разі встановлення
невідповідності таких рішень актам
законодавства.

Правовий аналіз наведеного положення
ПК України не дає підстав для висновку
про можливість скасування
контролюючим органом вищого рівня
прийнятого податковим органом нижчого
рівня за результатами проведеної
перевірки податкового
повідомлення-рішення з будь-яких
причин взагалі, оскільки таке право
йому надано або під час проведення
процедури адміністративного
оскарження, або у разі встановлення
невідповідності такого податкового
повідомлення-рішення актам
законодавства.

Водночас, як встановлено судовими
інстанціями, податкове
повідомлення-рішення № /0 від 14
грудня 2009 року позивач в
адміністративному порядку не
оскаржував, а, навпаки, щомісячно, за
рахунок сформованого від'ємного
значення, погашав податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість, що засвідчується даними
облікової картки ТОВ «АВА 3».

Що ж стосується посилання, зокрема,
відповідача-2 в обґрунтування
правомірності прийняття рішення № 133
від 11 січня 2011 року на недослідження
посадовими особами ДПА у Вінницькій
області та ДПІ у м. Вінниці, які
проводили перевірку, питання надмірної
сплати податку на додану вартість до
бюджету як необхідної умови бюджетного
відшкодування, то слід зазначити, що
Закон України від 03 квітня 1997 року №
168/97-ВР «Про податок на додану вартість»
(в редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі - Закон №
168/97-ВР) не пов'язує виникнення у покупця
права на отримання бюджетного
відшкодування з підтвердженням факту
сплати його контрагентами податку до
бюджету.

Вимога ж пункту 1.8 статті 1 Закону №
168/97-ВР щодо надмірної сплати податку на
додану вартість як необхідної умови
бюджетного відшкодування стосується
платника, який згідно із Законом №
168/97-ВР поніс фактичні витрати щодо
сплати зазначеного податку.

Таким чином, якщо контрагент не виконав
свого зобов'язання щодо сплати податку
до бюджету, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи, однак
зазначена обставина не є підставою для
позбавлення платника податку-покупця
права на відшкодування податку на
додану вартість у разі, якщо останній
виконав усі передбачені законом умови
щодо отримання такого відшкодування та
має всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

В розглядуваній ситуації судами
з'ясовано, що право позивача на
бюджетне відшкодування податку на
додану вартість у розмірі 287 832,00 грн.
підтверджується актом перевірки №
281/23/34325348 від 01 грудня 2009 року, під час
здійснення якої жодних порушень вимог
чинного на час виникнення спірних
правовідносин податкового
законодавства в частині формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість у розмірі 287 832,00 грн. не
виявлено, а також прийнятим за
результатами проведеної перевірки
податковим повідомленням-рішенням
№ /0 від 14 грудня 2009
року про збільшення товариству
вказаної суми бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість.

В свою чергу, Методичні
рекомендації, на які посилається ДПА у
Вінницькій області в рішенні № 133 від 11
січня 2011 року, не є достатньою
підставою для скасування прийнятого за
результатами проведеної перевірки
податкового повідомлення-рішення,
позаяк вони не є нормативно-правовими
актами та носять рекомендаційний
характер.

З огляду на викладене, слід погодитись
з правовою позицією судів першої та
апеляційної інстанцій, відповідно до
якої рішення № 133 від 11 січня 2011 року
про скасування податкового
повідомлення-рішення № /0 від 14
грудня 2009 року прийнято
відповідачем-2 необґрунтовано та з
порушенням вимог чинного на час
виникнення спірних правовідносин
податкового законодавства, а відтак
таке рішення, як і податкова вимога № 200
від 02 лютого 2011 року, підлягають
визнанню протиправними та скасуванню.

За наведених обставин, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 19
травня 2011 року та ухвалу
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 21 вересня
2011 року такими, що прийняті з
правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
а тому суд касаційної інстанції не
знаходить підстав, які могли б
призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Державної податкової
адміністрації у Вінницькій області та
Державної податкової інспекції у м.
Вінниці відхилити, а постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 19 травня 2011
року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 21 вересня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав і в порядку, встановленими
главою 3 розділу IV Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Острович С.Е.

Федоров М.О.