Справа № 2а-2663/11/2770
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2014 року м.
Київ К/9991/70849/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л.,
Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Гагарінської районної
державної адміністрації м. Севастополя
до Громадської організації «Конгрес
Українців Севастополя» про обмеження
права на мирні зібрання, за касаційною
скаргою Громадської організації
«Конгрес Українців Севастополя» на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Севастополь від 23 серпня 2011
року та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 10 жовтня 2011 року, -

у с т а н о в и л а :

У серпні 2011 року Гагарінська районна
державна адміністрація
м. Севастополя (далі РДА) звернулась з
позовом до Громадської організації
"Конгрес Українців Севастополя" (далі
громадська організація) про обмеження
права на мирні зібрання. В
обґрунтування позовних вимог
зазначала, що звернення відповідача
про проведення заходів на площі
навколо пам'ятника Т.Г. Шевченко з
нагоди 20-ої річниці Незалежності
України об 11 годині 24 серпня 2011 року
співпадає із державним святом - Днем
Незалежності України, на яке
заплановані загальноміські
культурно-масові заходи з 10 до 14 години.
Тому враховуючи орієнтовану кількість
присутніх осіб (учасників заходу) та
можливість їх територіального
розміщення на місцевості, з метою
запобігання порушення громадського
порядку, захисту здоров'я населення,
прав та свобод громадян тощо, та в
інтересах національної безпеки,
позивач вважає, що масовий захід
громадської організації має бути
обмежений.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста
Севастополь від 23 серпня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 10 жовтня 2011
року позовні вимоги задоволено.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить їх
рішення скасувати та відмовити у
позові.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи колегія суддів, в межах статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, дійшла висновку про
відхилення скарги з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суди, на
підставі наявних у справі даних
встановили і правильно виходили з того,
що проведення запланованих
громадською організацією спірних
заходів разом із офіційними урочистими
масовими заходами може привести до
порушення громадського порядку та
створити загрозу безпеці громадян. При
цьому, суди правильно застосували
вимоги Конституції України, Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод, Закону України
«Про місцеві державні адміністрації»
та положень Кодексу адміністративного
судочинства України.

Так, у відповідності до статті 11
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод кожен має право
на свободу мирних зібрань і свободу
об'єднання з іншими особами, включаючи
право створювати профспілки та
вступати до них для захисту своїх
інтересів. Здійснення цих прав не
підлягає жодним обмеженням, за
винятком тих, що встановлені законом і
є необхідними в демократичному
суспільстві в інтересах національної
або громадської безпеки, для
запобігання заворушенням чи злочинам,
для охорони здоров'я чи моралі або для
захисту прав і свобод інших осіб. Ця
стаття не перешкоджає запровадженню
законних обмежень на здійснення цих
прав особами, що входять до складу
збройних сил, поліції чи
адміністративних органів держави.

Згідно статті 39 Конституції України
громадяни мають право збиратися мирно,
без зброї і проводити збори, мітинги,
походи і демонстрації, про проведення
яких завчасно сповіщаються органи
виконавчої влади чи органи місцевого
самоврядування. Обмеження щодо
реалізації цього права може
встановлюватися судом відповідно до
закону і лише в інтересах національної
безпеки та громадського порядку - з
метою запобігання заворушенням чи
злочинам, для охорони здоров'я
населення або захисту прав і свобод
інших людей.

Рішенням Конституційного Суду України
від 19 квітня 2001 року №
4-рп/2001 у справі за конституційним
поданням Міністерства внутрішніх
справ України щодо офіційного
тлумачення положення частини першої
статті 39 Конституції України про
завчасне сповіщення органів
виконавчої влади чи органів місцевого
самоврядування про проведення зборів,
мітингів, походів і демонстрацій
(справа щодо завчасності сповіщення
про мирні зібрання) визначено, що
положення частини першої статті 39
Конституції України щодо завчасного
сповіщення органів виконавчої влади чи
органів місцевого самоврядування про
проведення зборів, мітингів, походів і
демонстрацій в аспекті
конституційного подання треба
розуміти так, що організатори таких
мирних зібрань мають сповістити
зазначені органи про проведення цих
заходів заздалегідь, тобто у прийнятні
строки, що передують даті їх
проведення. Ці строки не повинні
обмежувати передбачене статтею 39
Конституції України право громадян, а
мають служити його гарантією і
водночас надавати можливість
відповідним органам виконавчої влади
чи органам місцевого самоврядування
вжити заходів щодо безперешкодного
проведення громадянами зборів,
мітингів, походів і демонстрацій,
забезпечення громадського порядку,
прав і свобод інших людей.

Відповідно до пункту 2 Указу Президії
Верховної Ради СРСР від 28 липня 1988 року
№ 9306-XI «Про порядок організації і
проведення зборів, мітингів, вуличних
походів і демонстрацій в СРСР» заява
про проведення зборів, мітингу,
вуличного походу або демонстрації
подається в письмовій формі не пізніш
як за десять днів до намічуваної дати
їх проведення. В заяві зазначаються
мета, форма, місце проведення заходу
або маршрути руху, час його початку і
закінчення, передбачувана кількість
учасників, прізвища, імена, по батькові
уповноважених (організаторів), місце їх
проживання і роботи (навчання), дата
подачі заяви.

Строк завчасного сповіщення має бути
достатнім і для того, щоб органи
виконавчої влади чи органи місцевого
самоврядування могли визначитися,
наскільки проведення таких зібрань
відповідає закону, та в разі потреби,
згідно з частиною 2 статті 39
Конституції України, звернутися до
суду для вирішення спірних питань.

Відповідно до частини 1 статті 182
Кодексу адміністративного судочинства
України органи виконавчої влади,
органи місцевого самоврядування
негайно після одержання повідомлення
про проведення зборів, мітингів,
походів, демонстрацій тощо мають право
звернутися до окружного
адміністративного суду за своїм
місцезнаходженням із позовною заявою
про заборону таких заходів чи про інше
обмеження права на мирні зібрання (щодо
місця чи часу їх проведення тощо).

Частиною 5 статті 182 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що суд задовольняє вимоги
позивача в інтересах національної
безпеки та громадського порядку в разі,
якщо визнає, що проведення зборів,
мітингів, походів, демонстрацій чи
інших зібрань може створити реальну
небезпеку заворушень чи злочинів,
загрозу здоров'ю населення або правам і
свободам інших людей. У постанові суду
зазначається спосіб обмеження щодо
реалізації права на мирні зібрання.

Суди встановили, що запланований
громадською організацією мирний захід
співпадає з масовими загальноміськими
святковими заходами з нагоди
державного свята Дня Незалежності
України 24 серпня 2011 року. При цьому, в
рамках цих заходів також запланований
ряд розважальних та урочистих програм
за участю великої кількості учасників
та громадян.

Тому, суди правильно виходили з того, що
відповідач звернувся до позивача із
заявою про намір проведення вказаних
заходів 23 серпня 2011 року, тобто за одну
добу до святкування Дня Незалежності,
що позбавляє можливості здійснити усі
необхідні заходи охорони громадської
безпеки, громадського порядку,
боротьби зі злочинністю в рамках
спірного зібрання громадської
організації, що суперечить пункту 2
частини 1 статті 25 Закону України «Про
місцеві державні адміністрації».

Таким чином, суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку щодо задоволення позовних
вимог, їх рішення відповідають дійсним
обставинам справи, нормам
матеріального і процесуального права,
доводи касаційної скарги висновків
судів не спростовують, такі
ґрунтуються на помилковому
трактуванні правових норм, а тому
підстав для скасування судових рішень
колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Громадської
організації «Конгрес Українців
Севастополя» відхилити, а постанову
Окружного адміністративного суду
міста Севастополь від 23 серпня 2011 року
та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 10 жовтня 2011 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало