Справа № 296/8357/14-а
Суддя: Маслак В. П.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 296/8357/14-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 р.

м.Житомир

Суддя Корольовського районного суду
м.Житомира Маслак В.П., розглянувши в
порядку скороченого провадження
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Житомирського обласного
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат про стягнення
заборгованості,-

ВСТАНОВИВ

Позивач звернувся до суду з позовом до
Житомирського обласного центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат, в якому просив визнати
бездіяльність відповідача
неправомірною та стягнути з нього
різницю недоплаченої щорічної
одноразової грошової допомоги як
інваліду війни 2 групи за 2014 рік у
розмірі 5342 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказує, що він є інвалідом війни 2 групи
і відповідно до ст.13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» йому щорічно
до 5 травня повинна надаватись грошова
допомога в розмірі восьми мінімальних
пенсій за віком. Мінімальна пенсія за
віком відповідно до Закону України
«Про загальнообов'язкове пенсійне
страхування» і Закону України «Про
Державний бюджет за 2014 р» складає 949
грн. Отже, сума виплати мала б складати
7592 грн. (949 х 8 = 7592 грн.). Проте, позивачу
було виплачено одноразову грошову
допомогу до 5 травня за 2014 рік в розмірі
2250грн., отже розмір недоплати становить
5342 грн.

Від відповідача надійшли заперечення
на позов, відповідно до яких позов не
визнає, просить відмовити в його
задоволенні. Вказав, що позивачу була
нарахована щорічна разова грошова
допомога до 5 травня у 2014 році у порядку
та розмірах, встановлених постановою
КМ України "Деякі питання виплати у 2014
році разової грошової допомоги,
передбаченої Законом України "Про
статус ветеранів війни та гарантії їх
соціального захисту" та "Про жертви
нацистських переслідувань".

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку про задоволення
позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач є
інвалідом війни 2 групи, що
підтверджується посвідченням серії
НОМЕР_1, та має право на отримання
щорічної разової грошової допомогу до 5
травня згідно ч.5 ст.13 Закону України
"Про статус ветеранів війни та гарантії
їх соціального захисту".

Як вбачається з наявної в матеріалах
справи довідки Житомирського
обласного центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат №318/29 від
02.09.2014р., позивачу у 2014 році було
виплачено разову грошову допомогу до 5
травня у квітні 2014 року у розмірі 2250
грн.

Під час розгляду справи встановлено, що
виплата позивачу разової грошової
допомоги до 5 травня за 2014 рік була
проведена у розмірі, визначеному
постановою КМУ від 16.04.2014 р. №102 "Деякі
питання виплати у 2014 році разової
грошової допомоги, передбаченої
Законами України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
і "Про жертви нацистських
переслідувань".

Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" щорічно до 5
травня інвалідам війни виплачується
разова грошова допомога у розмірах:
інвалідам I групи - десять мінімальних
пенсій за віком; II групи - вісім
мінімальних пенсій за віком; III групи -
сім мінімальних пенсій за віком.

Пунктом 21 Розділу ІІ Закону України
"Про Державний бюджет України на 2008 рік
та внесення змін до деяких
законодавчих актів України" була
змінена вище зазначена стаття Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту", а
саме зазначено, що щорічно до 5 травня
інвалідам війни виплачується разова
грошова допомога у розмірі, який
визначається Кабінетом Міністрів
України в межах бюджетних призначень,
встановлених законом України про
Державний бюджет.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 визнані такими, що
не відповідають Конституції України
положення п. 20 розділу ІІ Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2008 рік та внесення змін до деяких
законодавчих актів України" стосовно
виплати щорічної разової допомоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції
України, закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

У 2014 році зміни до ст.13 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту" не вносилося.

Таким чином, відповідач у 2014 році
повинен був застосовувати
законодавство, яке діяло на час
проведення відповідних щорічних
виплати грошової допомоги до 5 травня, а
саме, ст.13 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" в редакції від
09.07.2007 року, а саме щорічно до 5 травня
інвалідам війни виплачується разова
грошова допомога у розмірах: інвалідам
I групи - десять мінімальних пенсій за
віком; II групи - вісім мінімальних
пенсій за віком; III групи - сім
мінімальних пенсій за віком.

Право на встановлення у 2014 році розміру
разової грошової допомоги до 5 травня
надано Кабінету Міністрів України
законодавцем не було. А тому, при
виплаті позивачу даної допомоги,
відповідач повинен був керуватися
положеннями Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту".

Посилання відповідачів, як на
правомірність своїх дій, щодо
проведення виплати щорічної разової
грошової допомоги на оздоровлення
позивачу відповідно до постанови КМУ
від 16.04.2014 р. №102 "Деякі питання виплати
у 2014 році разової грошової допомоги,
передбаченої Законами України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" і "Про жертви
нацистських переслідувань" суд вважає
безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.92 Конституції
України виключно законами
визначаються, зокрема, основи
соціального захисту, а ст. 75
Конституції України встановлено, що
єдиним органом законодавчої влади в
Україні є парламент - Верховна Рада.
Конституція не надавала права
парламенту делегувати свої
повноваження іншим державним органам,
а останнім - своїми
нормативно-правовими актами змінювати
положення законів.

Згідно ч.4 ст.9 КАС України, у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

У роз'ясненні Пленуму Верховного Суду
України, яке міститься в постанові від
01.11.1996 року № 9 (пункт 5) зазначено, що
судам необхідно виходити з того, що
нормативно-правові акти будь-якого
державного чи іншого органу (акти
Президента України, постанови
Верховної Ради України, постанови і
розпорядження Кабінету Міністрів
України, нормативно-правові акти
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим чи рішення Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, акти
органів місцевого самоврядування,
накази та інструкції міністерств і
відомств, накази керівників
підприємств, установ та організацій
тощо) підлягають оцінці на
відповідність як Конституції, так і
закону. Якщо при розгляді справи буде
встановлено, що нормативно-правовий
акт, який підлягав застосуванню, не
відповідає чи суперечить законові, суд
зобов'язаний застосувати закон, який
регулює ці правовідносини.

Отже, за конституційними нормами
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами суд дійшов
висновку, що при здійсненні позивачу
нарахування або перерахунку пенсії
застосуванню підлягають положення
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту", а не постанов КМУ, які істотно
звужують обсяг встановлених законом
прав.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Тобто, особливістю адміністративного
судочинства є те, що обов'язок (тягар)
доказування в спорі покладається на
відповідача - орган публічної влади,
який повинен надати докази, що свідчать
про правомірність його дій, законність
прийнятих рішень.

Суд зазначає, що відповідачі, в
порушення вимог ч.2 ст. 71 КАС України, не
довели законність та обґрунтованість
власних дій, що є предметом оскарження.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Таким чином, відповідач, провівши
виплату щорічної допомоги до 5 травня у
2014 році в розмірі визначеному
постановою Кабінету Міністрів України
діяв всупереч вимогам чинного
законодавства.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Керуючись Законом України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту", ст.ст.6, 183-2, 256 КАС
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність
Житомирського обласного центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат щодо невиплати ОСОБА_1 щорічної
разової грошової допомоги до 5 травня
за 2014 рік, визначеної ст.13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», у
повному розмірі.

Зобов'язати Житомирський обласний
центр по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат здійснити виплату
ОСОБА_1 недоплаченої суми щорічної
разової грошової допомоги до 5 травня
за 2014 рік в розмірі 8 мінімальних пенсій
відповідно до ст.13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" в сумі 5342 грн.

Постанова може бути оскаржена до
Житомирського адміністративного
апеляційного суду через Корольовський
районний суд м. Житомира шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання копії цієї
постанови.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги постанова набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Cуддя
В. П. Маслак