Справа № 813/561/14
Суддя: Качмар В.Я.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2014 р.

Справа № 3197/14/876 Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу Відкритого акціонерного
товариства «Елегал» на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 19 лютого 2014
року в справі за позовом Управління
Пенсійного фонду України в
Сокальському районі Львівської
області до Відкритого акціонерного
товариства «Елегал» про стягнення
заборгованості,

В С Т А Н О
В И В :

В січні 2014 року Управління Пенсійного
фонду України в Сокальському районі
Львівської області (далі - УПФ)
звернулося до суду з позовом до
Відкритого акціонерного товариства
«Елегал» (далі - ПАТ) про стягнення
заборгованості по відшкодуванню
фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій за жовтень-грудень 2013
року, покликаючись на те, що
підприємством підлягають
відшкодуванню вказані витрати
Пенсійного фонду України (далі - ПФУ) у
відповідності до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі - Закон №1058-IV) та
«Інструкції про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України», затвердженою постановою
правління ПФУ від 19.12.2003 №21-1 (далі -
Інструкція).

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 19 лютого 2014
року в справі №813/561/14 заявлений позов
задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням,
його оскаржило ВАТ, яке покликаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову
якою відмовити у задоволенні позову. У
поданій апеляційній скарзі вказує, що
лише підприємству належить право
визначення призначення платежу, а тому
зарахування Пенсійним органом його
коштів в погашення заборгованості
попередніх періодів є протиправною.
Також зазначає, що у зв'язку із
ліквідацією підприємства, уся наявна
заборгованість такого погашається у
визначеному законодавством порядку.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотання
апелянта визнано необґрунтованим,
оскільки перебування голови комісії з
припинення ПАТ у відпустці, не
позбавляло підприємство можливості
направити ОСОБА_1., на якого покладено
відповідні обов'язки чи іншого
представника. Більше того, апелянтом не
обґрунтовано необхідність подання та
не вказано які саме додаткові докази
такий бажає долучити, а тому
апеляційний суд, у відповідності до ч.1
ст.197 КАС України, вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки таку може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів.

Перевіривши матеріали справи,
апеляційну скаргу, суд апеляційної
інстанції приходить до переконання, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що оскільки
підприємство зобов'язане згідно
чинного законодавства відшкодовувати
УПФ його витрати на виплату та доставку
пільгових пенсій, отримало від
позивача необхідні розрахунки, однак
вказаного не вчинило та доказів сплати
суду не надало, то вимоги УПФ є
підставними.

Такі висновки суду першої інстанції
відповідають фактичним обставинам
справи та є вірними з таких міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено матеріалами справи, що
ПАТ є платником збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування, а тому у
відповідності до Закону №1058-IV, Закону
України «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування» (далі -
Закон №400/97-ВР), УПФ надсилались
відповідачу розрахунки фактичних
витрат на виплату та доставку пенсій
призначених відповідно до п.«б-з» ст.13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) за
період з жовтня по грудень 2013 року на
суму 50377,48грн.

Відповідачем не заперечується наявна
заборгованість по відшкодуванню
фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій, однак така
залишається ним не сплаченою, з
посиланням на те, що підприємство
перебуває на стадії ліквідації, у
зв'язку із чим вимоги Пенсійного органу
будуть задоволені в порядку
черговості.

Не погодившись із такими діями ПАТ,
позивач звернувся до суду із цим
адміністративним позовом.

Обов'язок з відшкодування відповідних
витрат УПФ встановлено Законом
№400/97-ВР.

Згідно з абз.4 п.1 ст.2 Закону №400/97-ВР для
платників збору, визначених пунктами 1
та 2 статті 1 цього Закону, крім тих, які
є платниками фіксованого
сільськогосподарського податку,
об'єктом оподаткування є також
фактичні витрати на виплату і доставку
пенсій, призначених відповідно до
пунктів «б» - «з» ст.13 Закону №1788-ХІІ до
досягнення працівниками пенсійного
віку, передбаченого ст.12 цього ж Закону.

Абзацом 3 п.1 ст.4 Закону №400/97-ВР
встановлено ставка збору у розмірі 100
відсотків від об'єкта оподаткування,
визначеного абз.4 п.1 ст.2 цього Закону.

Обов'язок відшкодування витрат з
виплати пенсій, призначених за ст.13
Закону №1788-ХІІ передбачений п.2
Прикінцевих положень Закону №1058-IV, за
правилами якого пенсійне забезпечення
застрахованих осіб, які працювали або
працюють на підземних роботах, роботах
з особливо шкідливими й важкими
умовами праці за списком №1 та на інших
роботах із шкідливими і важкими
умовами праці за списком №2 виробництв,
робіт, професій, посад і показників,
затверджених Кабінетом Міністрів
України, та за результатами атестації
робочих місць, на посадах, що дають
право на призначення пенсії за віком на
пільгових умовах або за вислугу років,
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, мали право на пенсію на
пільгових умовах або за вислугу років,
здійснюється згідно з окремим
законодавчим актом через професійні та
корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного
забезпечення через професійні та
корпоративні фонди особам, зазначеним
в абзаці першому цього пункту, пенсії
призначаються за нормами Закону №1058-IV
в разі досягнення пенсійного віку та
наявності трудового стажу,
передбаченого Законом №1788-ХІІ. У цьому
випадку розміри пенсій визначаються
відповідно до ст.27 та з урахуванням
норм ст.28 Закону №1058-IV. При цьому
зберігається порядок покриття витрат
на виплату і доставку цих пенсій, що
діяв до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №1058-IV
діяв Закон №400/97-ВР, абз.4 п.1 ст.2 якого
передбачалось, що для платників збору,
визначених пунктами 1 та 2 ст.1 цього
Закону, об'єктом оподаткування є також
фактичні витрати на виплату і доставку
пенсій призначених відповідно до
пунктів «б» - «з» ст.13 Закону №1788-ХІІ.

Відповідно до абз.4 пп.1 цього ж пункту
підприємства та організації з коштів,
призначених на оплату праці, вносять до
Пенсійного фонду плату, що покриває
фактичні витрати на виплату і доставку
пенсій особам, які були зайняті повний
робочий день на підземних роботах, на
роботах з особливо шкідливими й
важкими умовами праці за списком №1
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджених Кабінетом
Міністрів України, крім тих, що були
безпосередньо зайняті повний робочий
день на підземних роботах (включаючи
особовий склад гірничорятувальних
частин) з видобутку вугілля, сланцю,
руди та інших корисних копалин, на
будівництві шахт та рудників за
списком робіт і професій, затвердженим
Кабінетом Міністрів України, починаючи
з дня набрання чинності цим Законом, у
розмірі 20 відсотків з наступним
збільшенням її щороку на 10 відсотків до
100-відсоткового розміру відшкодування
фактичних витрат на виплату і доставку
цих пенсій до набуття права на пенсію
за віком відповідно до цього Закону.

Враховуючи, що положення абз.4 п.2
прикінцевих положень Закону №1058-IV є
спеціальними щодо абз.3 п.2 прикінцевих
положень цього ж Закону, апеляційний
суд приходить до висновку про
існування у відповідача обов'язку
відшкодовувати органам ПФУ суми
фактичних витрат на виплату і доставку
пенсій, призначених на пільгових
умовах відповідно до пунктів «а»,
«б»-«з» ст.13 Закону №1788-ХІІ.

Пунктом 6.4. Інструкції визначено, що
розмір сум до відшкодування на
поточний рік визначається відділами
надходження доходів органів
Пенсійного фонду України щорічно у
розрахунках фактичних витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій,
призначених відповідно до частини 2
«Прикінцевих положень» Закону (згідно
з додатками 6 та 7), які надсилаються
підприємствам до 20-го січня поточного
року та протягом 10 днів з
новопризначених (перерахованих)
пенсій.

Згідно п.6.8 Інструкції підприємства
щомісяця до 25-го числа вносять до
Пенсійного фонду зазначену в
повідомленні місячну суму фактичних
витрат на виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах.

Як вбачається із матеріалів справи,
надіслані УПФ розрахунки фактичних
витрат на виплату та доставку пенсій,
призначених відповідно ч.2 Прикінцевих
положень Закону №1058-IV, в частині
пенсій, призначених відповідно до п.п.
«б» - «з» ст.13 Закону №1788-ХІІ за
жовтень-грудень ПАТ отримано (а.с.6-16),
однак у встановлений строк сплачено.

Наявність у працівників підприємства,
по яким Пенсійним органом було
виставлено розрахунки, призначеної
пенсії за віком на пільгових умовах
відповідно до п.п.«б»-«з» ст.13 Закону
№1788-ХІІ, відповідачем не заперечується
та не спростовано.

Більше того, єдиною підставою на яку
посилається ПАТ для несплати фактичних
витрат на виплату та доставку пенсій, є
його перебування в процесі ліквідації,
що на думку апеляційного суду,
враховуючи відсутність доказів
внесення в Єдиний державний реєстр
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців запису про проведення
державної реєстрації припинення
юридичної особи, не звільняє
підприємство від обов'язку
відшкодовувати УПФ здійснені ним
витрати, що також підтверджується п.6.3
Інструкції.

За таких обставин, апеляційний суд
погоджується із висновком суду першої
інстанції щодо під ставності позовних
вимог УПФ про стягнення заборгованості
з ПАТ по відшкодуванню фактичних
витрат на виплату та доставку пенсій за
жовтень-грудень 2013 року в сумі 50377,48грн.

Підсумовуючи, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що суд
першої інстанції при вирішенні даного
публічно-правового спору правильно
встановив фактичні обставини справи та
надав їм належну правову оцінку. Доводи
апелянта висновків суду не
спростовують та не дають правових
підстав для скасування оскаржуваного
судового рішення.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд,

У Х В А Л
И В :

Апеляційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства «Елегал»
залишити без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 19 лютого 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя
В.Я. Качмар

Суддя
О.М. Гінда

Суддя
В.В. Ніколін