Справа № К/9991/57168/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/57168/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Київського міського центру зайнятості
про визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Апеляційного суду м. Києва від 9 серпня
2011 року,-

у с т а н о в и л а :

У червні 2009 року позивач звернулася із
зазначеним позовом, в якому просила
визнати протиправними дії та стягнути
недоплачену допомогу по безробіттю,
яку Київський міський центр зайнятості
(далі Центр) повинен був виплачувати їй
з 8 дня після реєстрації відповідно до
частини 3 статті 22 Закону України від 2
березня 2000 року № 1533-ІІІ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» (далі Закон № 1533-ІІІ).

Посилаючись на те, що спірна допомога
виплачена Центром з порушенням
вищезазначених вимог Закону № 1533-ІІІ
та вважаючи це порушенням своїх прав,
просила про задоволення позову.

Постановою Шевченківського районного
суду м. Києва від 18 березня 2010 року,
позовні вимоги задоволено частково,
визнано протиправними дії та
зобов'язано відповідача нарахувати і
виплатити позивачу допомогу по
безробіттю з 8 дня після реєстрації
застрахованої особи в установленому
порядку в державній службі зайнятості
з урахуванням проведених виплат, в
решті позову відмовлено.

Постановою Апеляційного суду м. Києва
від 9 серпня 2011 року, постанову суду
першої інстанції скасовано та прийнято
нову постанову про відмову в
задоволенні позову.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить
оскаржуване судове рішення скасувати
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи колегія суддів, в межах статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, дійшла висновку про часткове
задоволення скарги з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 30 січня
2009 року була звільнена з роботи на
підставі пункту 1 частини 1 статті 36
Кодексу законів про працю України - за
угодою сторін.

З 3 березня 2009 року перебувала на обліку
в центрі зайнятості та з 4 червня 2009
року по 22 жовтня 2009 року їй було
здійснено виплату допомоги по
безробіттю.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позову, апеляційний суд виходив з того,
що відповідач, здійснюючи позивачу
виплату допомоги з 91 дня після
реєстрації позивача в установленому
порядку в державній службі зайнятості
діяв у відповідності до вимог чинного
законодавства.

Проте, до такого висновку апеляційний
суд дійшов без з'ясування дійсних прав
та обов'язків сторін, в порушення норм
матеріального і процесуального права.

У відповідності зі статтею 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин справи в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Так, за змістом частини 3 статті 23
Закону № 1533-ІІІ (в редакції, чинній на
момент призначення позивачу допомоги)
допомога по безробіттю особам, які
звільнилися з останнього місця роботи
за власним бажанням без поважних
причин або за угодою сторін,
призначається відповідно до частин
першої та другої цієї статті, і її
виплата починається з 91-го
календарного дня.

Проте, Рішенням Конституційного Суду
України від 28.04.2009 №2-рп/2009 визнано
таким, що не відповідає Конституції
України (є неконституційними),
положення частини 3 статті 23 Закону №
1533-ІІІ в редакції Закону України «Про
внесення змін до деяких законів
України щодо зменшення впливу світової
фінансової кризи на сферу зайнятості
населення» від 25 грудня 2008 року № 799-VI
(підпункт 13 пункту 4 розділу I) стосовно
доповнення після слів «поважних
причин» словами «або за угодою сторін».

Згідно зі статтею 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Таким чином, з 28 квітня 2009 року
відновили свою дію положення частини 3
статті 23 Закону № 1533-ІІІ в редакції,
згідно з якою, вимоги цієї статті щодо
виплати допомоги по безробіттю з 91-го
календарного дня поширюються на осіб,
які звільнилися з останнього місця
роботи за власним бажанням без
поважних причин.

За вказаних обставин, до осіб,
звільнених з останнього місця роботи
за угодою сторін, починаючи з 28 квітня
2009 року підлягали застосуванню
загальні положення щодо порядку
виплати допомоги по безробіттю, а саме
положення частини 3 статті 23 Закону №
1533-ІІІ, згідно з якими допомога по
безробіттю виплачується з 8 дня після
реєстрації застрахованої особи в
установленому порядку в державній
службі зайнятості.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку про наявність у
позивача права на одержання спірної
допомоги починаючи з 28 квітня 2009 року,
однак відповідач, здійснюючи виплату
такої з 4 червня 2009 року, порушив вимоги
чинного законодавства та право ОСОБА_4І
на соціальний захист, передбаченого
статтею 46 Конституції України.

За таких обставин, висновок
апеляційного суду про відмову у
задоволенні позову не ґрунтується на
правильному застосуванні норм
матеріального права.

Виходячи з того, що апеляційний суд
правильно встановив обставини справи,
але при цьому порушив норми
матеріального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення, його слід скасувати з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позову.

За приписами статті 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Керуючись статтями 223, 229, 232 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Апеляційного суду м. Києва
від 9 серпня 2011 року скасувати, прийняти
нову постанову, якою адміністративний
позов ОСОБА_4 до Київського міського
центру зайнятості про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Київського
міського центру зайнятості щодо
відмови у виплаті ОСОБА_4 допомоги по
безробіттю з 28 квітня 2009 року.

Зобов'язати Київський міський центр
зайнятості нарахувати та виплатити
ОСОБА_4 допомогу по безробіттю у
розмірі, встановленому статтею 23
Закону № 1533-ІІІ починаючи з 28 квітня 2009
року.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало