Справа № 2а-8842/09/0670
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/24022/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Вербицької О.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Приватного
підприємства «Макро»

на постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 08.06.2010

та ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 31.03.2011

у справі № 2а-8842/09/0670

за позовом Приватного підприємства
«Макро»

до Державної податкової інспекції у м.
Житомирі

про скасування рішення про
застосування фінансових санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Макро»
звернулося до суду з позовом про
скасування рішення від 29.01.2009 №
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій у загальній сумі 2000 грн.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 08.06.2010,
залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 31.03.2011, в
задоволенні позову відмовлено.

Приватне підприємство «Макро» подало
касаційну скаргу, в якій просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову. Посилається на порушення
судами норм матеріального права: ч. 2 ст.
17 Закону України «Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР, п. 2 ч. 1 ст.
11, п. 6 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про
державну податкову службу в Україні»
від 04.12.1990 № 509-XII.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що рішенням від 29.01.2009 №
на підставі ч. 2 ст. 17 Закону
України «Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995
№ 481/95-ВР до позивача застосовано
фінансові санкції в загальній сумі 2000
грн., в тому числі:

- у сумі 1000 грн. за здійснення
роздрібної торгівлі алкогольними
напоями за цінами, нижчими за
встановлені мінімальні роздрібні ціни
на такі напої;

- у сумі 1000 грн. за здійснення
роздрібної торгівлі алкогольними
напоями із застосування реєстратора
розрахункових операцій, що не
зазначений у ліцензії.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що встановлені перевіркою порушення
позивачем фактично вчинені.

Позиція Приватного підприємства
«Макро» ґрунтується на тому, що в
податкової інспекції не було
повноважень щодо винесення рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій, оскільки такі рішення, на
думку позивача, відповідно до ч. 2 ст. 17
Закону України «Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР в редакції,
яка діяла на момент виникнення спірних
правовідносин, уповноважений приймати
орган, який видав позивачу ліцензію на
право торгівлі алкогольними напоями.
Разом з тим податкова інспекція не є
таким органом.

Суд касаційної інстанції не вбачає
порушень судами попередніх інстанцій
норм матеріального права та вважає, що
суди повно встановили обставини, що
мають значення для вирішення справи, та
надали їм правову оцінку.

Відповідно до ч. 10 ст. 18 Закону України
«Про державне регулювання виробництва
і обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР
(далі - Закон № 481/95-ВР) Кабінету
Міністрів України надано право
встановлювати мінімальні
оптово-відпускні та роздрібні ціни на
алкогольні напої.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 30.10.2008 № 957 встановлено розмір
мінімальних оптово-відпускних і
роздрібних цін на окремі види
алкогольних напоїв вітчизняного
виробництва, зменшувати який суб'єкт
господарювання при здійсненні
роздрібної торгівлі алкогольними
напоями не має права.

Судами попередніх інстанцій
достовірно встановлено, що позивачем
здійснено реалізацію коньяку «Чорний
аіст» за ціною 31,35 грн., яка є нижчою від
встановленої мінімальної ціни.

Згідно з ст. 15 Закону № 481/95-ВР для
отримання ліцензії на роздрібну
торгівлю алкогольними напоями суб'єкт
господарювання при поданні заяви про
отримання відповідної ліцензії додає
довідку органу доходів і зборів про
реєстрацію електронних
контрольно-касових апаратів (книг
обліку розрахункових операцій), що
знаходяться у місці торгівлі.

На підставі дослідження письмових
доказів (відповідь начальника
управління РУД контролю за
виробництвом та обігом спирту,
алкогольних напоїв і тютюнових виробів
ДПА України у Житомирській області,
заява ПП «Макро» від 22.01.2009, довідка від
15.01.2009№ 21 про скасування реєстрації
попереднього реєстратора
розрахункових операцій, довідка від
22.01.2009 № 006 до ліцензії серії АВ № 990114)
судами встановлено, що роздрібна
торгівля алкогольними напоями на
момент проведення перевірки (16.01.2009)
здійснювалась позивачем через
реєстратор розрахункових операцій №
, який було включено до додатку до
ліцензії серії АВ № 990114 лише 22.01.2009,
тобто після проведення перевірки.

Відповідальність суб'єктів
господарювання у вигляді штрафу за
здійснення роздрібної торгівлі
алкогольними напоями за цінами,
нижчими за встановлені мінімальні
роздрібні ціни, а також за здійснення
роздрібної торгівлі алкогольними
напоями через електронний
контрольно-касовий апарат (книгу
обліку розрахункових операцій) не
зазначений у ліцензії передбачена ч. 2
ст. 17 Закону № 481/95-ВР.

Таким чином, висновки судів про
правомірне притягнення позивача до
відповідальності, передбаченої ст. 17
Закону № 481/95-ВР, відповідають
правильному застосуванню норм
матеріального права.

Посилання позивача на відсутність у
податкового органу повноважень для
винесення рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій є
необґрунтованими, з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону № 481/95-ВР
контроль за дотриманням норм цього
Закону здійснюють органи, які видають
ліцензії, а також інші органи в межах
компетенції, визначеної законами
України.

До таких органів, з урахуванням
положень п. 1 ч. 1 ст. 11 Закону України
«Про державну податкову службу в
Україні» від 04.12.1990 № 509-XII (далі - Закон
№ 509-XIІ), належать і органи державної
податкової служби.

Відповідно до п. 161 ч. 1 ст. 10 Закону №
509-XIІ державні податкові інспекції в
районах, містах без районного поділу,
районах у містах, міжрайонні та
об'єднані державні податкові інспекції
виконують функцію із здійснення
контролю за дотриманням суб'єктами
підприємницької діяльності, які
здійснюють роздрібну торгівлю
тютюновими виробами, максимальних
роздрібних цін на тютюнові вироби,
встановлених виробниками або
імпортерами таких тютюнових виробів.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 11 Закону № 509-XII
органам державної податкової служби в
установленому законом порядку надано
право застосовувати до підприємств,
установ, організацій і громадян
фінансові санкції у порядку та
розмірах, встановлених законом.

Аналіз положень ч. 4 ст. 17 Закону №
481/95-ВР дозволяє дійти висновку, що
даною нормою передбачено
альтернативні органи, уповноважені для
прийняття рішення про стягнення
штрафів:

або орган, який видав ліцензію на право
виробництва і торгівлі спиртом
етиловим, коньячним і плодовим, спиртом
етиловим ректифікованим виноградним,
спиртом етиловим ректифікованим
плодовим, спиртом-сирцем виноградним,
спиртом-сирцем плодовим, алкогольними
напоями і тютюновими виробами;

або інші органи виконавчої влади у
межах їх компетенції визначеної
законами України.

Враховуючи зазначене, органи державної
податкової служби наділені
повноваженнями щодо прийняття рішень
про стягнення штрафних (фінансових)
санкцій і відносяться до категорії
«інших органів виконавчої влади» у
розумінні ч. 4 ст. 17 Закону № 509-XII.

З огляду на викладене, підстав для
задоволення касаційної скарги та
скасування оскаржуваних судових
рішень не вбачається.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Приватного
підприємства «Макро» залишити без
задоволення, а постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
08.06.2010 та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 31.03.2011 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за заявою про перегляд даної
ухвали, поданою через Вищий
адміністративний суд України у
порядку, встановленому статтями 236-2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя Н.Г.
Пилипчук

Судді
О.В. Вербицька

Ю.І. Цвіркун