Справа № 810/3832/14
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2014-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2014 року № 810/3832/14

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Лапій С.М.,
розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Києві справу за
адміністративним позовом Малого
приватного підприємства «Ріф» до
Вишгородської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и в:

МПП «Ріф» звернулось до суду з позовом
до Вишгородської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Київській області, в якому просить
визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення від
19.02.2014 № .

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
відповідачем безпідставно зроблено
висновок про необґрунтованість
включення МПП «Ріф» розміру
податкового кредиту, сформованого на
підставі податкової накладної № 46 від
06.12.2013, виписаної ТОВ «Ріф-2005», оскільки
позивачем не порушено положень п. 201.10
ст. 201 Податкового кодексу України, а
тому податкове повідомлення-рішення є
протиправним.

До судового засідання сторони, належно
повідомлені про час, дату та місце
розгляду справи, не з'явились.

Представник позивача звернувся до суду
з письмовим клопотанням, яким
підтримав позовні вимоги у повному
обсязі, просив позов задовольнити та
розглядати справу за його відсутності.

Представник відповідача надав
письмові заперечення проти позову,
згідно яких просить відмовити у його
задоволенні з тих підстав, що
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення є обґрунтованими.
Також просить розглядати справу за
його відсутності.

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України судом
прийнято рішення про розгляд справи у
порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та
оцінивши їх у сукупності, судом
встановлено наступне.

Посадовою особою Вишгородської ОДПІ ГУ
Міндоходів у Київській області
проведено камеральну перевірку даних,
задекларованих МПП «Ріф», з питань
достовірності та повноти відображення
даних реєстру податкових накладних та
Єдиного реєстру податкових накладних
за листопад 2013 року.

За наслідками перевірки складено Акт
від 31.01.2014 № 238/22-00/32023411, згідно
висновків якого встановлено порушення
відповідачем п. 201.10 ст. 201 ПК України, що
призвело до заниження податку на
додану вартість на загальну суму 11 451,00
грн.

Зі змісту Акту перевірки слідує, що
підставою для вказаних висновків
слугував встановлений Вишгородською
ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області
факт включення позивачем до складу
податкового кредиту з податку на
додану вартість податкової накладної
від 06.11.2013 № 46 на загальну суму 68 704,38
грн., у т.ч. ПДВ - 11450,73 грн., виписаної ТОВ
«Ріф-2005», яка не зареєстрована в
Єдиному реєстрі податкових накладних.

Крім того, в Акті перевірки також
вказано, що МПП «Ріф» не мало право на
включення суми ПДВ по податковій
накладній від 25.11.2013 № 1677, виписаною ТОВ
«Ріф-2005».

У той же час, в ході розгляду справи
судом встановлено, що заниження
податку на додану вартість на загальну
суму 11 451,00 грн. відбулось по податковій
накладній від 06.12.2013 № 46, виписаною ТОВ
«Ріф-2005».

На підставі висновків Акту перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення форми «Р» від
19.02.2014 № , яким позивачу визначено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість у сумі 14 314,00 грн., у т.ч.
11 451,00 грн. основного
платежу та 2 863,00 грн. штрафних
(фінансових) санкцій.

Вважаючи висновки податкового органу
необґрунтованими, а прийняте на їх
підставі податкове
повідомлення-рішення протиправним,
позивач звернувся до суду з даним
позовом.

Відповідно до п.п.14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України податковий кредит - сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту, зокрема, виникає у
разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною
(абз. 1 п.198.2 ст. 198 ПК України).

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку
контролюючим органом суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу (абз. 1 та 2 п. 198.6 ст. 198 ПК
України).

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну,
складену за вибором покупця
(отримувача) в один з таких способів: а)
у паперовому вигляді; б) в електронній
формі з дотриманням умови щодо
реєстрації у порядку, визначеному
законодавством, електронного підпису
уповноваженої платником особи та умови
реєстрації податкової накладної у
Єдиному реєстрі податкових накладних.
У такому разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді не є
обов'язковим.

Згідно п. 201.4 ст. 201 ПК України податкова
накладна складається у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця. Один
примірник видається покупцю, а другий
залишається у продавця. У разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді покупцю видається
оригінал, а копія залишається у
продавця.

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Контролюючі органи
за даними реєстрів виданих та
отриманих податкових накладних,
наданих в електронному вигляді,
повідомляють платника податку про
наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.
При цьому платник податку протягом 10
днів після отримання такого
повідомлення має право уточнити
податкові зобов'язання без
застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу
(п. 201.6 ст. 201 ПК України).

Право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому ст. 183 цього
Кодексу (п. 201.8 ст. 201 ПК України).

Водночас, згідно абз. 1-3 п. 201.10 ст. 201 ПК
України податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття
його податкової накладної та/або
розрахунку коригування до Єдиного
реєстру податкових накладних є
квитанція в електронному вигляді у
текстовому форматі, яка надсилається
протягом операційного дня.

Відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних
та/або порушення порядку заповнення
податкової накладної не дає права
покупцю на включення сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
та не звільняє продавця від обов'язку
включення суми податку на додану
вартість, вказаної в податковій
накладній, до суми податкових
зобов'язань за відповідний звітний
період (абз. 9 п. 201.10 ст. 201 ПК України).

Відповідно до абз. 10 п. 201.10 ст. 201 ПК
України виявлення розбіжностей даних
податкової накладної та Єдиного
реєстру податкових накладних є
підставою для проведення
контролюючими органами документальної
позапланової виїзної перевірки
продавця та у відповідних випадках
покупця товарів/послуг.

Як зазначено вище, підставою для
прийняття оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення слугував
встановлений Вишгородською ОДПІ ГУ
Міндоходів у Київській області факт
включення позивачем до складу
податкового кредиту з ПДВ податкової
накладної від 06.12.2013 №46 на загальну
суму 68 704,38 грн., у т.ч. ПДВ - 11450,73 грн.,
виписаної ТОВ «Ріф-2005», яка не
зареєстрована в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Разом з тим, матеріалами справи
підтверджено, що ТОВ «Ріф-2005» у
відповідності до вимог податкового
законодавства зареєстровано податкову
накладну від 06.12.2013 №46 на суму ПДВ 11 450,73
грн. в Єдиному реєстрі податкових
накладних, що підтверджується
Квитанцією № 1.

З даної Квитанції №1 слідує, що
податкову накладну від 06.12.2013 № 46
прийнято 11.12.2013 та призначено їй
реєстраційний номер .

У той же час відповідачем як суб'єктом
владних повноважень не надано суду
доказів, які б свідчили про наявність
підстав для не включення позивачем
розміру ПДВ до податкового кредиту на
підставі податкової накладної від
06.12.2013 № 46, а також наявність інших
законодавчо обумовлених для цього
підстав.

Також, при прийнятті рішення у даній
справі суд враховує те, що нормами п.
201.6, п. 201.10 ст. 201 ПК України визначено
порядок дій відповідача у випадку
виявлення розбіжностей даних
податкової накладної та Єдиного
реєстру податкових накладних.

Так, згідно з вказаними нормами ПК
України виявлення таких розбіжностей є
підставою для повідомлення платника
податку про наявність розбіжностей для
подання уточнень та проведення
документальної позапланової
перевірки.

Проте у матеріалах справи відсутні
будь-які докази здійснення податковим
органом вказаних дій, а відповідачем
під час розгляду справи таких доказів
не надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Всупереч
наведеним вимогам відповідач як
суб'єкт владних повноважень не довів
правомірності своїх дій.

Суд, дослідивши матеріали справи та
оцінивши їх у сукупності, дійшов
висновку, що викладені в позовній заяві
доводи позивача щодо протиправності
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення є обґрунтованими,
а висновки податкового органу є
безпідставними та непідтвердженими
доказами, тому позовні вимоги про
визнання протиправним та скасування
оскаржуваного рішення підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 97 КАС України суд за
клопотанням однієї зі сторін визначає
грошовий розмір судових витрат, які
повинні бути їй компенсовані.

Оскільки позивач з клопотанням про
відшкодування судових витрат не
звертався, дане питання при прийнятті
рішення у справі судом не
розглядається.

Керуючись ст.ст. 69-72, 86, 97, 98, 122, 158-163, 167, 186,
254 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Вишгородської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області від 19.02.2014 № .

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Лапій С.М.