Справа № 357/11321/13-а
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Подрєзова
Суддя-доповідач: Хрімлі О.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року
м.
Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого суддів Хрімлі О.Г.,
Ганечко О.М., Літвіної Н.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області на постанову Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 19 червня 2014 року у справі за
адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 до
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4
звернувся до Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
з адміністративним позовом до
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень № 1498//163 та №
1499//162 від 03 липня 2013 року.

Постановою Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 19 червня 2014 року адміністративний
позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилається на порушення судом норм
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, та
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нову, якою
адміністративний позов залишити без
розгляду.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю.

Зважаючи на те, що у справі відсутні
клопотання від усіх осіб, які беруть
участь у справі, про розгляд справи за
їх участю, та з урахуванням можливості
вирішення справи на основі наявних у
ній доказів, колегія суддів вирішила
справу розглянути у порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково.

Як вбачається з матеріалів справи, у
період з 04 червня 2013 року по 10 червня 2013
року відповідачем проведено
позапланову виїзну документальну
перевірку фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4 з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства, за результатами якої
складено акт № 2507/17-4//140 від 17
червня 2013 року.

Згідно з висновками акта перевірки,
встановлено наступні порушення
позивачем вимог: пп. 168.1.1 п. 168.1, пп. 168.4.5
п. 168.4 ст. 168, абз. «а» п. 176.2 ст. 176, п. 297.3 ст.
297 Податкового кодексу України, а саме:
неутримання та неперерахування до
бюджету податку на доходи фізичних
осіб у розмірі 7 215,00 грн.; абз. «б» п. 176.2
ст. 176 ПК України, а саме: неподання до
Білоцерківської ОДПІ звіту 1-ДФ про
суми виплаченого доходу та утриманого
податку; ст. 2 Указу Президента України
«Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва», а саме: не проводилась
доплата 50 % ставки єдиного податку за
період з 01 жовтня 2011 року по 31 грудня 2011
року в сумі 387,00 грн.; п. 44.1 ст. 44, п. 177.10 ст.
177 ПК України та Наказу ДПА України № 1025
від 24 грудня 2010 року «Про затвердження
форми Книги обліку доходів і витрат,
яку ведуть фізичні особи - підприємці,
крім осіб, що обрали спрощену систему
оподаткування, і фізичні особи, які
провадять незалежну професійну
діяльність, та порядку її ведення», а
саме: неналежне ведення книги обліку
доходів та витрат, а саме: за період з 01
жовтня 2011 року по 30 травня 2013 року при
перевірці книг обліку доходів та
витрат встановлено заниження обсягу
виручки від реалізації товарів
(робіт/послуг).

На підставі висновків акту перевірки,
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення: № 1498//163 від
03 липня 2013 року, згідно з яким позивачу
визначено суму грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб, що
сплачуються податковими агентами, із
доходів платника податку у вигляді
заробітної плати, в розмірі 10 038,75 грн.,
№ 1499//162 від 03 липня 2013 року, згідно
з яким позивачу визначено суму
грошового зобов'язання у вигляді
штрафних санкцій у розмірі 387,00 грн.

Не погоджуючись з податковими
повідомленнями-рішеннями та вважаючи
їх протиправними, позивач звернувся до
суду з адміністративним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_4 зареєстрований в якості
фізичної особи - підприємця 20 вересня
2011 року виконавчим комітетом
Білоцерківської міської ради
Київської області, якого взято на
податковий облік в органах державної
податкової служби 21 вересня 2011 року,
станом на 10 червня 2013 року перебуває на
обліку в Білоцерківській ОДПІ
Київської області ДПС.

Як вбачається з акту перевірки, фізична
особа - підприємець ОСОБА_4
використовував працю 3-х найманих
працівників, а саме: ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, без укладення трудових
договорів, за що при перевірці йому
донараховано 387,00 грн. штрафних санкцій
за період з 01 жовтня 2011 року по 31 грудня
2011 року (50 % від вартості єдиного
податку), ним не сплачено податок на
доходи фізичних осіб, не включено до
звіту по формі 1-ДФ суму виплаченої
заробітної плати вказаним особам,
встановлено неналежне ведення книги
обліку доходів та витрат.

Згідно з постановою Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 02 вересня 2013 року, яка набрала
законної сили 13 вересня 2013 року, у
справі № 357/10759/13-п про адміністративне
правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 163-2
КУпАП щодо ОСОБА_4, встановлено, що з
наданих ОСОБА_4 податкових декларацій
вбачається, що звіт по формі 1-ДФ на
перерахування належних до сплати
податків та зборів про суми
виплаченого доходу найманим
працівникам за період по 30 травня 2013
року подавався вчасно, а за цей період
працею найманих працівників він не
користувався. Тому, провадження по
справі про адміністративне
правопорушення щодо ОСОБА_4 за ч. 1 ст.
163-2 КУпАП України закрито у зв'язку з
відсутністю в його діях складу
адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 72 КАС України,
вирок суду у кримінальному провадженні
або постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

Перевіряючи обґрунтованість позовних
вимог та їх відповідність чинному
законодавству, колегія суддів виходить
з наступного.

Згідно з пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового
кодексу України (у редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин),
податковий агент, який нараховує
(виплачує, надає) оподатковуваний дохід
на користь платника податку,
зобов'язаний утримувати податок із
суми такого доходу за його рахунок,
використовуючи ставку податку,
визначену в статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 168.4.5 п. 168.4 ст. 168 ПК
України, фізична особа, відповідальна
згідно з вимогами цього розділу за
нарахування та утримання податку,
сплачує (перераховує) його до
відповідного бюджету: а) у разі коли
така фізична особа є податковим
агентом, - за місцем реєстрації в
органах державної податкової служби; б)
у разі нотаріального посвідчення
договорів купівлі-продажу майна
резидентами та нерезидентами,
посвідчення договорів дарування чи
видачі свідоцтв про право на спадщину
нерезидентам - за місцем нотаріального
посвідчення таких договорів (одержання
свідоцтв); в) в інших випадках - за її
податковою адресою.

Згідно з абз. «а», «б» п. 176.2 ст. 176 ПК
України, особи, які відповідно до цього
Кодексу мають статус податкових
агентів, зобов'язані: своєчасно та
повністю нараховувати, утримувати та
сплачувати (перераховувати) до бюджету
податок з доходу, що виплачується на
користь платника податку та
оподатковується до або під час такої
виплати за її рахунок; подавати у
строки, встановлені цим Кодексом для
податкового кварталу, податковий
розрахунок суми доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, а також суми утриманого з них
податку до органу державної податкової
служби за місцем свого розташування.
Такий розрахунок подається лише у разі
нарахування сум зазначених доходів
платнику податку податковим агентом
протягом звітного періоду.
Запровадження інших форм звітності з
зазначених питань не допускається.

Відповідно до п. 297.3 ст. 297 ПК України,
платник єдиного податку виконує
передбачені цим Кодексом функції
податкового агента у разі нарахування
(виплати, надання) оподатковуваних
податком на доходи фізичних осіб
доходів на користь фізичної особи, яка
перебуває з ним у трудових або
цивільно-правових відносинах.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216
Цивільного кодексу України, платники
податків мають право вносити
відповідні зміни до податкової
звітності у порядку, визначеному
статтею 50 цього Кодексу.

Згідно з п. 177.10 ст. 177 ПК України, фізичні
особи - підприємці зобов'язані вести
Книгу обліку доходів і витрат та мати
підтверджуючі документи щодо
походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат та
порядок її ведення визначаються
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
фінансової політики.

Фізичні особи - підприємці
застосовують реєстратори
розрахункових операцій відповідно до
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг».

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідачем
не надано достатньо доказів
правомірності дій щодо прийняття
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, що підтверджується
наявними в матеріалах справи
документами та наведеними
законодавчими нормами.

Доводи, покладені податковим органом в
основу висновків акта перевірки та
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, є доволі
гіпотетичними та неприпустимо
спрощеними, висновки відповідача по
суті ґрунтуються на припущеннях та
недоведених обставинах, які, до того ж,
не забезпечені логічним зв'язком між
собою, з огляду на що висновки акта
перевірки не можуть бути підставою для
висновків про порушення позивачем
податкового законодавства та
підставою для прийняття оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень.

З огляду на припис наведеної норми
процесуального права при розгляді
судом спору щодо правомірності рішення
органу державної податкової служби,
яким платнику податків донараховані
податкові зобов'язання, презумується
добросовісність платника податків,
якщо зазначеним органом не доведено
інше.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 24 жовтня 2013 року у справі №
К/9991/12143/11, ухвалі Вищого
адміністративного суду України від 20
травня 2013 року у справі № К/9991/39355/12.

Проаналізувавши наведені законодавчі
норми, повно та всебічно дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що відповідачем неправомірно
винесено податкові
повідомлення-рішення № 1498//163 та №
1499//162 від 03 липня 2013 року, оскільки
не доведено належними та допустимими
доказами у справі факт порушення
позивачем вимог податкового
законодавства.

З огляду на вищевказане, колегія суддів
приходить до висновку, що позовні
вимоги фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 до Білоцерківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень є
обґрунтованими та засновані на нормах
права.

Водночас, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України,
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.

За змістом ч. 2 ст. 17 КАС України
визначено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори, зокрема: 1)
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності; 2) спори з приводу
прийняття громадян на публічну службу,
її проходження, звільнення з публічної
служби; 3) спори між суб'єктами владних
повноважень з приводу реалізації
їхньої компетенції у сфері управління,
у тому числі делегованих повноважень; 4)
спори, що виникають з приводу
укладання, виконання, припинення,
скасування чи визнання нечинними
адміністративних договорів; 5) спори за
зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
Конституцією та законами України; 6)
спори щодо правовідносин, пов'язаних з
виборчим процесом чи процесом
референдуму.

Згідно з ч. 1 ст. 18 КАС України, місцевим
загальним судам як адміністративним
судам підсудні: 1) адміністративні
справи, у яких однією зі сторін є орган
чи посадова особа місцевого
самоврядування, посадова чи службова
особа органу місцевого самоврядування,
крім тих, які підсудні окружним
адміністративним судам; 2) усі
адміністративні справи з приводу
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень у справах про
притягнення до адміністративної
відповідальності; 3) виключено; 4) усі
адміністративні справи щодо спорів
фізичних осіб з суб'єктами владних
повноважень з приводу обчислення,
призначення, перерахунку, здійснення,
надання, одержання пенсійних виплат,
соціальних виплат непрацездатним
громадянам, виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, виплат та
пільг дітям війни, інших соціальних
виплат, доплат, соціальних послуг,
допомоги, захисту, пільг; 5)
адміністративні справи з приводу
рішень, дій чи бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби щодо виконання ними рішень
судів у справах, передбачених пунктами
1 - 4 частини першої цієї статті; 6)
адміністративні справи щодо
примусового повернення в країну
походження або третю країну та
примусового видворення іноземців та
осіб без громадянства за межі
території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 КАС України,
окружним адміністративним судам
підсудні адміністративні справи: 1)
однією зі сторін в яких є орган
державної влади, інший державний орган,
орган влади Автономної Республіки
Крим, обласна рада, Київська,
Севастопольська міська рада, їх
посадова чи службова особа, крім
випадків, передбачених цим Кодексом, та
крім справ щодо їх рішень, дій чи
бездіяльності у справах про
адміністративні проступки та справ,
які підсудні місцевим загальним судам
як адміністративним судам; 2) про
застосування у випадках, передбачених
законом, заходів реагування у сфері
державного нагляду (контролю), якщо
вони можуть бути застосовані виключно
за судовим рішенням; 3) щодо
підтвердження обґрунтованості вжиття
суб'єктами владних повноважень заходів
реагування під час здійснення
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що адміністративний
позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
до Білоцерківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
підлягав розгляду в порядку
адміністративного судочинства
окружним адміністративним судом, а не
місцевим загальним судом як
адміністративним судом.

Згідно зі ст. 202 КАС України, підставами
для скасування постанови або ухвали
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є: 1) неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; 2) недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
першої інстанції вважає встановленими;
3) невідповідність висновків суду
обставинам справи; 4) порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання, а так
само розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглянув
справу.

Таким чином, окремими випадком
порушення норм процесуального права,
який є безумовною підставою для
скасування судового рішення, є,
зокрема, розгляд і вирішення справи
неповноважним судом, зокрема внаслідок
порушення правил визначення
підсудності.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4 КАС
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом першої
інстанції порушено норми
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, а так
само розгляд і вирішення справи
неповноважним судом.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції порушив норми
процесуального права, що полягало у
розгляді і вирішенні справи
неповноважним судом, у зв'язку з чим
постанова підлягає скасуванню з
ухваленням нової про задоволення
адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 160, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254
КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Білоцерківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області -
задовольнити частково.

Постанову Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 19 червня 2014 року - скасувати та
ухвалити нову.

Адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Київської
області Державної податкової служби №
1498//163 та № 1499//162 від 03 липня
2013 року.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів після набрання нею законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Г. Хрімлі

Судді
О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

Головуючий суддя

Хрімлі О.Г.

Судді:

Ганечко О.М.

Літвіна Н. М.