Справа № 876/351/14
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/34064/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:
Вербицької О.В.

суддів:
Маринчак Н.Є.

Муравйова О.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження

касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «РАС
Логістик»

на постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 28.05.2014 року

у справі № 876/351/14

за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «РАС Логістик»
доДержавної податкової інспекції у
Залізничному районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області проскасування
податкового повідомлення- рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «РАС Логістик» (далі
по тексту - позивач, ТОВ «РАС Логістик»)
звернулось з позовом до Державної
податкової інспекції у Залізничному
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області (далі
по тексту - відповідач, ДПІ) про
скасування податкового повідомлення-
рішення.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 09.12.2013 року
адміністративний позов задоволено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 28.05.2014 року
скасовано постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
09.12.2013 року. Прийнято нову постанову,
якою в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з
вищевказаним рішенням суду
апеляційної інстанції, оскаржив його у
касаційному порядку, просить скасувати
з мотивів порушення норм матеріального
та процесуального права та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши доводи касаційної скарги,
матеріали справи, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
касаційної інстанції дійшов висновку
про наступне.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі по тексту - КАС України) суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ДПІ проведено
позапланову виїзну документальну
перевірку ТОВ «РАС Логістик» з питань
взаєморозрахунків з ТОВ «ТПК Груп» за
період липень-жовтень 2012 року та ТзОВ
«Укрміксі» за період жовтень-грудень
2012 року, березень 2013 року, за
результатами якої складено акт від
10.09.2013 року №516/22-10/34857672.

В акті перевірки зазначено, що
позивачем порушено п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п.
198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, а
саме: занижено податок на додану
вартість на загальну суму 266 351,00 грн.

На підставі висновків, що викладені в
акті перевірки, ДПІ прийнято податкове
повідомлення-рішення від 20.09.2013 року
№/4234, яким ТОВ «РАС Логістик»
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість у розмірі
399527,00 грн. (за основним платежем - 266 351,00
грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями - 133 176 грн.).

Суд першої інстанції визнав не
обґрунтованими такі висновки ДПІ, з чим
погоджується суд касаційної інстанції,
з огляду на наступне.

Відповідно до вимог п. 198.1 ст. 198
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2. ст. 198 ПК України
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України (в
редакції, чинній на час спірних
правовідносин) податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до вимог п. 198.6 ст. 198 ПК
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Як вбачається з матеріалів справи, між
ТОВ «РАС Логістик» (замовник) та ТОВ
«ТПК Груп» (виконавець), ТОВ «Укрміксі»
(виконавець) укладено договори про
надання послуг від 17.07.2012 року №594 та
від 22.10.2012 року №641, відповідно до умов
яких виконавець зобов'язується за
завданням замовника надавати за плату
наступні послуги: отримання необхідних
дозвільних документів у Державних
установах; проставляння дозвільних
печаток у Державних установах, а
замовник зобов'язується оплачувати
надані послуги.

Реальність здійснення господарських
операцій між позивачем та
вищевказаними контрагентами
підтверджується наявними в матеріалах
справи актами здачі приймання робіт
(надання послуг), податковими
накладними, ветеринарними свідоцтвами,
актами відбору зразків продукції для
проведеня ветеринорно-санітарної
експертизи, Деклараціями на
відповідність продукції вимогам
Технічних регламентів, Сертифікатами
відповідності, тощо.

Вищевказані документи оформлені
відповідно до вимог чинного
законодавства, Закону України № 996 «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», є документами
первинного обліку.

Використання ТОВ «РАС Логістик»
придбаних послуг у власній
господарській діяльності
підтверджується матеріалами справи.

Судом першої інстанції встановлено, що
вищевказані послуги замовлялись
позивачем у зв'язку із виконанням
договору доручення №0129 про надання
послуг з декларування товарів та
транспортних засобів від 23.01.2012 року, що
укладеного між позивачем та ПАТ
Львівська кондитерська фабрика
«Світоч», договору доручення №150129 про
надання послуг з декларування товарів
та транспортних засобів від 23.01.2012 року,
укладеного між ТОВ «РАС Логістик» та
ТОВ «Нестле України», договору №592 про
надання брокерських послуг, укладеного
між позивачем та ТОВ «Мультимодальний
логістичний оператор».

Отже, з огляду на вищевказані обставини
справи, колегія суду погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
реальності господарських операцій,
укладених між ТОВ «РАС Логістик» та
вищевказаними контрагентами.

Крім того, судом першої інстанції
встановлено, що ТОВ «ТПК Груп» та ТОВ
«Укрміксі» на час спірних відносин
були зареєстровані як платники податку
(відповідно до вимог чинного
законодавства).

Також, суд першої інстанції
обґрунтовано не прийняв до уваги
висновки ДПІ щодо нікчемності
правочинів, з урахуванням всіх
обставин справи та вимог чинного
законодавства.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що саме за вищевказаних
обставин справи, суд першої інстанції
вірно застосував норми матеріального
права, отже, прийняте податковим
органом спірне рішення є
неправомірним.

За таких обставин, постанова
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 28.05.2014 року
підлягає скасуванню, а постанова
Львівського окружного
адміністративного суду від 09.12.2013 року
має бути залишена в силі, як така, що
помилково скасована.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 210, 214-215, 220 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «РАС
Логістик» задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 28.05.2014 року -
скасувати.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 09.12.2013 року -
залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав, у
порядку та в строки, встановлені
статтями 236-238 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька Судді
Н.Є. Маринчак О.В. Муравйов