Справа № 2а-9673/09/1570
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2014 року
м. Київ К/9991/46193/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Степашка О.І.

Суддів
Голубєвої Г.К.

Шипуліної Т.М.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Суворовському
районі м. Одеси Одеської області
Державної податкової служби

на постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 28.01.2010

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 25.04.2012

у справі № 2а-9673/09/1570

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Чорноморська
промислова група»

до Державної податкової інспекції
у Суворовському районі м. Одеси

про скасування
податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Чорноморська
промислова група» (далі по тексту -
позивач, ТОВ «Чорноморська промислова
група») звернулося до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Суворовському районі м. Одеси (далі по
тексту - відповідач, ДПІ у
Суворовському районі м. Одеси) про
скасування податкового
повідомлення-рішення від 02.07.2009
№/0.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 28.01.2010,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 25.04.2012, позовні вимоги задоволено
частково. Скасовано податкове
повідомлення-рішення від 02.07.2009
№/0 в частині визначення позивачу
суми податкового зобов'язання з
податку на прибуток у розмірі 131493,00 грн.
за основним платежем та 40591,00 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями, а
всього в розмірі 172084,00 грн. В іншій
частині позовних вимог - відмовлено.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій та прийняти нову постанову,
якою відмовити у задоволенні позову,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що податковим органом
проведено планову виїзну перевірку
позивача з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
10.07.2008 по 31.03.2009, валютного та іншого
законодавства за період з 10.07.2008 по
31.03.2009, за результатами якої 24.06.2009
складено акт №3617/23-1/35992479.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.4.2 п. 5.4
ст. 5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», в результаті
чого занижено податок на прибуток в
періоді, що перевірявся, на загальну
суму 134843,00 грн.

На підставі акта перевірки ДПІ у
Суворовському районі м. Одеси прийнято
податкове повідомлення-рішення
№/0 від 02.07.2009, яким позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 134843,00 грн. та штрафних
(фінансових) санкцій у розмірі 41931,00
грн., а всього 176774,00 грн.

Суди попередніх інстанцій
задовольняючи частково позовні вимоги
виходили з того, що податкове
повідомлення-рішення прийнято
відповідачем обґрунтовано, у межах
повноважень та у спосіб передбачений
чинним законодавством України.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що між позивачем та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2
укладено договір від 02.10.2008 №01/1/10/08, та
договір від 20.10.2008 №01/2/10/08 про надання
послуг дослідження ринку, на виконання
умов яких виконані роботи по темам
«Дослідження Українського ринку
виробників і асортименту метизної
продукції» та «Ринок будівельних
матеріалів України», вартістю 80000,00 грн.
по кожній.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» валові витрати - це сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 вказаного
Закону встановлено, що до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених підпунктами 5.3 -
5.8 цієї статті.

Приписами пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» встановлено, що не
належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
податкового обліку.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
дійшли вірного висновку, щодо того, що
віднесення позивачем витрат на
маркетингові послуги за договорами від
02.10.2008 №01/1/10/08, від 20.10.2008 №01/2/10/08 до
валових витрат є правомірним, а
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення в цій частині
підлягає скасуванню.

Крім того, судами попередніх інстанцій
встановлено, що між позивачем та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3
укладено договір №06-П/08-А від 01.08.2008 та
договір №07-П/08-А від 29.12.2008 про надання в
оренду земельної ділянки, згідно актів
здачі-виконання виконаних робіт
орендодавцем надано вищевказану
земельну ділянку в оренду позивачу
відповідно до умов договору. Згідно
копій квитанцій до прибуткових касових
ордерів, наявних в матеріалах справи,
позивачем на виконання вищевказаного
договору сплачено 305250,00 грн.

Відповідно до пп. 5.3.9. п. 5.3. ст. 5 та ст. 11
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» не встановлено
переліку конкретних документів,
необхідних для віднесення витрат
підприємства до складу валових витрат.
У той же час, правила ведення
податкового обліку, встановлені ст. 11
цього Закону, не містять вказівок, що
валові витрати з оренди мають бути
підтверджені тільки
товарно-транспортними накладними.
Навпаки, цей Закон у якості таких
підтверджуючих документів вказує як
«розрахункові», «платіжні», так і «інші
документи».

Тобто, за своїм змістом, вказані норми
Закону не дозволяють включати витрати
підприємства у валові тільки у тому
разі, якщо ці витрати взагалі не
підтверджені будь-яким документом - ані
розрахунковим, ані платіжним, ані іншим
документом.

Позивачем були укладені договори
купівлі-продажу з контрагентами,
однією з умов яких є здійснення
доставки транспортом продавця, а при
реалізації - покупцем. Відтак, доставка
товару та його попереднє зберігання
повинні були відбуватися на якійсь
території. З огляду на те, що позивач не
має у власності, оренді, оперативному
управлінні інших складських приміщень,
суди вірно не взяли доводи відповідача
щодо невикористання вказаної
земельної ділянки у господарській
діяльності позивача.

Переміщення товарів на орендовані
приміщення підтверджується договором
оренди, актами здачі-виконання робіт,
договорами купівлі-продажу, які
відповідають вимогам пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», у зв'язку із чим
позовні вимоги про скасування
податкового повідомлення рішення в
частині визначення податкового
зобов'язання з податку на прибуток в
сумі 99207,00 грн. правильно визнані
протиправними.

Судами також встановлено, що між
позивачем та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_5 укладено
договір б/н від 14.07.2008, за яким остання
зобов'язувалась по вказівці замовника
(товариства) здійснювати послуги по
завантаженню, відвантаженню, фасовці
та розфасовці товарно-матеріальних
цінностей. Згідно актів
здачі-прийняття робіт №Ив-ПР-001 від
30.09.2008, №Ив-ПР-002 від 30.09.2008, виконавцем
були проведені фасувальні та
розфасувальні, вантажні та
розвантажувальні роботи за період
серпня по вересень 2008 року, на загальну
суму 36720,00 грн. Згідно копій квитанцій,
наявних в матеріалах справи, зазначені
послуги були оплачені позивачем
відповідно до умов договору.

При цьому обґрунтованими є висновки
судів попередніх інстанцій щодо
скасування податкового повідомлення
рішення в частині визначення
податкового зобов'язання в сумі 12852,00
грн., в результаті неправомірного
віднесення до валових витрат на
послуги по завантаженню,
розвантаженню, фасувальним та
розфасувальним роботам.

Стосовно вимог позивача щодо визнання
протиправним податкового
повідомлення-рішення в частині
визначення податкового зобов'язання в
сумі 4690,00 грн., в результаті
неправомірного віднесення до валових
витрат на оренду устаткування для
вантажно-розвантажувальних робіт суди
виходили з наступних мотивів.

Між позивачем та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_6 укладено
договір №23/5 від 08.07.2008 з оренди
устаткування. Згідно з додатками №01,
№02 до договору, орендодавець передала
у користування позивачу обладнання,
серед іншого, призначене для
використання складських робіт (візка
для перевезення коробок на складі,
штаблер механічний SDJ1000, візки
гідравлічні та ін.) на суму 13400,00 грн.

Судами зазначено, що протягом
перевіряємого періоду на підприємстві
працювали тільки директор ОСОБА_7,
головний бухгалтер ОСОБА_4 та менеджер
по роботі з митницею ОСОБА_8, що
виключає можливість використання
позивачем у господарській діяльності
орендованого устаткування. З копій
актів прийому-передачі обладнання від
10.07.2008, від 01.10.2008, від 02.10.2008 не
вбачається використання позивачем
обладнання у власній господарській
діяльності. Товариством був укладений
договір з фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_5 про надання послуг по
завантаженню, відвантаженню, фасовці
та розфасовці товарно-матеріальних
цінностей. Відповідно до умов договору
остання зобов'язалася надавати
позивачу послуги по завантаженню,
розвантаженню, фасовці та розфасовці
товарно-матеріальних цінностей за
власний рахунок, у тому числі з
використанням для даних цілей свого
власного додаткового обладнання,
матеріалів.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками судів, що
позивачем не доведений факт виконання
вантажно-розвантажувальних робіт з
використанням зазначеного
устаткування в своїй господарській
діяльності, а, відтак, і право згідно пп.
5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
на включення витрат по оренді
вказаного устаткування до валових
видатків, що, відповідно, виключає
можливість задоволення вимог щодо
визнання протиправним податкового
повідомлення-рішення в частині
визначення податкового зобов'язання на
суму 3350,00 грн. та 1340,00 грн. штрафних
санкцій.

Правильним є також висновок судів щодо
неправомірності податкового
повідомлення рішення в частині
визначення податкового зобов'язання в
сумі 3150,00 грн., в результаті
неправомірного віднесення до валових
витрат - витрати на консультаційні
послуги, у зв'язку з укладенням
позивачем та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 договору
№1/3/9-08 від 19.09.2008 про надання
консультаційних послуг з питань
податкового обліку.

Згідно акту здачі-прийняття робіт
№ОУ-00001/1 від 30.09.2008 виконавцем були
надані послуги з питань
бухгалтерського обліку. Відповідно до
рахунку-фактури №СФ-00001/1 від 30.09.2008
позивачем були оплачені вказані
послуги в сумі 9000,00 грн., згідно умов
договору.

Відповідно ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та звітність в
Україні» первинний документ - документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення. Пунктом 1 ст. 9 цього ж
Закону визначено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Первинний документ повинен
підтверджувати факт здійснення
господарської операції та містити
відомості про зміст такої операції.

Наявні в матеріалах первині
документами свідчать про факт
здійснення господарської операції -
надання консультаційних послуг, а
наявність на підприємстві штатної
посади бухгалтера не забороняє
платнику податку укладати договори
надання послуг з питань
бухгалтерського обліку.

За таких обставин, суди правильно
дійшли висновку, що позовні вимоги ТОВ
«Чорноморська промислова група»
підлягають частковому задоволенню, а
повідомлення-рішення №/0 від
02.07.2009 - частковому скасуванню.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судами попередніх
інстанцій належним чином з'ясовані
обставини справи та надано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів попередніх
інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Суворовському районі м.
Одеси Одеської області Державної
податкової служби відхилити.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 28.01.2010 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 25.04.2012
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)Г.К. Голубєва (підпис)Т.М.
Шипуліна