Справа № 815/3415/14
Суддя: Соколенко О. М.
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3415/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2014 року м.
Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Соколенко О.М.,

при секретарі - Гаврилюк І.С.

за участю: представників позивача -
Качуренко В.Г. (за довіреністю),
Немирської Г.С. (за довіреністю);

представника відповідача - П'ятниченка
А.О. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом селянського (фермерського)
господарства «Земляк» до
Роздільнянської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про скасування податкового
повідомлення-рішення -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов селянського
(фермерського) господарства «Земляк»
(далі - СФГ «Земляк» або підприємство
або позивач) до Роздільнянської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Одеській області (далі -
Роздільнянська ОДПІ або відповідач)
про скасування податкового
повідомлення-рішення від 12.03.2014 року №
.

Позивач мотивує свої позовні вимоги
тим, що Роздільнянською ОДПІ на
підставі акту перевірки від 28.02.2014 року
№74/15-24-22-01/22511273 прийнято податкове
повідомлення-рішення від 12.03.2014 року
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість за основним платежем у
розмірі 42360,00 грн. та на 10590,00 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями.

На думку позивача вказане податкове
повідомлення-рішення є незаконним та
підлягає скасуванню, оскільки
суперечить вимогам законодавства та
базується на безпідставних висновках
відповідача, з огляду на наступне.

Як вказує позивач, висновки акту
перевірки про порушення підприємством
п. 198.3 п. 198.5 ст.198, п.209.2 ст.209 Податкового
кодексу України, п.5 розділу VI «Порядку
заповнення і подання податкової
звітності з податку на додану
вартість» є безпідставними, оскільки
придбаний товар, про який зазначено в
акті перевірки, з самого початку був
використаний позивачем в цілях
виробництва сільськогосподарської
продукції, а саме, шляхом удобрення
посівних площ з метою збільшення їх
родючості, а відтак, й збільшення
врожаю, отримання та реалізація якого є
основною метою господарської
діяльності СФГ «Земляк». Отже, як
вказує позивач, придбані ним добрива
використовувались в цілях
господарської діяльності. За таких
обставин, посилаючись на положення
ст.ст.192, 198, 209 ПК України, позивач
зазначає, що у підприємства відсутні
підстави для здійснення коригування
податкового кредиту, оскільки ним не
здійснювалась жодна із дій, за яких
виникає обов'язок здійснити
коригування ПДВ та податкового
кредиту.

Крім того, позивач зазначає, що не
згоден із донарахуванням податку на
додану вартість у сумі 6942 грн., оскільки
сума податкового кредиту знята згідно
уточнюючого розрахунку від 27.06.2013 року
за № та перерахована на
спеціальний рахунок платіжним
дорученням від 27.06.2013 року №173 у сумі
6942,20 грн.

Таким чином, посилаючись на наявність
первинних документів, що підтверджують
правомірність віднесення спірних сум
до складу податкового кредиту за
перевіряємий період, позивач вважає, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення прийняте на
підставі цього акту перевірки, є
протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідач надав до суду письмові
заперечення на адміністративний позов
(а.с.113-117), в яких зазначив про
безпідставність позовних вимог
позивача, оскільки Роздільнянською
ОДПІ в ході проведення перевірки СФГ
«Земляк» правомірно зроблені висновки
про порушення позивачем п. 198.3, п. 198.5 ст.
198, п. 209.2 ст. 209 Податкового кодексу
України, п.5 розділу VI «Порядку
заповнення і подання податкової
звітності з податку на додану
вартість» від 25 листопада 2011 року № 1492,
з підстав викладених в акті перевірки.
Таким чином, відповідач вважає, що
винесене податкове
повідомлення-рішення за порушення
позивачем вимог податкового
законодавства є правомірним, а позовні
вимоги є такими, що не підлягають
задоволенню.

Представники позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримали у
повному обсязі, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві,
додаткових письмових поясненнях до
позову (а.с.138-141,171-176, 222-223) та зважаючи на
надані письмові докази.

Представник відповідача в судовому
засіданні заявлений адміністративний
позов не визнав та просив суд відмовити
у його задоволенні, посилаючись на
обставини, викладені в запереченнях на
адміністративний позов та доповненнях
до них (а.с.218-220).

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення представників позивача та
відповідача, ознайомившись з
запереченнями відповідача, дослідивши
обставини, якими обґрунтовуються
вимоги та заперечення, та перевіривши
їх доказами, суд встановив наступні
факти та обставини.

Селянське (фермерське) господарство
«Земляк» зареєстровано як юридична
особа Роздільнянською районною
державною адміністрацією Одеської
області 24.09.1993 року, що підтверджується
копією свідоцтва про державну
реєстрацію юридичної особи (а.с.90).

Судом встановлено, що у перевіряємому
періоді СФГ «Земляк» перебувало на
обліку в Роздільнянській МДПІ Одеської
області ДПС, яка в подальшому
реорганізована у Роздільнянську ОДПІ
Головного управління Міндоходів в
Одеській області, та у період, за який
проводилась перевірка, відповідно до
свідоцтва про реєстрацію платника
податку на додану вартість від 16.07.2010
року № 100292651, виданого Роздільнянською
МДПІ, підприємство було зареєстровано
платником ПДВ та застосовувало
спеціальний режим оподаткування в
сільському господарстві, що також
підтверджується п.п.2.4.2, п.3.1 акту
перевірки.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач звернувся до СФГ «Земляк»
із запитом від 02.09.2013 року №1551/15-02 про
надання інформації та її
документального підтвердження з
питань фінансово-господарської
діяльності підприємства та
відображення результатів діяльності у
податковій звітності з податку на
додану вартість за період січень 2012
року - липень 2013 року. Вказаний запит
отримано підприємством 03.09.2013 року
(а.с.54).

На вказаний запит СФГ «Земляк» 12.09.2013
року за №01/09 надало податковому органу
інформацію про вироблену та
реалізовану продукцію у 2012 році та
реалізовану продукцію у 2012 та в 2013
роках (а.с.55-57), яка надійшла до
податкового органу 13.09.2013 року.

Також, як встановлено судом 27.01.2014 року
за № 622/6/15-24-22-01-10 відповідач звернувся
до СФГ «Земляк» із запитом про надання
інформації та її документального
підтвердження з питань
фінансово-господарської діяльності
підприємства за період з 01.08.2013 року по
31.12.2013 року та відображення її у
податкових деклараціях з ПДВ (а.с.58),
який, згідно наявної розписку на ньому,
отримано з боку позивача 27.01.2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи,
17.02.2014 року Роздільнянською ОДПІ
Головного управління Міндоходів в
Одеській області видано наказ №112 «Про
проведення документальної
позапланової виїзної перевірки СФГ
«Земляк» (а.с.52,119), згідно якого на
підставі ст. 20, п.п.78.1.1 п 78.1 ст.78
Податкового кодексу України, у зв'язку
із ненаданням в повному обсязі СФГ
«Земляк» пояснень та їх
документального підтвердження на
обов'язкові запити від 02.09.2013 року
№1551/15-02 та від 27.01.2014 року № 622/6/15-24-22-01-10,
посадовим особам Роздільнянської ОДПІ
доручено в термін з 17.02.2014 року по 21.02.2014
року провести документальну
позапланову виїзну перевірку СФГ
«Земляк».

На підставі ст. 20, п.п.78.1.1 п 78.1 ст. 78
Податкового кодексу України,
відповідно до наказу Роздільнянської
ОДПІ від 17.02.2014 року №112 «Про проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки СФГ «Земляк», згідно
направлень на перевірку (а.с.120-121)
головними державними
ревізор-інспекторами відділу
податкового аудиту Роздільнянської
ОДПІ Каретко Д.О., Ярошем І.З., в.о.
начальника відділу погашення
заборгованостей Роздільнянської ОДПІ
Барановим С.П., проведена документальна
позапланова виїзна перевірка СФГ
«Земляк» з питань достовірності
нарахування ПДВ, а також з питань
проведення інвентаризації
товарно-матеріальних цінностей та
наявності безхазяйного майна за період
з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року.

За результатами вказаної перевірки
Роздільнянською ОДПІ ГУ Міндоходів в
Одеській області складено акт від
28.02.2014 року №74/15-24-22-01/22511273 (а.с.15-36), яким
встановлено порушення позивачем: п. 198.3
п. 198.5 ст. 198, п. 209.2 ст. 209 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI
зі змінами та доповненнями, п.5 розділу
VI «Порядку заповнення і подання
податкової звітності з податку на
додану вартість» від 25 листопада 2011
року № 1492 (зі змінами та доповненнями),
а саме, по скороченій
сільськогосподарській декларації
занижено суму ПДВ у 42360, 00 грн., в т.ч. по
періодах: в листопаді 2012 року - у
розмірі 42360, 00 грн.

Не погоджуючись з висновками акту
перевірки, позивач надав на адресу
відповідача заперечення до вказаного
акту від 03.03.2014 року за 05/3 (а.с.37), за
результатом розгляду яких висновки
акту перевірки залишені без змін,
оскільки такі відповідають вимогам
чинного законодавства (а.с.38-41).

На підставі вищевказаного акту
перевірки відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення від
12.03.2014 року №, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість у розмірі
42360,00 грн. - за основним платежем та у
розмірі 10590,00 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями (а.с.14,122).

Не погодившись з діями відповідача
щодо збільшення позивачу грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість та винесеним податковим
повідомленням-рішенням, СФГ «Земляк»
скористалось процедурою
адміністративного оскарження, подавши
скарги до контролюючих органів вищого
рівня (а.с.42-45,59-64). За результатами
адміністративного оскарження
прийнятого податкового
повідомлення-рішення скарги позивача
залишені без задоволення, податкове
повідомлення-рішення - без змін
(а.с.46-51,65-68).

Вважаючи податкове
повідомлення-рішення № від 12.03.2014
року таким, що винесено відповідачем
неправомірно, позивач звернувся до
суду із вказаним адміністративним
позовом.

Спірне податкове повідомлення-рішення
базується на викладених в акті
перевірки висновках відповідача щодо
порушення позивачем вимог п. 198.3 п. 198.5
ст. 198, п. 209.2 ст. 209 Податкового кодексу
України та п.5 розділу VI «Порядку
заповнення і подання податкової
звітності з податку на додану
вартість» від 25 листопада 2011 року № 1492.

Так, у п. 3.1.1 «Податкові зобов'язання»
акту перевірки зазначено, що за період
з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року СФГ «Земляк»
по загальній декларації задекларовано
податкових зобов'язань по податку на
додану вартість у сумі 9743 грн., та
перевіркою повноти визначення
податкових зобов'язань за цей період не
встановленого їх завищення або
заниження.

Водночас, зазначено, що за період з
01.01.2012 року по 31.12.2013 року СФГ «Земляк»
по скороченій декларації
задекларовано податкових зобов'язань
по податку на додану вартість у сумі
1204949 грн. Перевіркою повноти визначення
податкових зобов'язань за цей період
встановлено заниження всього на 35418
грн., в тому числі, за липень 2012 року у
розмірі 26582 грн., за серпень 2012 року - 8836
грн. Як вказано в акті, в порушення п.
198.3, п. 198.5 ст. 198, п. 209.2 ст. 209 Податкового
кодексу України СФГ «Земляк» за
перевіряємий період до складу
податкового зобов'язання не віднесло
суми податку на додану вартість з
вартості матеріалів, витрачених на
вирощування сільгосппродукції, суми
податку на додану вартість по яких
віднесені до складу податкового
кредиту згідно акту про використання
добрив та відповідно до актів списання
посівів, які внаслідок дії високих
температур повністю загинули та не
підлягають збиранню на загальну суму
35418, 00 грн. у т.ч.: липень 2012 року у
розмірі 26582 грн.; серпень 2012 року у сумі
8836 грн.

Встановлюючи вказані порушення,
відповідач в акті зазначає, що згідно
актів обстеження та списання загиблих
посівів №1 від 13.07.2012 року, №1 від
06.08.2012р., комісією у складі голови СФГ
«Земляк» Качуренко К.І. та членів
комісії - заступника голови Валеватого
С.І. - у присутності інспектора з
насінництва Державної інспекції
сільського господарства в Одеській
області Дашковського І.Л., головного
спеціаліста відділу маркетингу
Васильєвої В.О., проведено обстеження
посівів сільськогосподарських
культур, що належать СФГ «Земляк» та
виявлено загибель посівів пшениці
озимої площею 200 га та коріандру площею
400 га, посивів проса площею 309 га
внаслідок дії високої температури та
недостатньої кількості вологи.

Відповідно до акту від 31.05.2012 р. №1 про
використання мінеральних, органічних
та бактеріальних добрив встановлено:

- по загиблим посівам озимої пшениці в
кількості 200 га загальні витрати на
загальній площі 700 га по внесенню
міндобрив (діанат) в кількості 200л.
склали 24750 грн., з них, витрати по
загиблим посівам 7071,08 грн., сума ПДВ, яка
віднесена до складу податкового
кредиту становить 1414,22 грн. (200 га
складає 28,57% від загальної площі, 24750 *
28,57% = 7071,08 грн.; 7071,08 * 20%=1414,22 грн.);

- по загиблим посівам коріандру в
кількості 400 га загальні витрати на
загальній площі 500 га по внесенню
міндобрив (прометрекс) в кількості 2200 л.
склали 157300 грн., з них, витрати по
загиблим посівам 125840 грн., сума ПДВ, яка
віднесена до складу податкового
кредиту становить 25168 грн. (400 га складає
80% від загальної площі, 157300 * 80% = 125840 грн.;
125840 * 20%= 25168 грн.);

- по загиблим посівам проса в кількості
309 га загальні витрати на загальній
площі 800 га по внесенню міндобрив
склали 114367 грн., в т.ч., агрітокс в
кількості 600 л - 32364 грн. та
нітроамофоски в кількості 19960 кг. - 82003
грн., з них витрати по загиблим посівам
склали 44179,97 грн., сума ПДВ, яка
віднесена до складу податкового
кредиту становить 8835,99 грн. (309 га
складає 38,63% від загальної площі, 114367 *
38,63%= 44179,97 грн.; 44179,97 * 20%= 8 835,99 грн.).

Також, в акті зазначається, що: - згідно
податкової накладної від 12.04.2012р. №81/006,
отриманої від ПАТ «Компанія» Райз» на
отримання агрітоксу в кількості 600 л по
ціні 53,94 грн. за 1 л. (без ПДВ), діанату в
кількості 220 л по ціні 112,5 грн. за 1 л. (без
ПДВ) та прометрексу в кількості 2200 л по
ціні 71,50 грн. за 1 л. (без ПДВ), на загальну
суму 257296,75 грн., в ПДВ - 42882,79 грн., суми
податку на додану вартість віднесенні
до складу податкового кредиту
декларації за квітень 2012 року; - згідно
податкової накладної від 26.04.2012р. №241/006,
отриманої від ПАТ «Компанія» Райз» на
отримання нітроамофоски в кількості 25
т. по ціні 4108,33 грн. за 1 т. (без ПДВ) на
загальну суму 123250,02 грн. , в т.ч. ПДВ -
20541,67 грн., суми податку на додану
вартість віднесенні до складу
податкового кредиту декларації за
квітень 2012 року; - згідно податкової
накладної від 11.05.2012р. №67/006, отриманої
від ПАТ «Компанія» Райз» на отримання
нітроамофоски в кількості 1,190 т. по ціні
4108,33 грн. за 1 т. (без ПДВ) на загальну
суму 5866,705 грн., в т.ч. ПДВ - 977,78 грн., суми
податку на вартість віднесенні до
складу податкового кредиту декларації
за травень 2012 року.

Також, п. 3.1.2 «Податковий кредит» акту
перевірки зазначено, що за період з
01.01.2012 року по 31.12.2013 року СФГ «Земляк»
по загальній декларації з ПДВ
податковий кредит по ПДВ не
декларувало, і відповідно перевіркою
повноти визначення податкового
кредиту за цей період не встановленого
його завищення або заниження. Разом з
цим, зазначено, що за період з 01.01.2012
року по 31.12.2013 року СФГ «Земляк» по
скороченій декларації (ст.209 ПК України)
задекларувало податковий кредит по ПДВ
у сумі 699464 грн., та перевіркою повноти
визначення податкового кредиту за цей
період не встановленого його завищення
або заниження.

Водночас, у вказаному пункті акту
перевірки зазначено, що до
Роздільнянської ОДПІ підприємством
поданого уточнюючий розрахунок від
27.06.2013 року № на суму податку на
додану вартість у розмірі 6942 грн. в
частині зменшення суми податкового
кредиту по декларації з податку на
додану вартість за серпень 2012 року по
отриманих товарно-матеріальних
цінностях; штрафна санкція у розмірі 3%
не застосовувалась, так як від'ємне
значення об'єкту оподаткування з
податку на додану вартість з
урахуванням уточнюючого розрахунку
становить 80369 грн. Згідно усних
пояснень керівника, коригування
відбулися у зв'язку з самостійним
виправленням помилок, допущених у
раніше наданих розшифровках.

При цьому, як зафіксовано у п.3.1.3 акту
перевірки, СФГ Земляк» в порушення п.5
розділу VI «Порядку заповнення і
подання податкової звітності з податку
на додану вартість» занизило суму
податку на додану вартість, яка
підлягає нарахуванню та сплаті на
спеціальний рахунок за підсумками
поточного звітного періоду з
урахуванням залишку від'ємного
значення попереднього звітного
періоду на суму 6942 грн. за листопад 2012
року.

Згідно поданого уточнюючого
розрахунку від 27.06.2013 року № на
суму податку на додану вартість 6942 грн.
в частині зменшення суми податкового
кредиту по декларації з податку на
додану вартість за серпень 2012 року по
отриманню товарно-матеріальних
цінностей, від'ємне значення об'єкту
оподаткування з урахуванням
уточнюючого розрахунку становить 80369
грн., при цьому підприємство не подало
уточнюючого розрахунку за вересень та
листопад 2012 року, по якій позитивне
значення об'єкту оподаткування з
урахуванням даних уточнюючого
розрахунку становить 13768 грн., що
призвело до заниження суми податку на
додану вартість, яка підлягає
нарахуванню за підсумками поточного
звітного періоду на суму 6942 грн.

Таким чином, в акті зазначено, що
внаслідок порушень, викладених в п.п.3.1.1
та п.п.3.1.3 акту перевірки, СФГ Земляк» за
період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року в
порушення п. 198.3 п. 198.5 ст. 198, п. 209.2 ст. 209
Податкового кодексу України, п.5
розділу VI «Порядку заповнення і
подання податкової звітності з податку
на додану вартість» від 25 листопада 2011
року № 1492 по скороченій
сільськогосподарській декларації
занижено суму ПДВ у розмірі 42360 грн. за
листопад 2012 року.

Суд не погоджується з вказаними
висновками акту перевірки, на підставі
яких прийнято оскаржуване податкове
повідомлення-рішення та вирішуючи
питання щодо правомірності винесення
оскаржуваного позивачем рішення,
виходить з наступного.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України податковий кредит - це сума, на
яку платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Порядок формування податкового
кредиту визначений ст.198 Податкового
кодексу України.

Відповідно до п.п. 198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій, зокрема з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та
складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цьогоКодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно зі п. 198.5 ст. 198 ПК України
платник податку зобов'язаний
нарахувати податкові зобов'язання
виходячи з бази оподаткування,
визначеної відповідно до пункту 189.1
статті 189 цього Кодексу, за
товарами/послугами, необоротними
активами, під час придбання або
виготовлення яких суми податку були
включені до складу податкового
кредиту, у разі якщо такі
товари/послуги, необоротні активи
починають використовуватися: а) в
операціях, що не є об'єктом
оподаткування відповідно до статті 196
цього Кодексу (крім випадків
проведення операцій, передбачених
підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196
цього Кодексу); б) в операціях,
звільнених від оподаткування
відповідно до статті 197, підрозділу 2
розділу XX цього Кодексу, міжнародних
договорів (угод) (крім випадків
проведення операцій, передбачених
підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197
цього Кодексу); в) в операціях, що
здійснюються платником податку в межах
балансу платника податку, у тому числі
передача для невиробничого
використання, переведення виробничих
необоротних активів до складу
невиробничих необоротних активів; г) в
операціях, що не є господарською
діяльністю платника податку.

З метою застосування цього пункту
податкові зобов'язання і податковий
кредит визначаються на дату початку
фактичного використання
товарів/послуг, необоротних активів,
визначену в первинних документах,
складених відповідно до Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні".

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України визначено,
що не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 3
Господарського кодексу України, під
господарською діяльністю розуміється
діяльність суб'єктів господарювання у
сфері суспільного виробництва,
спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг вартісного
характеру, що мають цінову
визначеність.

Згідно з п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового
кодексу України господарська
діяльність - діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Згідно витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців від 16.06.2014 року серії
АЗ №055954 (а.с.88-89), одним із видів
діяльності позивача є: 01.11 - вирощування
зернових культур (крім рису), бобових
культур і насіння олійних культур.

Як вже встановлено судом позивач є
сільськогосподарським підприємством,
яке займається виробництвом
(вирощуванням), переробкою та збутом
сільськогосподарської продукції. При
нарахуванні та сплаті податку на
додану вартість за період, який
перевірявся, товариство застосовувало
спеціальний режим оподаткування в
сільському господарстві, передбачений
ст. 209 ПК України, що не заперечувалось
податковим органом.

Відповідно до п. 209.7. ст. 209 ПК України
сільськогосподарськими вважаються
товари, зазначені у товарних групах 1-24,
товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301 згідно з
УКТ ЗЕД, та послуги, які отримані в
результаті здійснення діяльності, на
яку відповідно до пункту 209.17 цієї
статті поширюється дія спеціального
режиму оподаткування у сфері
сільського та лісового господарства, а
також рибальства, якщо такі товари
вирощуються, відгодовуються,
виловлюються або збираються
(заготовлюються), а послуги надаються,
безпосередньо платником податку -
суб'єктом спеціального режиму
оподаткування (крім придбання таких
товарів/послуг у інших осіб), які
поставляються зазначеним платником
податку - їх виробником.

До діяльності у сфері сільського
господарства відповідно до п. 209.15.2. ст.
209 ПК України, зокрема, відноситься
виробництво продукції рослинництва, а
саме рослинних культур, а також
вирощування фруктів та овочів, квітів
та декоративних рослин (у відкритих або
закритих грантах), грибів, насіння,
прянощів, саджанців та водоростей, а
також їх обробка, переробка та/або
консервація.

Відповідно до пункту п'ятого розділу
першого "Порядку заповнення і подання
податкової звітності з податку на
додану вартість", затвердженого
Наказом Міністерства фінансів України
від 25.11.2011 року № 1492, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 20 грудня
2011 року за № 1490/20228 (який діяв на момент
формування позивачем податкового
кредиту) платники податку, які згідно
зі ст. 209 Податкового кодексу України
застосовують спеціальний режим
оподаткування діяльності у сфері
сільського та лісового господарства, а
також рибальства, подають податкову
декларацію з ПДВ (скорочену), що є
невід'ємною частиною звітності за
відповідний звітний період. До такої
податкової декларації включаються
лише ті операції, що стосуються
спеціального режиму, встановленого
зазначеною статтею.

Спеціальним режимом оподаткування
передбачено, що сума ПДВ, нарахована
сільськогосподарським підприємством
на вартість поставлених ним
сільськогосподарських товарів/послуг,
не підлягає сплаті до бюджету та
повністю залишається в розпорядженні
такого сільськогосподарського
підприємства для відшкодування суми
податку, сплаченої (нарахованої)
постачальнику на вартість виробничих
факторів, за рахунок яких сформовано
податковий кредит, а за наявності
залишку такої суми податку - для інших
виробничих цілей. Зазначені суми ПДВ
акумулюються сільськогосподарськими
підприємствами на спеціальних
рахунках, відкритих в установах банків
у порядку, затвердженому Кабінетом
Міністрів України. Суб'єкт
спеціального режиму оподаткування має
право використовувати кошти,
акумульовані на спеціальному рахунку,
з моменту їх перерахування на такий
рахунок до повного використання для
відшкодування суми податку, сплаченої
(нарахованої) постачальнику на
вартість виробничих факторів, а за
наявності залишку такої суми податку -
для інших виробничих цілей, без
урахування строків давності.

У ході розгляду справи встановлено, що
за результатами господарської
діяльності СФГ «Земляк» складало та
подавало до податкового органу дві
декларації з податку на додану
вартість: загальну та скорочену.

Також встановлено, що здійснюючи свою
господарську діяльність щодо
виробництва (вирощування), переробки та
збуту сільськогосподарської продукції
позивач відображав операції з
придбання товарів, робіт, послуг, які
використовувалися в межах
господарської діяльності с/г
підприємства та в подальшому з яких був
сформований податковий кредит з
податку на додану вартість, лише у
податкових деклараціях з ПДВ
(скорочена).

При цьому за період, який перевірявся,
товариство не відображало вказані
операції у загальній податковій
декларації з ПДВ, що не спростовувалось
відповідачем.

Так, судом встановлено, що здійснюючи
свою господарську діяльність за
спірний період позивач як покупець
уклав із ПАТ «Компанія «Райз»
(постачальник) договір поставки
засобів захисту рослин на умовах 100%
передплати за № 8058/011/06/33Р від 21.02.2014
року, за яким постачальник
зобов'язується передати у власність
покупця гербіциди (агрітокс, діанат,
прометрекс, ураган форте) (а.с.142-145,150) та
договір поставки традиційних
мінеральних добрив за № 10006/044/12-1 МД від
26.04.2014 року, за яким постачальник
зобов'язується передати у власність
покупця нітроамофоску (а.с.151-154).

На підтвердження здійснення
господарських операцій з постачання
гербіцидів та мінеральних добрив за
вказаними договорами з боку позивача
надано до суду в засвідчених копіях:
видаткові накладні, податкові
накладні, рахунки на оплату товару,
платіжні доручення про сплату коштів
за отриманий позивачем товар,
сертифікат на нітроамофоску (а.с.146-149,
155-157,158,164-166).

Отже, з матеріалів справи вбачається,
що СФГ «Земляк» отримало від ПАТ
«Компанія «Райз» гербіциди та
мінеральні добрива, що підтверджується
первинними документами, наданими
позивачем та не спростовувалось в акті
перевірки та під час розгляду справи
відповідачем.

Водночас, на підтвердження того, що
вказані товари придбані позивачем та
використані в межах здійснення
господарської діяльності
підприємства, останнім надано до суду
засвідчена копія акту про використання
мінеральних, органічних та
бактеріальних добрив № 1 від 31.05.2012
року, згідно якого, в тому числі,
агрітокс, діанат, прометрекс,
нітроамофоска, використані (внесені)
під врожай 2012 року (гречихи, проса,
коріандру, пшениці (а.с.161).

При цьому, як вбачається з матеріалів
справи, СФГ «Земляк» у липні та серпні
2012 року було списано загиблі посіви
(коріандр, просо пшениця) загальною
площею 600 га та 309 га, в тому числі, в
частині придбаних (покупних) засобів
захисту рослин та інших добрив, що
також не заперечувалось відповідачем.

Факт загибелі посівів за період, що
перевірявся, підтверджується актами
обстеження та списання загиблих
посівів СФГ «Земляк», складених за
участю посадових осіб державної
інспекції сільського господарства в
Одеській області та районної державної
адміністрації (а.с.162-163).

Слід зазначити, що вартість всіх
придбаних (перерахованих) товарів, що
були використанні на посіви, які в
подальшому були втрачені (загиблі) та з
якої був сформований податковий кредит
з податку на додану вартість були у
виключному порядку відображені в
податковій звітності спеціального
режиму оподаткування з ПДВ, тобто в
податковій декларації (скорочена) за
квітень 2012 року (а.с.159-160), оскільки всі
витрати пов'язані з поліпшенням та
обробкою землі являються невід'ємною
частиною технологічних карт озимих
культур.

Таким чином, позивачем у скороченій, а
не в загальній податковій декларації,
відображалися господарські операції з
придбання товарів, робіт, послуг, які
використовувались в межах
господарської діяльності
сільськогосподарського підприємства
та в подальшому з яких був сформований
податковий кредит.

В свою чергу, представник відповідача у
судовому засіданні зазначив, що
загибель посівів не може
кваліфікуватись як господарська
діяльність підприємства, у зв'язку з
чим у податковому обліку операція з
придбання у постачальника гербіцидів
та мінеральних добрив, які було
використані для здійснення посіву
(загиблих культур), повинна
оподатковуватись податком на додану
вартість згідно з вимогами пункту 198.5
статті 198 Податкового кодексу України
та відповідно підлягають нарахуванню
податкові зобов'язання.

Проте суд не погоджується з вказаними
твердженнями відповідача, виходячи з
наступного.

Відповідач, посилаючись на порушення
позивачем п.198.5 ст.198 ПК України не
зазначає, який саме підпункт цього
пункту порушено позивачем.

В свою чергу, придбані гербіциди та
мінеральні добрива використані СФГ
«Земляк» виключно для проведення
посіву з метою вирощування врожаю 2012
року, що не заперечується актом
проведеної перевірки, тобто, у власній
господарській діяльності, у зв'язку з
чим посилання представника
відповідача, що гербіциди та
мінеральні добрива використані в
операціях, які не є господарською
діяльністю, є необґрунтованими.
Настання негативних наслідків у виді
загибелі посивів не може бути
підставою для визначення операції з
проведення посіву з метою вирощування
врожаю як операції, що не є
господарською.

Зазначена діяльність позивача з
проведення посіву була спрямована на
отримання доходу, що відповідає
визначенню господарської діяльності,
яке наведено у підпункті 14.1.36 пункті
14.1 статті 14 Податкового кодексу
України.

Разом з цим, суд зазначає, що дійсно,
якщо у зв'язку зі знищенням (загибеллю)
врожаю, суб'єктом спеціального режиму
оподаткування компенсації не отримано,
то такий суб'єкт спеціального режиму
оподаткування повинен здійснити
операцію зі списання товарів/послуг, що
були використані для вирощування таких
посівів (насаджень) та при придбанні
яких було сформовано податковий
кредит. У податковому періоді, в якому
відбувається таке списання
товарів/послуг, які були використані
для вирощування знищених посівів
(насаджень), здійснюється перерахунок
податкового кредиту, шляхом
нарахування податкових зобов'язань в
рядку 1 розділу І "Податкові
зобов'язання" податкової декларації з
ПДВ (скороченої), оскільки такі
товари/послуги не можуть бути
використані в оподатковуваних
операціях.

Як вже зазначено судом, СФГ «Земляк»
було списано загиблі посіви (коріандр,
просо пшениця), в тому числі, в частині
придбаних (покупних) засобів захисту
рослин та інших добрив.

Але, за обставин, якщо навіть
підприємством у звітному періоді при
списанні загиблих посівів не було
відкориговано податковий облік з
податку на додану вартість шляхом
нарахування податкових зобов'язань в
рядку 1 розділу І "Податкові
зобов'язання" податкової декларації з
ПДВ (скороченої) на суму податкового
кредиту з придбаних товарів, які були
використані для вирощування таких
посівів - державному бюджету не завдано
(фінансової) шкоди в частині
неотримання (несплати підприємством)
коштів податку на додану вартість,
оскільки у цьому випадку, господарські
операції зі списання загиблих посівів
та нарахування з них податку на додану
вартість сільськогосподарським
підприємством-суб'єктом спеціального
режиму оподаткування (зокрема
позивачем) не відображаються в
загальній податковій декларації з ПДВ,
за якою здійснюються розрахунки з
бюджетом.

Водночас, суд вважає за необхідне
зазначити, що внесення добрив,
гербіцидів та інших засобів захисту
рослин при посіві
сільськогосподарських культур, має
довготривалу дію на якість ґрунту, а
тому, вказані добрива та гербіциди
продовжують використовуватись при
наступних посівах
сільськогосподарських культур для
збільшення врожаю, отримання та
реалізація якого є основною метою
господарської діяльності СФГ «Земляк»,
а отже, використовуються у
господарській діяльності підприємства
в подальшому.

Відтак, висновки відповідача щодо
заниження податкових зобов'язань з
податку на додану вартість внаслідок
недекларування в складі податкових
зобов'язань суми податку на додану
вартість по загиблих посівах суд
вважає безпідставними.

Разом з цим, суд зазначає, що пунктом 2
статті 209 Податкового кодексу України
визначено, що згідно зі спеціальним
режимом оподаткування сума податку на
додану вартість, нарахована
сільськогосподарським підприємством
на вартість поставлених ним
сільськогосподарських товарів/послуг,
не підлягає сплаті до бюджету та
повністю залишається в розпорядженні
такого сільськогосподарського
підприємства для відшкодування суми
податку, сплаченої (нарахованої)
постачальнику на вартість виробничих
факторів, за рахунок яких сформовано
податковий кредит, а за наявності
залишку такої суми податку - для інших
виробничих цілей.

Зазначені суми податку на додану
вартість акумулюються
сільськогосподарськими
підприємствами на спеціальний рахунок,
відкритих в установах банків та/або в
органах, які здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів у
порядку, затвердженому Урядом України.

Проте, відповідачем в акті перевірки
лише наведено положення зазначеної
норми закону, та не вказано в чому саме
полягає порушення позивачем п.209.2 ст.209
ПК України.

Крім того, в частині порушення
позивачем п.5 розділу VI «Порядку
заповнення і подання податкової
звітності з податку на додану
вартість» від 25 листопада 2011 року № 1492,
суд зазначає наступне.

Відповідно до п.5 розділу VI Порядку
заповнення і подання податкової
звітності з податку на додану вартість
(який діяв на момент надання позивачем
уточнюючого розрахунку), у разі
виправлення значення рядка 24
декларації, яке у майбутніх звітних
періодах впливало на значення рядка 25
чи рядка 23, уточнюючий розрахунок
подається за кожний звітний період, у
якому значення рядка 24 декларації
впливало на значення рядка 25 чи рядка 23.
Такі уточнюючі розрахунки можуть бути
подані лише як самостійні документи,
оскільки форма декларації передбачає
можливість подання уточнюючого
розрахунку як додатка до неї лише за
один звітний період, помилки якого
виправляються.

Судом встановлено, що позивачем до
Роздільнянської ОДПІ подано
уточнюючий розрахунок від 27.06.2013 року №
в частині зменшення суми
податкового кредиту по декларації з
податку на додану вартість за серпень
2012 року по отриманих
товарно-матеріальних цінностях на суму
у розмірі 6942 грн.

Як вже зазначено судом, відповідно до
п.209.2. ст.209 ПК України, згідно із
спеціальним режимом оподаткування
сума податку на додану вартість,
нарахована сільськогосподарським
підприємством на вартість поставлених
ним сільськогосподарських
товарів/послуг, не підлягає сплаті до
бюджету та повністю залишається в
розпорядженні такого
сільськогосподарського підприємства
для відшкодування суми податку,
сплаченої (нарахованої) постачальнику
на вартість виробничих факторів, за
рахунок яких сформовано податковий
кредит, а за наявності залишку такої
суми податку - для інших виробничих
цілей.

Зазначені суми податку на додану
вартість акумулюються
сільськогосподарськими
підприємствами на спеціальних
рахунках, відкритих в установах банків
та/або в органах, які здійснюють
казначейське обслуговування бюджетних
коштів у порядку, затвердженому
Кабінетом Міністрів України.

При цьому, як вбачається з матеріалів
справи, згідно платіжного доручення
№173 від 27.06.2013 року сума у розмірі 6942,20
грн. була зарахована на рахунок
позивача за призначенням: «сума
акумульованих коштів ПДВ для
спецвикористання від реалізації
сільгосппродукції» (а.с.78).

Таким чином, судом не приймаються до
уваги посилання відповідача на те, що
позивачем занижено суму ПДВ, яка
підлягає нарахуванню та сплаті на
спеціальний рахунок за підсумками
поточного звітного періоду на суму 6942
грн.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що з боку позивача при здійсненні
господарської діяльності у
перевіряємий період не було допущено
порушень п. 198.3 п. 198.5 ст. 198, п. 209.2 ст. 209
Податкового кодексу України, п.5
розділу VI «Порядку заповнення і
подання податкової звітності з податку
на додану вартість», за які
відповідачем визначено позивачу
грошове зобов'язання з ПДВ у розмірі 42360
грн.

Стаття 19 Конституції України
встановлює, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи, зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам,
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не надав до суду достатніх
беззаперечних доказів в обґрунтування
обставин, на яких ґрунтуються його
заперечення, і не довів правомірності
прийнятого ним рішення, що
оскаржується позивачем.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта
владних повноважень має бути законними
та обґрунтованими, прийнятими чи
вчиненими в межах наданих повноважень,
мати під собою конкретні об'єктивні
факти, на підставі яких його ухвалено
або вчинено, а суд, відповідно до п. 3 ст.
2 КАС України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, перевіряє чи
прийнято такі рішення на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, з використанням повноважень з
метою, з якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення, безсторонньо
(неупереджено), добросовісно,
розсудливо, з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації,
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення,
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення, своєчасно,
тобто протягом розумного строку. Також
рішення суб'єкта владних повноважень
на може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, виходячи з викладеного,
суд вважає, що податкове
повідомлення-рішення Роздільнянської
ОДПІ від 12.03.2014 року №, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 42360,00 грн. - за
основним платежем та у розмірі 10590,00
грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями винесено відповідачем
неправомірно та підлягає скасуванню, а
отже позовні вимоги селянського
(фермерського) господарства «Земляк»
підлягають задоволенню.

Судові витрати розподілити відповідно
до положень ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2,7,8,
9,14,70,71,72,79,86,94,103,158-163,167 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов селянського
(фермерського) господарства «Земляк»
до Роздільнянської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Одеській області про скасування
податкового повідомлення-рішення -
задовольнити.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Роздільнянської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Одеській області від
12.03.2014 року № .

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через Одеський
окружний адміністративний суд
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги на постанову
суду одночасно надсилається особою,
яка її подає, до Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого ст. 186 КАС
України, якщо таку скаргу не було
подано.

Повний текст постанови складений та
підписаний суддею 15.09.2014 року.

Суддя
О.М. Соколенко

Адміністративний позов
селянського (фермерського)
господарства «Земляк» до
Роздільнянської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про скасування податкового
повідомлення-рішення - задовольнити.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Роздільнянської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Одеській області від
12.03.2014 року № .

15 вересня 2014 року.