Справа № 2а/2370/4033/12
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2014-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/28797/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого
Рецебуринського Ю.Й.,

Суддів
Ємельянової В.І.,

Загороднього А.Ф.,

секретаря судового засідання
Горбатюка В.С.,

за участю:

позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу

за позовом ОСОБА_2 до Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Черкаській області про визнання
протиправним та скасування наказу,

за касаційною скаргою Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Черкаській області (далі - УМВС
України в Черкаській області) на
постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 6 лютого 2013
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 16 квітня 2013
року,

В С Т А Н О В И ЛА:

У жовтні 2012 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом, в якому просив:
скасувати наказ начальника УМВС
України в Черкаській області «Про
неділові стосунки з засудженими та їх
родичами начальника загону УВП - 62 УМВС
України в Черкаській області майора
внутрішньої служби ОСОБА_2 та покарання
винних» від 2 березня 1999 року №207 та
визнати протиправним дії щодо його
видання.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 6 лютого 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 16 квітня 2013
року, позов задоволено повністю.
Визнано протиправними дії УМВС України
в Черкаській області щодо видання
наказу «Про неділові стосунки з
засудженими та їх родичами начальника
загону УВП - 62 УМВС України в Черкаській
області майора внутрішньої служби
ОСОБА_2 та покарання винних» від 2
березня 1999 року №207. Скасовано наказ
начальника УМВС України в Черкаській
області «Про неділові стосунки з
засудженими та їх родичами начальника
загону УВП - 62 УМВС України в Черкаській
області майора внутрішньої служби
ОСОБА_2 та покарання винних» від 2
березня 1999 року №207.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати ухвалені ними судові
рішення та постановити нове рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог.

Заслухавши пояснення позивача
та його представника, перевіривши
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права
згідно статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів прийшла до
наступних висновків.

Судами встановлено, що ОСОБА_2
проходив службу в органах внутрішніх
справ з 1 жовтня 1975 року по 5 березня 1999
року, з 1 червня 1993 року обіймав посаду
начальника загону відділу по
соціальній роботі серед
спецконтингенту УВП - 62 УМВС України в
Черкаській області.

2 березня 1999 року начальником
УМВС України в Черкаській області
видано наказ №207 «Про неділові
стосунки з засудженими та їх родичами
начальника загону УВП - 62 УМВС України в
Черкаській області майора внутрішньої
служби ОСОБА_2 та покарання винних»,
відповідно до якого позивач підлягав
звільненню з органів внутрішніх справ
за пунктом 64 «є» Положення про
проходження служби особовим складом
органів внутрішніх справ, затвердженим
Постановою Кабінету Міністрів України
від 29 червня 1991 року №114 за порушення
дисципліни (далі - Положення).

Наказом начальника УМВС України в
Черкаській області від 5 березня
1999 року №46 о/с «По особовому
складу» позивача звільнено за пунктом
64 «є» Положення, за порушення
дисципліни.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_2 про визнання протиправним та
скасування наказу від 2 березня 1999 року
№207, суди виходили з того, що при
проведенні службового розслідування,
яке передувало винесенню спірного
наказу, відповідачем порушено норми
Положення про проходження служби
особовим складом органів внутрішніх
справ, Інструкції про порядок
проведення службових розслідувань в
органах внутрішніх справ України,
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ Української РСР.

Однак, судами при розгляді справи
не взято до уваги наступного.

Статтями 99 та 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено правила щодо строків
звернення до суду та наслідків їх
пропуску в адміністративному
судочинстві.

Частинами першою та другою статті
99 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

За правилами частини першою
статті 100 Кодексу адміністративного
судочинства України адміністративний
позов, поданий після закінчення
строків, установлених законом,
залишається без розгляду, якщо суд на
підставі позовної заяви та доданих до
неї матеріалів не знайде підстав для
визнання причин пропуску строку
звернення до адміністративного суду
поважними, про що постановляється
ухвала.

Враховуючи те, що предметом спору
є наказ від 2 березня 1999 року №207 за яким
позивач підлягав звільненню з органів
внутрішніх справ за порушення
дисципліни, то до спірних
правовідносин необхідно застосовувати
спеціальний строк звернення з
адміністративний позовом
передбачений, частиною третьою статті
99 Кодексу адміністративного
судочинства України, тобто місячний
строк.

Із матеріалів справи вбачається,
що позивача було звільнено з посади
5 березня 1999 року, проте до
суду він звернувся лише у жовтні 2012
року, тобто з пропуском строку
встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не
звернув увагу на пропущення позивачем
строку звернення до суду,
передбаченого статтею 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

В свою чергу, суд апеляційної
інстанції причини пропуску строку
звернення до суду визнав поважними,
оскільки про існування оспорюваного
наказу позивач дізнався та отримав
його копію тільки 19 жовтня 2012 року, при
ознайомленні з матеріалами справи
№2а/2370/3843/2012 (суддя Руденко A.B.) за його
позовом до УМВС України в Черкаській
області про внесення змін до наказу про
звільнення.

Однак, такі доводи позивача не
можуть бути визнані поважними для
поновлення строку звернення до суду.

Поважними причинами пропуску
строку звернення до суду відповідно до
вимог Кодексу адміністративного
судочинства України, визнаються
обставини, які є об'єктивно
непереборними та не залежать від
волевиявлення сторони і пов'язані з
дійсними істотними перешкодами чи
труднощами для своєчасного вчинення
сторонами у справі процесуальних дій.

Матеріали справи містять
письмові пояснення ОСОБА_2 від 1 березня
1999 року, що адресовані начальнику
УВД Черкаської області генерал - майору
Кочегарову О.Д. з приводу з'ясування
обставин, викладених у заяві ОСОБА_5
Наведена обставина підтверджує
обізнаність позивача щодо проведення
службового розслідування відносно
нього.

Дата отримання позивачем копії
спірного наказу сама по собі не може
бути підставою поновлення позивачу
строку звернення до суду.

Враховуючи час, що сплинув з дати
звільнення ОСОБА_2 у 1999 році до часу
звернення до суду з даним позовом без
належних доказів про поважність причин
пропуску строку, встановленого статтею
99 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів
приходить до висновку, що суди
попередніх інстанцій протиправно не
застосували правила статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Згідно зі статтею 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.
Справа направляється до суду
апеляційної інстанції для продовження
розгляду або на новий розгляд, якщо
порушення допущені тільки цим судом. В
усіх інших випадках справа
направляється до суду першої
інстанції.

Оскільки неповноту встановлення
обставин у справі допущено обома
судовими інстанціями, то справа
направляється до суду першої
інстанції.

При новому розгляді судам слід
врахувати наведене, вирішити питання,
пов'язане зі строком звернення до суду,
та в залежності від встановленого
розв'язати спір із застосуванням норм
матеріального права, які були чинними
на момент виникнення спірних
правовідносин.

Керуючись статтями 221, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Черкаській області задовольнити
частково.

Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 6 лютого 2013
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 16 квітня 2013
року скасувати, а справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає, крім випадків, встановлених
статтями 235-237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Ю.Й. Рецебуринський

Судді
В.І. Ємельянова

А.Ф. Загородній