Справа № 822/2613/14
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/2613/14

Головуючий у 1-й інстанції: Блонський
В.К.

Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.

08 жовтня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної реєстраційної служби
України на постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від 08
липня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Державної реєстраційної служби
України про скасування рішення та
зобов'язання вчинити дії , -

В С Т А Н О В И В :

постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 08 липня 2014
року адміністративний позов
задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, у
якій просить скасувати рішення суду І
інстанції та прийняти нову постанову,
якою у задоволенні позову відмовити.

У судове засідання сторони не
з'явились, про час та місце розгляду
справи повідомлені вчасно та належним
чином, що підтверджується
повідомленнями про вручення поштового
відправлення.

Відповідно до ч. 4 ст.196 КАС України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

За таких підстав колегія суддів,
керуючись положеннями статті 197 КАС
України, вважає, що справу можливо
розглянути в порядку письмового
провадження на підставі наявних в
матеріалах справи доказів, без
фіксування судового засідання (частина
1 статті 41 КАС України).

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм чинного
законодавства, колегія суддів
апеляційної інстанції, переглядаючи
судове рішення у даній справі в межах
апеляційної скарги у відповідності до
частини 1 статті 195 КАС України, дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи,
позивач звернувся до Державної
реєстраційної служби України з заявою
про реєстрацію права власності на
реконструйовану та добудовану частину
житлового будинку за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Державної реєстраційної
служби України № 9742349 від 08 січня 2014
року позивачу відмовлено у державній
реєстрації, оскільки позивачем не
надано документ, що посвідчує речове
право на земельну ділянку, документ, що
відповідно до вимог законодавства
засвідчує прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта.

Крім того, позивачем подано заяву про
державну реєстрацію житлового будинку,
а рішенням Хмельницького
міськрайонного суду від 26 червня 2008
року визначається право власності на
самочинно побудовані приміщення
другого поверху та переобладнані
приміщення першого поверху.

Суд І інстанції, задовольняючи позов
виходив з того, що рішенням
Хмельницького міськрайонного суду від
26 червня 2008 року визнано право
власності за позивачем на самочинно
побудовані приміщення другого поверху
та переобладнані приміщення першого
поверху без зазначених відповідачем
документів, оскільки введення в
експлуатацію, в даному випадку, не
застосовується. Визнання права
власності на самочинне збудоване
нерухоме майно є виключною
компетенцією суду.

Колегія суду погоджується з таким
висновком суду І інстанції з огляду на
наступні обставини.

Статтею 2 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» N 1952-IV
встановлено, що державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно (далі -
державна реєстрація прав) - офіційне
визнання і підтвердження державою
фактів виникнення, переходу або
припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на
нерухоме майно (далі - Державний реєстр
прав) - єдина державна інформаційна
система, що містить відомості про права
на нерухоме майно, їх обтяження, а також
про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Стаття 3 п. п. 1, 2, 3 Закону України N 1952-IV
встановлює, що державна реєстрація
прав є обов'язковою. Інформація про
права на нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав. Держава гарантує
достовірність зареєстрованих прав на
нерухоме майно. Права на нерухоме
майно, які підлягають державній
реєстрації відповідно до цього Закону,
виникають з моменту такої реєстрації.

Стаття 19 Закону України N 1952-IV закріплює
підстави для державної реєстрації прав
та їх обтяжень.

Так відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону
України N 1952-IV державна реєстрація прав
проводиться на підставі:

1) договорів, укладених у порядку,
встановленому законом;

2) свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону;

3) свідоцтв про право власності, виданих
органами приватизації наймачам
житлових приміщень у державному та
комунальному житловому фонді;

4) державних актів на право власності
або постійного користування на
земельну ділянку у випадках,
встановлених законом;

5) рішень судів, що набрали законної
сили;

6) інших документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Під розгляду справи встановлено, що
підставою звернення позивача з заявою
про проведення державної реєстрації
права власності є рішення
Хмельницького міськрайонного суду
Хмельницької області від 26 червня 2008
року, що набуло законної сили.

Згідно п. 26 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень і Порядку надання інформації
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
22 червня 2011 року за №703 (далі - Порядок)
(чинного на момент виникнення спірних
правовідносин), для проведення
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме майно
необхідними документами є документи,
що підтверджують виникнення, перехід
або припинення права власності та
інших речових прав на нерухоме майно та
інші документи, визначені цим Порядком.

Підпунктом 10 пунктом 27 Порядку
передбачено, що до документів, що
підтверджують виникнення, перехід та
припинення речових прав на нерухоме
майно, є, зокрема, рішення суду, що
набрало законної сили, щодо права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області суду від 26
червня 2008 року задоволено позов ОСОБА_2
до виконавчого комітету Хмельницької
міської ради про визнання права
власності на самочинне будівництво.
Визнано право власності на
переобладнанні приміщення першого
поверху, а саме: коридор площею 3,4 кв.м.;
вітальню площею 16,6 кв.м.; кухню площею 4,9
кв.м.; санвузол площею 3,5 кв.м., а також
самочинно побудовані приміщення
другого поверху: житлове приміщення
площею 13,5 кв.м., які розташовані по
АДРЕСА_1.

Зі вказаного рішення встановлено, що
переобладнані та новозбудовані
приміщення відповідають
будівельно-технічним, пожежним,
санітарним нормам та правилам.

Згідно з абз. 1 п. 28 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень і Порядку надання інформації
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
22 червня 2011 року за №703, для проведення
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме майно
заявник, крім документів, що зазначені
у пункті 27 цього Порядку, подає копії
документів, що зазначені в пункті 9
цього Порядку (крім документа, що
посвідчує посадову особу органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування).

Відповідно до п. 29 Порядку для
проведення державної реєстрації права
власності на новозбудований чи
реконструйований об'єкт нерухомого
майна заявник, крім документів, що
зазначені у пунктах 27 і 28 цього Порядку,
подає органові державної реєстрації
прав технічний паспорт на такий об'єкт.

З наявних у справі доказів вбачається,
що позивачем для реєстрації права
власності надані всі необхідні
документи , які вимагались діючим на
час подання документів Порядком.

У свою чергу, державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно - це
офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень, що
супроводжується внесенням даних до
Державного реєстру речових прав не
нерухоме майно.

Таким чином, враховуючи, що рішення
Хмельницької області суду від 26 червня
2008 року на момент звернення позивача із
заявою про державну реєстрацію права
власності набрало законної сили,
відповідач мав провести державну
реєстрацію права власності на підставі
поданих позивачем документів без
вимагання інших.

В силу ст. 24 Закону України №1954-ІV у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі,
якщо:

1) заявлене право, обтяження не
підлягає державній реєстрації
відповідно до цього Закону;

2) об'єкт нерухомого майна,
розміщений на території іншого органу
державної реєстрації прав;

3) із заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень
звернулася неналежна особа;

4) подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують;

5) заяву про державну реєстрацію
прав, пов'язаних з відчуженням
нерухомого майна, подано після
державної реєстрації обтяжень,
встановлених щодо цього майна,
крім випадків, встановлених частиною
дев'ятою статті 15 цього Закону;

5-1) заяву про державну реєстрацію
обтяжень речових прав на нерухоме
майно щодо попереднього
правонабувача подано після державної
реєстрації права власності на таке
майно за новим правонабувачем;

5-2) заяву про державну реєстрацію
речових прав, похідних від права
власності, подано за відсутності
державної реєстрації права власності,
крім випадків, установлених частиною
дев'ятою статті 15 цього Закону;

5-3) під час подання заяви про
державну реєстрацію права власності
на підприємство як єдиний майновий
комплекс, житловий будинок, будівлю,
споруду (їх окремі частини), що
виникло на підставі документа, за
яким правонабувач набуває також
право власності на земельну ділянку,
не подано заяву про державну
реєстрацію права власності на земельну
ділянку;

5-4) після завершення п'ятиденного
строку з дня отримання заявником
письмового повідомлення про зупинення
розгляду заяви про державну
реєстрацію прав не усунено обставин,
що були підставою для прийняття такого
рішення;

5-5) заяву про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень під час вчинення
нотаріальної дії з нерухомим майном,
об'єктом незавершеного будівництва
подано не до нотаріуса, який вчинив
таку дію;

5-6) заяву про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень в електронній
формі подано особою, яка не є
державним кадастровим реєстратором
або державним виконавцем;

6) заявником подано ті самі
документи, на підставі яких заявлене
право та обтяження такого права вже
зареєстровано у Державному реєстрі
прав.

Відмова в державній реєстрації прав
та їх обтяжень з підстав, не
передбачених цим Законом, заборонена.

У рішенні відповідача не зазначено
який саме пункт ст. 24 Закону №1954-ІV став
підставою для відмови у державній
реєстрації права власності позивача.

Посилання відповідача у запереченнях
та апеляційній скарзі на ненадання
позивачем документів, визначених п. 46
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку
надання інформації з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України 22 червня 2011 року за
№703, є помилковим, адже вказаний пункт
порядку знаходиться у розділі
"Особливості державної реєстрації прав
власності на нерухоме майно на
підставі свідоцтва про право власності
на нерухоме майно".

Враховуючи вищевикладене, колегія суду
вважає, що суд І інстанції прийняв
законне та обґрунтоване рішення,
встановивши, що відповідач
безпідставно відмовив у проведенні
державної реєстрації права власності.

Доводи апелянта, викладені в
апеляційній скарзі є не
обґрунтованими, у зв'язку з чим, колегія
суддів приходить до висновку про
відмову в задоволенні апеляційної
скарги позивача та залишення в силі
постанови Хмельницького окружного
адміністративного суду від 08 липня 2014
року.

Згідно з ч. 2 ст. 159 КАС України, законним
є рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм адміністративного
процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198, ст.200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Державної
реєстраційної служби України залишити
без задоволення, а постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 08 липня 2014
року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України та підлягає
касаційному оскарженню.

Головуючий
Загороднюк А.Г.

Судді
Драчук Т. О.

Полотнянко Ю.П.