Справа № 820/6617/14
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 р. Справа № 820/6617/14

Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Тацій Л.В. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання
Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 та Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Харківській області на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 20.08.2014р.
по справі № 820/6617/14

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Харківській області ,
Лозівського міський відділ Головного
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Харківській області
третя особа Начальник Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Харківській області

про скасування наказу, поновлення на
роботі та стягнення грошового
забезпечення,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з
позовною заявою до Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Харківській області,
Лозівського міського відділу
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Харківській
області, третя особа - начальник
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Харківській
області Дмітрієв А.А., в якій просить
суд:

- скасувати наказ начальника ГУМВСУ в
Харківській області від 27.09.2011 року №
1274 в частині притягнення до
дисциплінарної відповідальності -
звільнення з органів внутрішніх справ
ОСОБА_1;

- скасувати наказ начальника ГУМВС
України в Харківській області від
27.09.2011 року №210 о.с. в частині звільнення
ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ;

- поновити на посаді
оперуповноваженого СБНОН Лозівського
МВ ГУМВС України в Харківській області
ОСОБА_1;

- виплатити ОСОБА_1 грошове утримання за
весь період вимушеного прогулу з 27.09.2011
року та на момент постановлення
рішення судом, з розрахунку 62, 46 грн. за
кожен день вимушеного прогулу, з 01.10.2011
р. по 20.08.2014 р. в сумі 65832, 84 грн.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 20 серпня 2014
р. адміністративний позов ОСОБА_1
задоволено частково.

Скасовано наказ начальника ГУМВСУ в
Харківській області від 27.09.2011 року №
1274 в частині притягнення до
дисциплінарної відповідальності -
звільнення з органів внутрішніх справ
ОСОБА_1.

Скасовано наказ начальника ГУМВС
України в Харківській області від
27.09.2011 року №210 о.с. в частині звільнення
ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ.

Зобов'язано ГУМВС України в
Харківській області (61002, м. Харків, вул.
Раднаркомівська, 5) поновити на посаді
оперуповноваженого СБНОН Лозівського
МВ ГУМВС України в Харківській області
ОСОБА_1.

Зобов'язано Лозівський міський відділ
Головного управління МВС України в
Харківській області (64600, Харківська
обл., м. Лозова, вул. Орджонікідзе, 7)
виконати вимоги п. 24 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затвердженого
Постановою КМ УРСР, від 29.07.1991, № 114, а
саме: виплатити ОСОБА_1 грошове
забезпечення за час вимушеного прогулу
за один рік.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

ОСОБА_1 з даною постановою не згодний в
частині відмови задоволення позовних
вимог щодо виплати грошового утримання
за весь час вимушеного прогулу, подав
апеляційну скаргу, вважає рішенням
суду в цій частині незаконним та таким,
що суперечить нормам матеріального і
процесуального права , просить суд
апеляційної інстанції скасувати
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 20.08.2014р. в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 щодо виплати грошового
утримання за весь час вимушеного
прогулу з 01.10.2011 року по 20.08.2014 року із
розрахунку 62,46 грн. за кожен день
вимушеного прогулу, в сумі 65832, 84 грн.,
прийняти нову постанову якою
задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Головне управління МВС України в
Харківській області , не погодившись з
постановою суду першої інстанції ,
подало апеляційну скаргу, вважає
постанову такою, що прийнята з істотним
порушенням норм матеріального та
процесуального права, а висновки суду
такими, що не відповідають обставинам
справи. В обґрунтування апеляційної
скарги посилається на те , що позивачу
відомо було ще у 2011 році про його
звільнення, але за захистом своїх
порушених прав він звернувся до суду
тільки у квітні 2014 року, тобто з
пропуском встановленого законом
строку звернення до суду, тому суд
встановивши вказані обставини,
підтверджені належними доказами
повинен був з урахуванням зазначених
норм закону залишити позов без
розгляду, однак, 19.06.2014 ухвалою
Харківського окружного
адміністративного суду відмовлено у
задоволенні клопотання про залишення
позову без розгляду у зв'язку із
пропуском строку звернення до суду ,
просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
20.08.2014р. та ухвалити нове рішення, яким
позов ОСОБА_1 залишити без розгляду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши матеріали справи у їх
сукупності, постанову суду першої
інстанції , обговоривши доводи
апеляційної скарги , колегія суддів
вважає , що апеляційна скарга ОСОБА_1 не
підлягає задоволенню, апеляційна
скарга Головного управління МВС
України в Харківській області підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції , що ОСОБА_1 проходив службу в
органах внутрішніх справ з 12.09.2008 року
на посаді дільничного інспектора СДІМ
Лозівського МВ згідно наказу № 281 о/с
від 12.09.2008 року "По особовому складу", а з
12.05.2010 р. відповідно до наказу № 69 о/с "По
особовому складу" - на посаді
оперуповноваженого сектору боротьби з
незаконним обігом наркотиків
Лозівського МВ ГУМВС України в
Харківській області.

06.02.2009 року ОСОБА_1 прийняв присягу
працівника внутрішніх справ України.

12.01.2011 року посадовими особами ГУ МВС
України в Харківській області за
наслідками проведеного службового
розслідування складений висновок
службового розслідування за фактом
порушення службової дисципліни
працівниками Лозівського МВ ГУ МВС
України в Харківській області,
затверджений т.в.о. начальника ГУМВС
України в Харківській області
Ковригіним В.С., згідно якого
встановлено, що 09.01.2011 року до чергової
частини ГУМВС України з Лозівського МВ
надійшло повідомлення про те, що цього
ж дня о 15 год. 10 хв. зі службового
кабінету № 41, розташованого на 4
поверсі міськвідділу, шляхом розбиття
скла вистрибнув у вікно гр. ОСОБА_4,
якого доставлено до Лозівської ЦРЛ.

Службовим розслідуванням, зокрема,
встановлено, що ОСОБА_1 та капітан
міліції ОСОБА_5, які під час проведення
оперативно-розшукових заходів,
направлених на запобігання та
розкриття скоєних злочинів, запросили
до райвідділу гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_6
Після надання письмового пояснення гр.
ОСОБА_6 приміщення райвідділу залишила,
про що здійснила власноручний запис
про відсутність претензій. Для
прийняття письмових пояснень та
перевірки особи за базою АІС "АРМОР" гр.
ОСОБА_4 був супроводжений ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 на 4 поверх райвідділу, після
чого, залишивши його без нагляду,
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 вийшли до коридору
поговорити. У цей час ОСОБА_4,
скориставшись відсутністю нагляду,
підбіг до вікна та, розбивши скло
руками, вистрибнув з нього. Таким чином,
ігнорування вимог п. 2.1.4 Інструкції з
організації охорони і перепускного
режиму в адміністративних будинках
органів і підрозділів ГУМВС України в
Харківській області, затвердженої
наказом ГУМВС України в Харківській
області від 17.08.2007 № 560, щодо
пересування відвідувачів райвідділу
тільки у супроводі працівників
відповідного структурного підрозділу,
з боку ОСОБА_1 та ОСОБА_5, які залишили
без супроводу та нагляду запрошеного
до міськвідділу гр. ОСОБА_4, призвело до
вказаної надзвичайної події.

12.01.2011 року т.в.о. начальника ГУМВС
України в Харківській області
Ковригіним В.С. був прийнятий наказ № 16
"Про покарання працівників Лозівського
МВ ГУМВС України в Харківській
області", яким за порушення службової
дисципліни, що виразилось у грубому
порушенні вимог п. 2.1.4 Інструкції з
організації охорони і перепускного
режиму в адміністративних будинках
органів і підрозділів ГУМВС України в
Харківській області, затвердженої
наказом ГУМВС України в Харківській
області від 17.08.2007 № 560,
оперуповноваженого лейтенанта міліції
ОСОБА_1 було притягнуто до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді попередження про неповну
посадову відповідність.

31.01.2011 року посадовими особами ГУ МВС
України в Харківській області за
наслідками проведеного службового
розслідування складений висновок
службового розслідування за фактом
порушення прокуратурою Харківської
області кримінальної справи № 18110004 за
фактом перевищення влади або службових
повноважень працівниками Лозівського
МВ Головного управління, що потягло за
собою тяжкі наслідки.

За результатами службового
розслідування складений висновок,
затверджений 31.01.2011 року начальником
ГУМВС Мартиновим М.Д., яким встановлено,
що 19.01.2011 року до управління
інформаційних технологій ГУМВС
України в Харківській області з
прокуратури Харківської області
надійшла статистична картка ф. 1 про
порушення 18.01.2011 року кримінальної
справи № 18110004 за ознаками складу
злочину, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК
України за фактом перевищення влади
або службових повноважень
працівниками Лозівського МВ, що
потягло за собою тяжкі наслідки.
Вказана кримінальна справа
стосувалася факту події з гр. ОСОБА_4
24.01.2011 з відділу внутрішньої безпеки в
Харківській області СВБ ГУБОЗ МВС
України надійшов лист про те, що при
з'ясуванні працівниками внутрішньої
безпеки всіх обставин отримання
тілесних ушкоджень гр. ОСОБА_4
встановлено, що опитані працівники
міліції та свідки з числа цивільних
осіб надали можливо неправдиві
свідчення з метою уникнення
відповідальності за можливе
застосування незаконних методів
дізнання.

В ході цього службового розслідування
повторно підтверджений факт порушення
ОСОБА_1 вимог п. 2.1.4 Інструкції з
організації охорони і перепускного
режиму в адміністративних будинках
органів і підрозділів ГУМВС України в
Харківській області, затвердженої
наказом ГУМВС України в Харківській
області від 17.08.2007 № 560 та у висновку за
результатами службового розслідування
зазначено, що питання про можливість
подальшого перебування в органах
внутрішніх справ ОСОБА_1 вирішити після
прийняття остаточного процесуального
рішення за кримінальною справою №
18110004.

27.09.2011 року посадовими особами ГУ МВС
України в Харківській області за
наслідками проведеного службового
розслідування був складений висновок
службового розслідування за фактом
затримання працівників СБНОН
Лозівського МВ ГУМВС України в
Харківській області, який був
затверджений 27.09.2011 року начальником
ГУМВС Мартиновим М.Д.

У цьому висновку службового
розслідування встановлено, що 27.09.2011 р.
до ГУМВС України в Харківській області
із прокуратури Харківської області
надійшло повідомлення про затримання в
порядку ст. 115 КПК України за підозрою у
скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст.
365 КК України, за кримінальною справою
№ 18110004 ОСОБА_1

В ході проведеного службового
розслідування встановлено, що 15.01.2011 гр.
ОСОБА_4 від травм, отриманих у
результаті падіння з висоти, помер у
Лозівській центральній районній
лікарні.

У висновку службового розслідування,
затвердженого 27.09.2011 року начальником
ГУМВС Мартиновим М.Д., також зазначено
про притягнення до дисциплінарної
відповідальності у вигляді
попередження про неповну посадову
відповідність ОСОБА_1 про прийняття
рішення щодо доцільності його
перебування в ОВС з урахуванням
результатів проведеного прокуратурою
досудового слідства за кримінальною
справою № 1811004, та у зв'язку з тим, що
органами прокуратури під час
досудового слідства були зібрані
достатні докази щодо причетності до
скоєння злочину, передбаченого ч. 3 ст.
365 КК України, ОСОБА_1 прийнято рішення
про його притягнення до дисциплінарної
відповідальності за порушення ст. 7
Дисциплінарного статуту ОВС у вигляді
звільнення з ОВС.

27.09.2011 року наказом начальника ГУМВС
України в Харківській області
Мартинова М.Д. № 1274 ОСОБА_1 був
притягнутий до дисциплінарної
відповідальності у вигляді звільнення
з ОВС.

Наказом ГУМВС № 210 о/с від 27.09.2011 р.
ОСОБА_1 звільнено за п. 64 "Є" Положення
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України у запас
збройних сил України - за порушення
дисципліни.

Як вбачається з матеріалів справи та
підтверджується копією фіскального
чеку, 28.09.2011 року відповідач-1 разом з
повідомленням (вих. № 7/4360) направив
рекомендованим листом витяг з наказу
ГУМВС № 210 о/с від 27.09.2011 р. за місцем
проживання ОСОБА_1 - 64641, с. Хижняківка,-
та запропоновано звернутися для
отримання документів, необхідних до
видачі при звільненні, незважаючи на
інформацію з прокуратури Харківської
області про його перебування в
ізоляторі тимчасового утримання.

З 08.10.2011 року ОСОБА_1 знаходиться у
Харківському слідчому ізоляторі.

Відповідно до пункту 15 частини першої
статті 3 КАС публічна служба - це
діяльність на державних політичних
посадах, професійна діяльність суддів,
прокурорів, військова служба,
альтернативна (невійськова) служба,
дипломатична служба, інша державна
служба, служба в органах влади
Автономної Республіки Крим, органах
місцевого самоврядування.

Будь-яка публічна служба є державною
службою.

Суспільні відносини, які охоплюють
діяльність держави, пов'язану зі
створенням правових, організаційних,
економічних та соціальних умов
реалізації громадянами України права
на державну службу, регулює Закон
України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХП
"Про державну службу". Згідно зі
статтями 9, 30 цього Закону правовий
статус окремих категорій державних
службовців регулюється Конституцією
України, спеціальними законами та КЗпП.

Спірні правовідносини регулюються
Законом України "Про міліцію" від 20.12.1990
№565-XII, Положенням про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів
Української РСР від 29 липня 1991 року № 114
(зі змінами та доповненнями) та
Дисциплінарним статутом органів
внутрішніх справ України, затвердженим
Законом України від 22 лютого 2006 року №
3460-IV.

До спеціальних законодавчих актів
належать, зокрема, Закон України "Про
міліцію" та Положення про проходження
служби, яке визначає порядок
проходження служби особами рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ, їх права і обов'язки.

Відповідно до ст. 1 Закону України, від
22.02.2006 року № 3460-IV "Про Дисциплінарний
статут органів внутрішніх справ
України" службова дисципліна -
дотримання особами рядового і
начальницького складу Конституції і
законів України, актів Президента
України і Кабінету Міністрів України,
наказів та інших нормативно-правових
актів Міністерства внутрішніх справ
України, підпорядкованих йому органів
і підрозділів та Присяги працівника
органів внутрішніх справ України.

У відповідності до ст. 2 Статуту,
дисциплінарний проступок - невиконання
чи неналежне виконання особою рядового
або начальницького складу службової
дисципліни.

Згідно приписів статті 5
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України передбачено,
що за вчинення дисциплінарних
проступків особи рядового і
начальницького складу несуть
дисциплінарну відповідальність згідно
з цим Статутом.

У разі виявлення порушень
законодавства, зловживань чи інших
правопорушень у службовій діяльності
особа рядового або начальницького
складу повинна вжити заходів щодо
припинення цих порушень та доповісти
про це безпосередньому або старшому
прямому начальникові.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного
статуту на осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ за порушення
службової дисципліни можуть
накладатися такі види дисциплінарних
стягнень: усне зауваження; зауваження;
догана; сувора догана; попередження про
неповну посадову відповідність;
звільнення з посади; пониження в
спеціальному званні на один ступінь;
звільнення з органів внутрішніх справ.

Порядок накладення дисциплінарного
стягнення встановлений статтею 14
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України, який
визначає, що з метою з'ясування всіх
обставин дисциплінарного проступку,
учиненого особою рядового або
начальницького складу, начальник
призначає службове розслідування.
Перед накладенням дисциплінарного
стягнення начальник або особа, яка
проводить службове розслідування,
повинні зажадати від порушника надання
письмового пояснення. Небажання
порушника надавати пояснення не
перешкоджає накладенню
дисциплінарного стягнення. Про
накладення дисциплінарного стягнення
видається наказ, зміст якого
оголошується особовому складу органу
внутрішніх справ. Зміст наказу
доводиться до відома особи рядового
або начальницького складу, яку
притягнуто до дисциплінарної
відповідальності, під підпис. У разі
звільнення з посади або звільнення з
органів внутрішніх справ особі
рядового або начальницького складу
видається витяг з наказу. При
визначенні виду дисциплінарного
стягнення мають враховуватися
тяжкість проступку, обставини, за яких
його скоєно, заподіяна шкода, попередня
поведінка особи та визнання нею своєї
вини, її ставлення до виконання
службових обов'язків, рівень
кваліфікації тощо. У разі притягнення
до дисциплінарної відповідальності
осіб рядового і начальницького складу,
які мають дисциплінарне стягнення і
знову допустили порушення службової
дисципліни, дисциплінарне стягнення,
що накладається, має бути більш
суворим, ніж попереднє. Звільнення осіб
рядового і начальницького складу з
органів внутрішніх справ як вид
стягнення є крайнім заходом
дисциплінарного впливу.

Вимогами пункту 14.8 Інструкції про
порядок проведення службових
розслідувань в органах внутрішніх
справ України, затвердженої наказом
МВС України від 06.12.1991 року №552 особа,
яка проводила службове розслідування
зобов'язана ознайомити з затвердженим
висновком службового розслідування
особу, у відношенні якої воно
проводилось, за бажанням на те
останньої, якщо це не суперечить
вимогам дотримання державної або
службової таємниці.

Пунктами 15.1, 15.3, 15.4 вищевказаної
інструкції передбачено, що особа,
стосовної якої проводиться службове
розслідування, має право давати усні та
письмові пояснення, заявляти
клопотання, надавати докази стосовно
обставин, що досліджувалися.
Знайомитися після закінчення
службового розслідування із
затвердженим висновком, а з дозволу
керівника, який призначив службове
розслідування, з матеріалами перевірки
в частині, що його стосуються, якщо це
не суперечить вимогам про збереження
державної і службової таємниці.
Оскаржувати затверджений висновок
службового розслідування у порядку,
встановленому Дисциплінарним статутом
органів внутрішніх справ України.

Враховуючи наведене особа, стосовної
якої проводиться службове
розслідування, має право знайомитись з
висновками та матеріалами службового
розслідування, надавати пояснення.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що ГУ МВС України в
Харківській області не доведено та в
матеріалах справи відсутні докази
обізнаності позивача про проведене
відносно нього 27.09.2011 року службового
розслідування, докази ознайомлення
ОСОБА_1 з матеріалами службового
розслідування в матеріалах справи
відсутні.

Оскільки останній фактично не знав про
дане розслідування, а тому і не
звертався до ГУ МВС України в
Харківській області з проханням надати
йому матеріали розслідування для
ознайомлення.

Також, позивач, знаходячись в слідчому
ізоляторі, з об'єктивних підстав не мав
реальної можливості ознайомитись із
обставинами, які слугували підставами
звільнення із ОВС України.

Із наданих до суду матеріалів, а також
пояснень сторін, вбачається, що позивач
не був взагалі обізнаний про прийняття
наказу про призначення службового
розслідування, письмові чи усні
пояснення він не надавав.

Крім того, висновок службового
розслідування за фактом затримання
працівників СБНОН Лозівського МВ ГУМВС
України в Харківській області, який був
затверджений 27.09.2011 року начальником
ГУМВС Мартиновим М.Д. та оскаржувані
накази № 1274 та № 210 о/с датовано однією
датою - 27 вересня 2011 року, тобто без
надання часу позивачу для ознайомлення
із зазначеним висновком та наданням
відповідних пояснень по суті порушень.

Поряд із тим, як встановлено з
матеріалів справи, ГУМВС України в
Харківській області не було вчинено
жодних дій щодо ознайомлення позивача
із висновком службового розслідування,
що слугував підставою для звільнення
останнього з ОВС України.

Враховуючи вищенаведене колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що ОСОБА_1 був
позбавлений законного права щодо
ознайомлення з матеріалами службового
розслідування та надання з приводу
останнього будь - яких пояснень,
висновки службового розслідування
ґрунтуються виключно на інформації,
викладеній у матеріалах кримінального
провадження, за яким відсутній вирок
суду, що набрав законної сили, а
наявність кримінальної справи не
характеризує особу як винну у скоєнні
злочину.

Крім того, зміст наказу не доведено до
відома позивача під підпис та не видано
відповідний витяг.

Стосовно притягнення позивача до
дисциплінарної відповідальності
згідно наказу № 16 від 12.01.2011 року на
підставі висновку службового
розслідування за фактом порушення
службової дисципліни працівниками
Лозівського МВ ГУМВС України в
Харківській області від 12.01.2011 року,
яким ОСОБА_1 було притягнуто до
дисциплінарної відповідальності -
попереджено про неповну посадову
відповідність та притягнення до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді звільнення з ОВС згідно наказу
№ 1274 від 27.09.2011 року колегія суддів
зазначає наступне.

Можливість застосування до винної
особи лише одного покарання за
вчинення нею правопорушення - один з
принципів юридичної відповідальності.
Отже, недопустимо поєднувати дві і
більше відповідальностей за одне
окреме правопорушення. Це заборонено.
Дане правило розглядається як окремий
принцип недопустимості подвійної
відповідальності за одне
правопорушення.

Згідно статті 61 Конституції України
ніхто не може бути двічі притягнений до
юридичної відповідальності одного
виду за одне й те саме правопорушення.

Крім того, статтею 62 Конституції
України передбачено, що особа
вважається невинуватою у вчиненні
злочину і не може бути піддана
кримінальному покаранню, доки її вину
не буде доведено в законному порядку і
встановлено обвинувальним вироком
суду.

Таким чином, сам по собі факт порушення
відносно позивача кримінальної справи
не є безумовним доказом порушення
позивачем ст. 7 Дисциплінарного Статуту
ОВС України, оскільки лише рішенням
суду, прийнятим за результатами
розгляду кримінальної справи, можуть
бути встановлені або спростовані факти
порушення закону і відповідно вчинення
особою того чи іншого злочину.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1
та визнаючи протиправними оскаржувані
накази відповідачів з підстави
порушення відносно нього кримінальної
справи, суд першої інстанції
правомірно виходив, зокрема, з правил
статті 5 Кодексу адміністративного
судочинства України, яка встановлює, що
адміністративне судочинство
здійснюється відповідно до
Конституції України, цього Кодексу та
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
радою України. Крім того, згідно ч. 2 ст. 8
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд застосовує принцип
верховенства права з урахуванням
судової практики Європейського Суду з
прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України
"Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" від 23.02.2006 р. № 3477-IV суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику Суду як джерело
права.

Так, Європейський Суд з прав людини у
рішенні від 7 листопада 2002 року по
справі "Лавентс проти Латвії" зазначив,
що пункт 2 статті 6 Європейської
конвенції про захист прав людини і
основних свобод вимагає від
представників держави - насамперед
суддів, що розглядають справу, але й від
інших представників органів влади, -
щоб вони утримувалися від публічних
заяв про те, що обвинувачений вчинив
правопорушення, яке йому ставлять за
вину, доти, доки ця вина не буде
офіційно встановлена судом.

У рішенні від 10 лютого 1995 року по справі
"Аллене де Рібермон проти Франції"
Європейський Суд з прав людини
підкреслив, що сфера застосування
принципу презумпції невинуватості є
значно ширшою: він обов'язковий не лише
для кримінального суду, який вирішує
питання про обгрунтованість
обвинувачення, а й для всіх інших
органів держави.

26.09.2006 року Європейський Суд з прав
людини у рішенні по справі "Грабчук
проти України" зазначив, що презумпція
невинуватості порушена, якщо
твердження посадової особи щодо особи,
обвинуваченої у вчиненні злочину,
відображає думку, що особа винна, коли
цього не було встановлено відповідно
до закону. Цього достатньо, навіть за
відсутності жодного формального
висновку, що існує деяка підстава
припустити, що посадова особа вважає цю
особу винною. Питання, чи порушує
твердження посадової принцип
презумпції невинуватості, має бути
з'ясоване у контексті тих фактичних
обставин, у яких це твердження було
зроблене твердження посадової особи.

Статтею 62 Конституції України
передбачено, що особа вважається
невинуватою у вчиненні злочину і не
може бути піддана кримінальному
покаранню, доки її вину не буде
доведено в законному порядку і
встановлено обвинувальним вироком
суду. Ніхто не зобов'язаний доводити
свою невинуватість у вчиненні злочину.

Згідно ст. 8 Кодексу адміністративного
судочинства України суд при вирішенні
справи керується принципом
верховенства права, відповідно до
якого зокрема людина, її права та
свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави.

За таких обставин колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про протиправність наказу
начальника ГУМВСУ в Харківській
області від 27.09.2011 року № 1274 в частині
притягнення до дисциплінарної
відповідальності - звільнення з
органів внутрішніх справ ОСОБА_1 та
наказу начальника ГУМВС України в
Харківській області від 27.09.2011 року №210
о.с. в частині звільнення ОСОБА_1 з
органів внутрішніх справ, а відтак
ОСОБА_1, підлягає поновленню на посаді з
якої його незаконно звільнено.

При цьому , колегія суддів не
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо зобов'язання
Лозівського міського відділу
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Харківській
області виконати вимоги п. 24 Положення
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ щодо виплати ОСОБА_1
грошового забезпечення за час
вимушеного прогулу за один рік,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2. ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд розглядає адміністративні справи
не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог.

Колегія суддів зазначає, що
позивачем не були змінені (заявлені)
позовні вимоги щодо зобов'язання
Лозівського міського відділу
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Харківській
області виконати вимоги п. 24 Положення
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ щодо виплати ОСОБА_1
грошового забезпечення за час
вимушеного прогулу за один рік

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції в порушення норм чинного
законодавства вийшов за межі позовних
вимог, розглянув та вирішив вимоги, які
не були заявлені позивачем у позові,
тому постанова суду першої інстанції
підлягає скасуванню відповідно до ст.
202 КАС України.

Щодо вимоги позивача про виплату
ОСОБА_1 грошового утримання за весь
період вимушеного прогулу з 27.09.2011 року
та на момент постановлення рішення
судом, з розрахунку 62, 46 грн. за кожен
день вимушеного прогулу, з 01.10.2011 р. по
20.08.2014 р. в сумі 65832, 84 грн. колегія суддів
зазначає наступне.

Згідно п.24 Постанови Кабінету
Міністрів Української РСР "Про
затвердження Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ" від 29.07.1991р. № 114, у
разі незаконного звільнення або
переведення на іншу посаду особи
рядового, начальницького складу
органів внутрішніх справ підлягають
поновленню на попередній посаді з
виплатою грошового забезпечення за час
вимушеного прогулу або різниці в
грошовому забезпеченні за час
виконання службових обов'язків, але не
більш як за один рік.

Згідно пункту 3.5.4 2 Інструкції про
порядок виплати грошового
забезпечення особам рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ, затвердженої наказом
МВС України від 31 грудня 2007 року № 499,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 12 березня 2008 року за № 205/14896
особам рядового і начальницького
складу органів внутрішніх справ,
відповідно до яких позивача обрано
запобіжний захід у вигляді тримання
під вартою, виплата грошового
забезпечення призупиняється з дня
арешту.

Враховуючи, що запобіжний захід у
вигляді тримання під вартою
застосовано до ОСОБА_1 з 27.09.2011 року,
тобто з дня прийняття оскаржуваного
наказу про звільнення з органів
внутрішніх справ, та враховуючи, що на
день розгляду справи ОСОБА_1
знаходиться у слідчому ізоляторі,
колегія суддів приходить до висновку,
що позовні вимоги позивача у частині
виплати ОСОБА_1 грошового утримання за
час вимушеного прогулу з 27.09.2011 року і
на момент прийняття рішення судом
задоволенню не підлягають.

Посилання Головного управління МВС
України в Харківській області в
апеляційній скарзі на пропущення
позивачем строку звернення до суду з
даним позовом як на підставу для
скасування судового рішення та
залишення позову без розгляду , колегія
суддів до уваги не приймає, виходячи з
наступного.

Ухвалою Харківського окружного
адміністративного суду від 19.06.2014 р.
визнано поважними причини пропуску
строку звернення до суду ОСОБА_1 до
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Харківській
області про скасування наказів,
поновлення на роботі та стягнення
грошового утримання.

В задоволенні клопотання представника
відповідача про залишення позову без
розгляду відмовлено.

Визнаючи поважними причини пропуску
строку звернення до суду, суд першої
інстанції виходив з того , що
оскаржувані позивачем накази ГУ МВС в
Харківській області були винесені
27.09.2011 року, до суду позивач звернувся
із зазначеним позовом лише 03.04.2014 року,
який було повернуто 08.04.2014 року ухвалою
ХОАС (суддя Панов М.М.), а повторно
подано 09.04.2014 р., тобто з пропущенням
встановленого Законом строку для
звернення до суду.

ОСОБА_1 проходив службу на посаді
оперуповноваженого СБНОН Лозівського
МВ ГУМВС України в Харківській області
.

Наказом від 27.09.2011 року №1274 позивача
було притягнуто до дисциплінарної
відповідальності - звільнення з лав
МВС.

Наказом ГУМВС України в Харківській
області від 27.09.2011 року №210 о.с. ОСОБА_1
звільнений з органів внутрішніх справ
України.

Правовідносини з приводу строків
звернення до адміністративного суду
унормовані ст. 99 КАС України.

Так, відповідно до вимог ч. 1
вищенаведеної статті Кодексу
встановлено, що адміністративний позов
може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами.

Практика Європейського суду з прав
людини також свідчить про те, що право
на звернення до суду не є абсолютним і
може бути обмеженим, в тому числі і
встановленням строків на звернення до
суду за захистом порушених прав (справа
"Стаббігс та інші проти
Великобританії", справа "Девеер проти
Бельгії").

Відповідно до ч.3 ст.99 КАС України
встановлено, що для захисту прав,
свобод та інтересів особи цим Кодексом
та іншими законами можуть
встановлюватися інші строки для
звернення до адміністративного суду,
які, якщо не встановлено інше,
обчислюються з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Для звернення до суду у
справах щодо прийняття громадян на
публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби
встановлюється місячний строк.

Згідно п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України публічна
служба - це діяльність на державних
політичних посадах, професійна
діяльність суддів, прокурорів,
військова служба, альтернативна
(невійськова) служба, дипломатична
служба, інша державна служба, служба в
органах влади Автономної Республіки
Крим, органах місцевого
самоврядування.

Складовими елементами правового
статусу осіб публічної служби є вступ
на публічну службу, умови та
порядок її проходження, звільнення з
публічної служби, соціальний статус
осіб публічної служби.

Враховуючи наведене та беручі до уваги,
що вказаний спір відноситься до справ
щодо прийняття громадян на публічну
службу, її проходження та звільнення з
публічної служби, до спірних
правовідносин повинен застосовуватись
спеціальний строк звернення з
адміністративний позовом, що
передбачений ч. 3 ст. 99 КАС України,
тобто місячний строк.

В свою чергу, для вирішення питання про
наявність або відсутність пропуску
строку звернення до суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
необхідно з'ясувати, яким саме
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
права цієї особи, коли розпочався
перебіг цього строку.

Як свідчать матеріали справи, позивач
27.09.2011 року був затриманий
правоохоронними органами за підозрою у
скоєнні злочину та з 08.10.2011 року
перебуває у Харківському слідчому
ізоляторі.

З матеріалів справи вбачається що в
листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
начальника ГУ МВС України в
Харківській області з листом про
роз'яснення причини невиплати
заробітної плати, з відповіді від 26.12.2013
року, отриману 02.01.2014 року, йому стало
відомо про звільнення з ОВС.

10.01.2014 року (вих. № 12/П-16) позивач
звернувся до начальника ГУ МВС України
в Харківській області з листом від
09.01.2014 року про надання засвідчених
матеріалів про звільнення.

З відповіді № 12/12-7308/мк в.о. начальника
Харківського СІЗО вбачається, що від
відповідача на адресу ОСОБА_1 надійшло
лише повідомлення про звільнення з
органів внутрішніх справ від 17.02.2014
року № 7/П - 41 та вручено позивачу 25.02.2014
року.

Суд зазначає, що відповідно до п. 13
постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду "Про практику
застосування адміністративними судами
окремих положень Кодексу
адміністративного судочинства України
під час розгляду адміністративних
справ" №2 від 06.03.2008р., зокрема, при
розгляді спорів з приводу прийняття
громадян на публічну службу, її
проходження, звільнення з публічної
служби застосовуються строки
звернення до суду, встановлені
спеціальними законами. У разі коли ці
закони зазначені питання не
врегульовують, то з врахуванням
необхідності субсидіарного
застосування законів про працю суди
повинні виходити із строків звернення
до суду, визначених частиною першою
статті 233 Кодексу законів про працю
України. Тому громадянин може
звернутися із заявою про вирішення
спору в тримісячний строк із дня, коли
він дізнався або повинен був дізнатися
про порушення свого права, а у справах
про звільнення з публічної служби - у
місячний строк із дня вручення копії
наказу про звільнення або з дня видачі
трудової книжки.

Тобто, саме з моменту отримання
трудової книжки або копії наказу про
звільнення, особа вважається такою, що
повідомлена про звільнення з органів
внутрішніх справ, а відтак має право у
випадку незгоди із підставами
звільнення, реалізувати своє право на
їх оскарження у судовому порядку у
встановлений ч. 3 ст. 99 КАС України
місячний строк.

Докази вручення позивачу копії наказу
про звільнення або видачі трудової
книжки матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 100 КАС України,
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Позовна заява може бути залишена без
розгляду як на стадії вирішення
питання про відкриття провадження в
адміністративній справі без
проведення судового засідання, так і в
ході підготовчого провадження чи
судового розгляду справи.

Вирішуючи питання про поважність
причин пропущення строку звернення до
суду з даним позовом, суд виходить з
того, що поважними визнаються лише такі
причини, які є об'єктивно
непереборними, не залежать від
волевиявлення сторони та пов'язані з
дійсними істотними перешкодами чи
труднощами, тобто, які б об'єктивно та
істотно перешкоджали його зверненню до
суду та не залежали від його
волевиявлення.

Як зазначив під час розгляду справи
представник позивача, підставою для
пропуску строку звернення до суду
слугував також факт реалізації
позивачем встановленого права на
досудовий порядок вирішення спору.

З даного приводу суд зазначає, що
відповідно до ст. 1 Закону України "Про
міліцію", міліція в Україні - державний
озброєний орган виконавчої влади, який
захищає життя, здоров'я, права і свободи
громадян, власність, природне
середовище, інтереси суспільства і
держави від протиправних посягань.

Згідно із ч. 1 статті 18 вищенаведеного
Закону встановлено, що порядок та умови
проходження служби в міліції
регламентуються Положенням про
проходження служби особовим складом
органів внутрішніх справ,
затверджуваним Кабінетом Міністрів
України.

Пунктом 10 Розділу 2 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів УРСР №
114 від 29.07.1991 року передбачено, що особи
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ користуються
всіма соціально-економічними,
політичними та особистими правами і
свободами, виконують усі обов'язки
громадян, передбачені Конституцією та
іншими законодавчими актами, а їх
права, обов'язки і відповідальність, що
випливають з умов служби, визначаються
законодавством, Присягою, статутами
органів внутрішніх справ і цим
Положенням.

Сутність службової дисципліни,
обов'язки осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ України стосовно її
дотримання, види заохочень та
дисциплінарних стягнень, порядок і
права начальників щодо їх
застосування, а також порядок
оскарження дисциплінарних стягнень
визначено Дисциплінарним статутом
органів внутрішніх справ України.

Згідно із ст. 20 Закону України "Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України", особа
рядового або начальницького складу має
право усно чи письмово послідовно
звернутися зі скаргою щодо накладення
на неї дисциплінарного стягнення до
старшого прямого начальника - аж до
міністра внутрішніх справ України або
до суду.

Строки оскарження дисциплінарних
стягнень визначені статтею 21 Закону
України "Про Дисциплінарний статут
органів внутрішніх справ України",
згідно із якою, дисциплінарне
стягнення може бути оскаржено протягом
трьох місяців з дня ознайомлення з
наказом особи, на яку воно накладено.

Про результати розгляду заяви про
поновлення пропущеного строку
повідомляються особа рядового або
начальницького складу, яка її подала,
та начальник, який наклав на неї
дисциплінарне стягнення.

Так, як вбачається з матеріалів справи,
позивач (вих. № 12/П-13 від 08.01.2014 року)
звернувся до начальника ГУМВС України
в Харківській області із письмовою
заявою від 07.01.14 р., в якій, посилаючись
на незаконність притягнення до
дисциплінарної відповідальності та
звільнення з ОВС України, просив
скасувати наказ про притягнення до
дисциплінарної відповідальності та
наказ про звільнення з ОВС України, та
поновити його на займаній посаді.
Згідно довідки Харківського слідчого
ізолятору, вказана заява була подана
позивачем через відділ по контролю за
виконання судових рішень.

В свою чергу, як вказує позивач та не
заперечував під час розгляду справи
представник відповідача, відповідь на
вказане звернення позивачу надано не
було.

Також, суд зауважує, що позивач,
знаходячись в слідчому ізоляторі, з
об'єктивних підстав не мав реальної
можливості ознайомитись із
обставинами, які слугували підставами
звільнення із ОВС України.

Так, згідно з п.14.8 Інструкції "Про
порядок проведення службових
розслідувань в органах внутрішніх
справ України" (додаток №2 до наказу МВС
України від 6 грудня 1991 року № 552 "Про
заходи щодо зміцнення законності в
діяльності ОВС України") посадова особа
при проведенні службового
розслідування зобов'язана ознайомити з
затвердженим висновком особу, у
відношенні якої проводилась перевірка,
за її бажанням, якщо це не суперечить
вимогам дотримання державної або
службової таємниці.

Як вбачається з матеріалів справи
ГУМВС України в Харківській області не
було вчинено жодних дій щодо
ознайомлення позивача із висновком
службового розслідування, що слугував
підставою для звільнення останнього з
ОВС України.

Враховуючи наведене, беручі до уваги
відсутність у позивача можливості
ознайомитись із обставинами, які
слугували підставами для звільнення із
органів внутрішніх справ, що як
наслідок перешкоджає належній
реалізації останнім права на судовий
захист, та факт проведення процедуру
досудового врегулювання спору, суд
дійшов висновку, що строк звернення до
суду був пропущений позивачем з
поважних причин.

Відповідно до положень ст.55
Конституції України, держава кожному
гарантує право на оскарження в суді
рішень, дій чи бездіяльності органів
державної власності, органів місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб.

Згідно до ч. 4 ст. 6 КАС України, ніхто не
може бути позбавлений права на розгляд
його справи в адміністративному суді,
до підсудності якого вона віднесена
цим Кодексом.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини", Європейська Конвенція "Про
захист прав людини і основоположних
свобод" (далі - Конвенція) і практика
Європейського Суду з прав людини (далі -
ЄСПЛ) є джерелом права.

У відповідності до ч.1 ст.6 Конвенції,
кожен має право на справедливий і
публічний розгляд його справи упродовж
розумного строку незалежним і
безстороннім судом.

Згідно висновків, викладених у п.п.23, 25
Рішення ЄСПЛ у справі "Проніна проти
України", суд зобов'язаний надавати
відповідь на кожен з специфічних,
доречних та важливих доводів заявника,
а також давати обґрунтування своїх
рішень.

Враховуючи вищенаведене, суд першої
інстанції правомірно визнав причини
пропуску строку звернення до
адміністративного суду з цієї позовною
заявою поважними.

В іншій частині постанова суду першої
інстанції постанова суду першої
інстанції ухвалена з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що відповідно до ст.200 КАС України є
підставою для залишення апеляційної
скарги без задоволення, а постанови
суду першої інстанції в цій частині -
без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, , 205, 207, 209, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити
задоволення.

Апеляційну скаргу Головного
управління МВС України в Харківській
області задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 20 серпня 2014
р. скасувати в частині зобов'язання
Лозівського міського відділу
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Харківській
області виконати вимоги п. 24 Положення
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ щодо виплати ОСОБА_1
грошового забезпечення за час
вимушеного прогулу за один рік.

В іншій частині постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 20
серпня 2014 р. залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло
З.Г.Судді(підпис) (підпис) Тацій Л.В.
Григоров А.М. Повний текст постанови
виготовлений 13.10.2014 р.