Справа № 152/1591/14-а
Суддя: Славінська Н. Л.
Дата ухвалення: 2014-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 152/1591/14-а
ПОСТАНОВА

іменем України

01 жовтня 2014 року Шаргородський
районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді -
Славінської Н.Л.,

за участю:

секретаря судового засідання - Бабиної
І.Д.,

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Шаргороді в залі суду
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до інспектора ДПС взводу ДПС
ВДАІ з обслуговування м. Вінниці (м.
Вінниця) УМВС України у Вінницькій
області Кушти Сергія Васильовича про
скасування постанови в справі про
адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із
означеним адміністративним позовом, в
якому зазначив, що постановою у справі
про адміністративне правопорушення
від 17.08.2014 року відповідачем Куштою С.В.
його незаконно притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено
адміністративне стягнення у виді
штрафу в розмірі 430 грн.

Вказану постанову вважає такою,
що винесена із порушенням вимог
чинного законодавства та не відповідає
дійсним обставинам справи, а дії
інспектора ДАІ - незаконними.

Із змісту постанови вбачається,
що 17.08.2014 року об 11 годині 15 хвилин у м.
Вінниця на вул. Келецька, він проїхав
перехрестя на заборонний сигнал
світлофора - червоне світло.

17.08.2014 року він дійсно рухався по
вул. Келецькій у м. Вінниця,
під'їжджаючи до перехрестя вул.
Келецької та вул. Космонавтів, звернув
увагу на те, що сигнал світлофора для
проїзду перехрестя був зелений. Тільки
після цього він розпочав проїзд
перехрестя. Будучи на перехресті, він
помітив, що сигнал світлофора змінився
на жовтий, але на той момент він вже
перетнув стоп-лінію, зупинитися не міг,
тому, пересвідчившись, що не створює
перешкод іншим учасникам руху,
продовжив рух автомобілем.

Його дії відповідали п.п. 8.10, 8.11
Правил дорожнього руху України.

Проїхавши кілька десятків метрів,
його зупинив відповідач, який
повідомив, що він порушив правила
дорожнього руху, проїхавши на
заборонний сигнал світлофора. На його
пояснення інспектор не зважав та почав
складати протокол, мотивуючи свою
правоту зображенням на фотоапараті,
але жодного чіткого фото відповідач
йому для огляду не представив. Протокол
підписати він відмовився, оскільки
жодного правопорушення не вчиняв.

Просить поновити строк на
оскарження постанови про
адміністративне правопорушення та
скасувати постанову, винесену щодо
нього відповідачем 17.08.2014 року за №317652
про притягнення його до
адміністративної відповідальності, а
справу про адміністративне
правопорушення щодо нього - закрити за
відсутністю у його діях складу
адмінправопорушення.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1, частково підтримав заявлені
позовні вимоги. Просив скасувати
постанову відповідача в справі про
адміністративне правопорушення серії
АА2 №317652 від 17.08.2014 року про вчинення
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.2 ст. 122 КпАП України,
відповідно до якої на нього накладено
адміністративне стягнення у виді
штрафу в сумі 430 грн., а справу про
адміністративне правопорушення
закрити.

Відповідач - інспектор ДПС взводу
ДПС ВДАІ з обслуговування м. Вінниці (м.
Вінниця) УМВС України у Вінницькій
області Кушта С.В. в судове засідання не
з'явився, хоча про дату, час та місце
судового розгляду адміністративного
позову був повідомлений належним
чином, надіслав заперечення щодо
позову ОСОБА_1, причини неприбуття в суд
не повідомив, заяв про відкладення
розгляду справи не надсилав, тому суд,
вислухавши думку позивача, вважає за
можливе розглянути справу у
відсутності відповідача та прийняти
рішення на підставі наявних у справі
доказів, що відповідає вимогам ч.4 ст.128
КАС України.

Відповідачем надіслано до суду
заперечення на позовну заяву, в яких
він просив у задоволенні позову
відмовити, посилаючись на те, що
позивачем було порушено п.16.8 ПДР
України щодо правил проїзду
регульованого перехрестя, у зв'язку із
чим і було складено протокол про
адміністративне правопорушення. На
підставі протоколу про
адміністративне правопорушення, при
вивченні всіх матеріалів, врахування
характеру вчиненого позивачем
правопорушення, його особи, ступеню
його вини, було складено постанову у
справі про адміністративне
правопорушення, передбачене ч.2 ст.122
КпАП України та застосовано до
позивача адміністративне стягнення у
виді штрафу, розмір якого є на 5 грн.
більшим від мінімального розміру за
вказане правопорушення. Вважає, що
постанова є правомірною, а її зміст не
суперечить нормам законодавства. Хоча
позивач і заперечує щодо обставин, які
викладені в постанові про
адміністративне правопорушення, але
вони підтверджуються протоколом про
адміністративне правопорушення.
Обставини, викладені в постанові у
справі про адміністративне
правопорушення, відповідають дійсним
обставинам, його дії відповідали
нормам закону як при складанні
протоколу, так і при винесенні
постанови. При розгляді справи про
адміністративне правопорушення ним
з'ясовано всі обставини та дотримано
всіх вимог, що передбачені КпАП України
щодо змісту постанови по справі про
адміністративне правопорушення, тому
просить у задоволенні позову ОСОБА_1
відмовити.

Вирішуючи спір суд встановив, що
17.08.2014 року в м. Вінниця на вул. Келецька
інспектором ДПС взводу ДПС відділення
ДАІ з обслуговування м. Вінниці (м.
Вінниця) УМВС України у Вінницькій
області Куштою С.В. відносно позивача
винесено постанову в справі про
адміністративне правопорушення серії
АА2 №317652, з якої вбачається, що 17.08.2014
року о 11 годині 10 хвилин водій ОСОБА_1,
керуючи автомобілем марки «РЕНО» з
державним номерним знаком АА 1999 ВХ, у
м. Вінниця по вул. Келецька проїхав на
забороняючий сигнал світлофора на
виїзді з перехрестя при наявності
таблички 5.62 «Стоп» та стоп лінії 1.12,
тобто вчинив адміністративне
правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122
КпАП України, за що останнього
притягнуто до адміністративної
відповідальності та накладено
адміністративне стягнення у виді
штрафу в розмірі 430 грн. (а.с.6).

Підставою для винесення вказаної
постанови став розгляд відповідачем
матеріалів про адміністративне
правопорушення, зокрема, протоколу про
адміністративне правопорушення серії
АБ2 №198522, що вбачається із постанови у
справі про адміністративне
правопорушення, винесеній
відповідачем щодо позивача (а.с.7).

З протоколу про адміністративне
правопорушення від 17.08.2014 року,
складеного відповідачем щодо позивача
о 11 годині 15 хвилин в м. Вінниця на вул.
Келецька, вбачається, що того ж дня
ОСОБА_1 о 11 годині 10 хвилин в м. Вінниці
на вул. Келецька, керуючи автомобілем
марки «Рено» з державним номерним
знаком НОМЕР_1, на перехресті вулиць
Келецька-Космонавтів проїхав на
забороняючий сигнал світлофора на
виїзді з перехрестя, при наявності
таблички 5.62 «Стоп» та стоп-лінії 1.12., за
що передбачена відповідальність за ч.2
ст.122 КпАП України (а.с.7).

Таким чином, судом встановлено
розбіжність між протоколом про
адміністративне правопорушення і
постановою у справі про
адміністративне правопорушення щодо
зазначення номерного знаку автомобіля,
яким керувала особа, що притягується до
адміністративної відповідальності,
зокрема, в адміністративному протоколі
зазначено номерний знак НОМЕР_1, а в
постанові про адміністративне
правопорушення - АА 1999 ВХ.

Проте, факт зупинення позивача
відповідачем на вул. Келецька в м.
Вінниці 17.08.2014 року приблизно о 11 годині
ОСОБА_1 в судовому засіданні не
заперечує.

В протоколі особою, яка складала
протокол про адміністративне
правопорушення, зазначено, що ОСОБА_1
роз'яснено його права та обов'язки,
передбачені ст.63 Конституції України,
ст. 268 КпАП України, повідомлено про час
і місце розгляду справи про
адміністративне правопорушення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1
відповідачем надавалася можливість
надати пояснення по суті справи, яким
позивач не скористався, від підпису в
протоколі про адміністративне
правопорушення та від надання пояснень
позивач відмовився, про що і записано
відповідачем в протоколі в присутності
двох свідків, що вбачається із
оглянутого в судовому засіданні
оригіналу протоколу про
адміністративне правопорушення.

Відповідно до свідоцтва про
реєстрацію серії НОМЕР_2 вбачається, що
ОСОБА_1 є власником автомобіля марки
«Рено» з державним номерним знаком
НОМЕР_1 (а.с.33).

Таким чином, судом встановлено, що
постанова, винесена відповідачем 17.08.2014
року серії АА2 №317652 відносно ОСОБА_1
про накладення на нього
адміністративного стягнення у виді
штрафу в розмірі 430 грн. за ч.2 ст.122 КпАП
України не відповідає вимогам закону,
оскільки, відповідно до вимог ст. 280
КпАП України, не ґрунтується на повно
з'ясованих обставинах, що мають
значення для правильного вирішення
справи, а саме: відповідачем зазначено,
що позивачем було вчинено
адміністративне правопорушення,
передбачене ч.2 ст.122 КпАП України, що
ОСОБА_1 винен у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.2 ст.122 КпАП України, що
він підлягає адміністративній
відповідальності за ч.2 ст.122 КпАП
України, проте, обставини вчинення
правопорушення в постанові, викладені
щодо особи, яка керувала іншим
транспортним засобом, ніж зазначено в
протоколі про адміністративне
правопорушення, який став підставою
для притягнення до адміністративної
відповідальності ОСОБА_1

Відповідно до вимог ч.1 ст.71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї ж статті встановлено,
що в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем подано заперечення проти
позову ОСОБА_1, з яких вбачається, що
підставою для винесення постанови в
справі про адміністративне
правопорушення є протокол про
адміністративне правопорушення.

Проте, судом встановлено, що обставини,
викладені в протоколі про
адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_1 не відповідають
обставинам, викладеним в постанові про
адміністративне правопорушення,
зокрема в частині зазначення номерного
знаку автомобіля, яким керував позивач.

Також, судом встановлено, що вказаний
вище протокол не підписано позивачем,
останній також відмовився надавати
пояснення, про що зазначено у
протоколі.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових або
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до ч.3 цієї ж статті у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи вчинені вони на
підставі в межах і у спосіб, що
передбачені Конституцією України та
Законами України, з використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано, обґрунтовано,
безсторонньо, добросовісно,
розсудливо, з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації,
пропорційно, з урахуванням права особи
на участь у процесі прийняття рішення,
своєчасно.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 23.12.2005р. №14 «Про
практику застосування судами України
законодавства у справах про деякі
злочини проти безпеки дорожнього руху
та експлуатації транспорту, а також про
адміністративні правопорушення на
транспорті», встановлено, що зміст
постанови має відповідати вимогам,
передбаченим ст.283 та 284 КУпАП України. У
ній, зокрема, потрібно навести докази,
на яких ґрунтується висновок про
вчинення особою адміністративного
правопорушення, та зазначити мотиви
відхилення інших доказів, на які
посилався правопорушник, чи
встановлених останнім доводів.

Статтею 9 КУпАП визначене поняття
адміністративного правопорушення, а
саме, адміністративним
правопорушенням (проступком)
визнається протиправна, винна (умисна
або необережна) дія чи бездіяльність,
яка посягає на громадський порядок,
власність, права і свободи громадян, на
встановлений порядок управління і за
яку законом передбачено
адміністративну відповідальність.

Разом із тим, з матеріалів справи не
вбачається, якими доказами керувався
відповідач, при вирішенні питання про
притягнення позивача до
адміністративної відповідальності за
порушення ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами
в справі про адміністративне
правопорушення, є будь-які фактичні
дані, на основі яких у визначеному
законом порядку орган (посадова особа)
встановлює наявність чи відсутність
адміністративного правопорушення,
винність даної особи в його вчиненні та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються протоколом про
адміністративне правопорушення,
поясненнями особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності,
потерпілих, свідків, висновком
експерта, речовими доказами,
показаннями технічних приладів та
технічних засобів, що мають функції
фото- і кінозйомки, відеозапису чи
засобів фото- і кінозйомки,
відеозапису, які використовуються при
нагляді за виконанням правил, норм і
стандартів, що стосуються забезпечення
безпеки дорожнього руху, протоколом
про вилучення речей і документів, а
також іншими документами.

Однак, відповідачем не надано суду
доказів (фото- і кінозйомки, пояснення
свідків тощо) на підтвердження
вчинення позивачем адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122
КУпАП, як того вимагає ст. 251 КУпАП, а
зазначені в протоколі обставини
правопорушення, не відповідають тим,
які зазначені в постанові в справі про
адміністративне правопорушення.

До того ж, із протоколу про
адміністративне правопорушення серія
АБ2 №198522 від 17.08.2014 року вбачається, що
свідки, які вказані у ньому, були
очевидцями не події правопорушення,
якщо таке мало місце, а факту відмови
позивача від підпису протоколу та
надання пояснень.

Встановленому судом факту
відповідають адміністративно-правові
відносини, що регулюються ст.ст. 2, 4, 6, 9,
17, 18, 19, 70, 71, 86, 159, 160, 161, 162, 171-2 КАС України,
ст.ст.280, 287, 289, 293 КпАП України.

Відповідно до ст.ст. 2, 4, 6, 9, 17, 18, 19, 70, 71, 86,
159, 160, 161, 162 КАС України, завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень органів державної влади,
органів місцевого самоврядування і до
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень. Юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
всі публічно-правові спори, крім
спорів, для яких законом встановлений
інший порядок судового вирішення і
ніхто не може бути позбавлений права на
розгляд його справи в
адміністративному суді, до підсудності
якого вона віднесена КАС України. Суд
при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого суд вирішує справи відповідно до
Конституції України та законів
України. Компетенція
адміністративних судів поширюється на
спори фізичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень, дій чи бездіяльності.
Місцевим загальним судам, як
адміністративним судам підсудні усі
адміністративні справи з приводу
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень у справах про
притягнення до адміністративної
відповідальності. Адміністративні
справи вирішуються адміністративним
судом за місцезнаходженням
відповідача. Проте, адміністративні
справи з приводу оскарження правових
актів індивідуальної дії, а також дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, що стосуються інтересів
конкретної особи, вирішуються
адміністративними судами за місцем
проживання (перебування, знаходження)
позивача. Докази в адміністративному
судочинстві мають бути належними та
допустимими. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатній і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Судове рішення
повинно бути законним і обґрунтованим.
Суд може визнати протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи
окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень. При вирішенні справи по
суті суд може задовольнити
адміністративний позов повністю або
частково чи відмовити в його
задоволенні повністю або частково. У
разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову про:
визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень, дій чи
бездіяльності і про скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень; зобов'язання
відповідача вчинити певні дії;
стягнення з відповідача коштів. Суд
може прийняти іншу постанову, яка б
гарантувала дотримання і захист прав,
свобод, інтересів людини і громадянина
у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку суб'єкта владних
повноважень.

Відповідно до вимог ст.ст. 280, 287, 289, 293
КпАП України орган (посадова особа) при
розгляді справи про адміністративне
правопорушення зобов'язаний з'ясувати:
чи було вчинено адміністративне
правопорушення, чи винна дана особа в
його вчиненні, чи підлягає вона
адміністративній відповідальності, чи
є обставини, що пом'якшують і обтяжують
відповідальність, чи заподіяно майнову
шкоду, та інше. Постанову по справі про
адміністративне правопорушення може
бути оскаржено особою, щодо якої її
винесено, а також потерпілим. Скаргу на
постанову по справі про
адміністративне правопорушення може
бути подано протягом десяти днів з дня
винесення постанови. В разі пропуску
зазначеного строку з поважних причин
цей строк за заявою особи, щодо якої
винесено постанову, може бути
поновлено органом (посадовою особою),
правомочним розглядати скаргу. Орган
(посадова особа) при розгляді скарги на
постанову по справі про
адміністративне правопорушення
перевіряє законність і
обґрунтованість винесеної постанови і
приймає одне із таких рішень: 1) залишає
постанову без зміни, а скаргу без
задоволення; 2) скасовує постанову і
надсилає справу на новий розгляд; 3)
скасовує постанову і закриває справу; 4)
змінює захід стягнення в межах,
передбачених нормативним актом про
відповідальність за адміністративне
правопорушення, з тим, однак, щоб
стягнення не було посилено.

Оскільки суб'єктом владних
повноважень не було надано доказів в
обґрунтування заперечень проти позову,
як і не було спростовано доводів
позивача, то постанова, винесена
відповідачем 17.08.2014 року серії АА2 №317652
відносно ОСОБА_1 про притягнення його
до адміністративної відповідальності
за ч.2 ст.122 КпАП України і про
накладення на нього адміністративного
стягнення у виді штрафу в розмірі 430
грн. не відповідає вимогам
законодавства, тому вона підлягає
скасуванню, провадження у справі про
адміністративне правопорушення
підлягає закриттю, а позов -
задоволенню.

Також суд вважає, що позивачем не
пропущено строки звернення до суду,
оскільки ним надіслано в Шаргородський
районний суд адміністративний позов
про оскарження постанови у справі про
адміністративне правопорушення в
строки, передбачені ст.289 КпАП України.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 6, 9, 17, 18, 19, 70, 71, 86, 159,
160, 161, 162, 171-2 КАС України, на підставі
ст.ст.280, 283, 287, 289, 293 КпАП України, суд

п о с т а н о в и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора ДПС
взводу ДПС ВДАІ з обслуговування м.
Вінниці (м. Вінниця) УМВС України у
Вінницькій області Кушти Сергія
Васильовича про скасування постанови
в справі про адміністративне
правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову серії АА2 №317652 в
справі про адміністративне
правопорушення від 17 серпня 2014 року,
винесену інспектором ДПС взводу ДПС
відділення ДАІ з обслуговування м.
Вінниці (м. Вінниця) УМВС України у
Вінницькій області Куштою Сергієм
Васильовичем про притягнення ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності за
ч.2 ст.122 КпАП України і накладення
адміністративного стягнення у виді
штрафу у розмірі 430 гривень.

Провадження у справі про
адміністративне правопорушення
закрити.

Постанова суду є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Суддя: