Справа № 2а-17058/09/2670
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2014 року м.
Київ К/9991/11455/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі м. Києва

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 25
травня 2010 року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 10 лютого 2011
року

у справі № 2а-17058/09/2670

за позовом ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі м. Києва,

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, - Головне
управління Державного казначейства
України в м. Києві

про скасування податкового
повідомлення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3; позивач)
звернулась до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі м. Києва (далі -
ДПІ у Солом'янському районі м. Києва;
відповідач), в якому просила скасувати
податкове повідомлення № від 05
травня 2009 року, а також зобов'язати
відповідача повернути сплачені
грошові кошти в розмірі 1 727,11 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 25
травня 2010 року, залишеною
без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 10 лютого 2011 року, позов задоволено
частково. Скасовано податкове
повідомлення № від 05 травня 2009
року. В іншій частині позову
відмовлено. Стягнуто з рахунків
Державного бюджету України на користь
ОСОБА_3 1,70 грн. судових витрат.

Не погоджуючись з прийнятими
судовими рішеннями у справі,
відповідач оскаржив їх в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України.

В поданій касаційній скарзі, ДПІ у
Солом'янському районі м. Києва,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 25
травня 2010 року, ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 10 лютого 2011 року та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи в
межах доводів касаційної скарги
відповідно до статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що відповідачем
прийнято податкове повідомлення №
від 05 травня 2009 року, яким
позивачу згідно із статтями 13, 17 Закону
України від 03 липня 1992 року № 2535-XII «Про
плату за землю» (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин;
далі - Закон № 2535-XII) визначено
суму податкового зобов'язання із
земельного податку в розмірі 1 727,11 грн.

Скасовуючи вказаний акт
індивідуальної дії, суди попередніх
інстанцій виходили з наступних
мотивів, з якими погоджується суд
касаційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Закону
№ 2535-XII використання землі в Україні є
платним. Плата за землю справляється у
вигляді земельного податку або
орендної плати, що визначається
залежно від грошової оцінки земель.
Розміри податку за земельні ділянки,
грошову оцінку яких не встановлено,
визначаються до її встановлення в
порядку, визначеному цим Законом.

Власники земельних ділянок, земельних
часток (паїв) та землекористувачі, крім
орендарів та інвесторів - учасників
угоди про розподіл продукції,
сплачують земельний податок.

Статтею 5 Закону № 2535-XII визначено, що
об'єктом плати за землю є земельна
ділянка, а також земельна частка (пай),
яка перебуває у власності або
користуванні, у тому числі на умовах
оренди.

Згідно із статтею 15 Закону № 2535-XII
власники землі та землекористувачі
сплачують земельний податок, а також
орендну плату за земельні ділянки
державної та комунальної власності з
дня виникнення права власності або
права користування земельною ділянкою.

Відповідно до частин 1, 2 статті 42
Земельного кодексу України (далі - ЗК
України) земельні ділянки, на яких
розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території
державної або комунальної власності,
надаються в постійне користування
підприємствам, установам і
організаціям, які здійснюють
управління цими будинками.

У разі приватизації громадянами
багатоквартирного жилого будинку
відповідна земельна ділянка може
передаватися безоплатно у власність
або надаватись у користування
об'єднанню власників.

Таким чином, платниками земельного
податку за земельні ділянки під
багатоквартирними житловими будинками
є особи, яким такі земельні ділянки
передаються у постійне користування
або у власність згідно з нормами ЗК
України, а саме - підприємства, установи
і організації, що здійснюють
управління цими будинками, а також
об'єднання власників будинків.

В свою чергу, власники квартир
(приміщень) у багатоквартирних
житлових будинках не належать до кола
платників земельного податку за
земельні ділянки під такими будинками,
а фактично відшкодовують сплачені суми
земельного податку підприємствам,
установам і організаціям, що
здійснюють управління цими будинками,
та об'єднанням власників будинків у
складі сум за утримання будинків та
прибудинкової території.

Як встановлено судами, позивачем
в розглядуваній ситуації придбано
нежитлові приміщення в
багатоквартирному житловому будинку, у
зв'язку з чим у відповідача були
відсутні правові підстави для
визначення ОСОБА_3 суми податкового
зобов'язання із земельного податку
оскаржуваним податковим
повідомленням.

За наведених обставин та з
урахуванням викладеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 25
травня 2010 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 10 лютого 2011 року такими, що прийняті
з правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
а тому суд касаційної інстанції не
знаходить підстав, які могли б
призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі м. Києва відхилити, а
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 25 травня 2010
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 10
лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, встановленими главою 3 розділу
IV Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Острович С.Е.

Федоров М.О.