Справа № 810/5682/14
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2014 року 810/5682/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючий суддя: Головенко О.Д.,

при секретарі судового засідання
Гололобові В.Ю.,

за участю:

представника позивача: Гренчука Г.В.

представника відповідача: Кучера А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві адміністративну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства
«Укргідроенерго» до Відділу державної
виконавчої служби Вишгородського
районного управління юстиції
Головного управління юстиції у
Київської області про визнання
протиправною бездіяльність та
зобов'язання вчинити певні дії -

в с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариство
«Укргідроенерго» (надалі - позивач)
звернулось до суду з позовом до Відділу
державної виконавчої служби
Вишгородського районного управління
юстиції Головного управління у
Київської області (надалі - відповідач)
та просить суд визнати протиправною
бездіяльність заступника начальника
Відділу державної виконаної служби
Вишгородського районного управління
юстиції Головного управління у
Київської області Кучера А.В. щодо
відмови у зупиненні виконавчого
провадження № 32467963 та
зобов'язати заступника начальника
Відділу державної виконаної служби
Вишгородського районного управління
юстиції Головного управління у
Київської області Кучера А.В. вчинити
дії, а саме зупинити виконавче
провадження № 32467963 з примусового
виконання виконавчого листа №
2-а-4861/10/1070, виданого 20.04.2012 Київським
окружним адміністративним судом про
стягнення з позивача на користь
Київського обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
адміністративно - господарських
санкцій за невиконання нормативу
створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів у 2009 році
та пеню на загальну суму 2 013 710, 42 грн., на
підставі п. 15 ч. 1 ст. 37 Закону України
«Про виконавче провадження».

В обґрунтування своїх позовних вимог
вказує, що 02.09.2014 позивач звертався до
відповідача щодо зупинення
виконавчого провадження № 32467963 на
підставі п. 15 ч. 1 ст. 37 Закону України
«Про виконавче провадження» до
закінчення строку дії процедури
погашення заборгованості
підприємствами паливо - енергетичного
комплексу, визначеного Законом України
«Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливо - енергетичного
комплексу», однак листом від 23.09.2014
товариству було відмовлено у зупинені
виконавчого провадження.

Позивач не погоджується з вказаною
відмовою та вважає, що відповідач діє в
порушення вимог Закону України «Про
виконавче провадження».

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав та просив
його задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечив та
просив відмовити у його задоволенні.

В обґрунтування своїх заперечень
вказав, що згідно рішення
Конституційного суду України у справі
№ 1-26/2012 від 13.12.2012 щодо офіційного
тлумачення положень п. 15 ч. 1 ст. 37
Закону України «Про виконавче
провадження», обов'язкове зупинення
виконавчого провадження та заходів
примусового виконання судових рішень
здійснюється лише щодо стягнення
заборгованості, яка виникла через
неповні розрахунки за енергоносії, та
щодо учасників розрахунків, визначений
Законом України «Про заходи,
спрямовані на забезпечення сталого
функціонування підприємств паливо -
енергетичного комплексу», тому вважає
відмову законною.

Розглянувши подані документи і
матеріали, оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, заслухавши
пояснення представників позивача та
представника відповідача, суд вважає,
що у задоволенні позову слід відмовити,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Наказом
Мінпаливенерго України від 10.11.2005 № 568
ПАТ «Укргідроенерго» внесено до
реєстру підприємств паливно -
енергетичного комплексу, які беруть
участь у процедурі погашення
заборгованості відповідно до Закону
України «Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно - енергетичного
комплексу».

Постановою ВДВС Вишгородського
управління юстиції від 11.05.2012 відкрито
виконавче провадження № 32467963 щодо
стягнення з ПАТ «Укргідроенерго» на
користь Київського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарських санкцій
та пені у розмірі 2 013 710,42 грн.

02.09.2014 ПАТ «Укргідроенерго» звернулось
до ВДВС Вишгородського управління
юстиції із заявою про зупинення
виконавчого провадження № 32467963 з
підстав, передбачених п. 15 ч. 1 ст. 37
Закону України «Про виконавче
провадження».

Листом від 23.09.2014 ВДВС Вишгородського
районного управління юстиції вказав
позивачу про те, що згідно рішення
Конституційного Суду України у справі
№ 1-26/2012 від 13.12.2012 щодо офіційного
тлумачення положень п. 15 ч. 1 ст. 37 Закону
України «Про виконавче провадження»
обов'язкове зупинення виконавчого
провадження та заходів примусового
виконання судових рішень здійснюється
лише щодо стягнення заборгованості,
яка виникла через неповні розрахунки
за енергоносії, та щодо учасників
розрахунків, визначених Законом
України «Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно - енергетичного
комплексу».

На підставі наведеного, відповідач
зазначив про відсутність підстав для
зупинення виконавчого провадження №
32467963.

Позивач з даною відмовою не
погоджується, у зв'язку з чим звернувся
до суду.

Надаючи правову оцінку
правовідносинам, що виникли між
сторонами, суд виходить з такого.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, врегульовано Законом України
«Про виконавче провадження» від
21.04.1999 № 606 - XIV.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче
провадження» визначено, що виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 17 Закону України «Про
виконавче провадження» примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом. Державною
виконавчою службою підлягають
виконанню, зокрема, виконавчі листи, що
видаються судами.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 6 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб. Рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця
можуть бути оскаржені в порядку,
встановленому цим Законом.

Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» встановолено,
що державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 37 Закону України «Про
виконавче провадження» визначені
обставини, при наявності яких
виконавче провадження підлягає
обов'язковому зупиненню.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 37 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавче провадження підлягає
обов'язковому зупиненню у разі
внесення підприємства
паливно-енергетичного комплексу до
Реєстру підприємств паливно -
енергетичного комплексу, які беруть
участь у процедурі погашення
заборгованості відповідно до Закону
України «Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
комплексу».

Статтею 1.1 Закону України «Про заходи,
спрямовані на забезпечення сталого
функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу»
встановлено, що підприємства
паливно-енергетичного комплексу - це
гірничі підприємства, газодобувні
підприємства, котельні, підключені до
магістральних теплових мереж, а також
підприємства, які на дату виникнення
заборгованості мали ліцензію хоча б з
одного виду діяльності: виробництва
електричної енергії; передачі
електричної енергії магістральними та
міждержавними електричними мережами;
передачі електричної енергії
місцевими (локальними) електричними
мережами; постачання електричної
енергії за регульованим тарифом;
оптового постачання електричної
енергії; транспортування природного
газу магістральними трубопроводами;
транспортування природного і
нафтового газу розподільними
трубопроводами; транспортування
нафтопродуктів магістральними
трубопроводами; постачання природного
газу за регульованим тарифом.

Відповідно до ст. 1.6 Закону України «Про
заходи, спрямовані на забезпечення
сталого функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу»
реєстр підприємств
паливно-енергетичного комплексу, які
беруть участь у процедурі погашення
заборгованості (надалі - Реєстр) - це
автоматизована комп'ютерна база даних,
яка ведеться оптовим постачальником
електричної енергії та призначена для
накопичення, систематизації і
зберігання відомостей про
підприємства паливно-енергетичного
комплексу, які прийняли рішення про
участь у процедурі погашення
заборгованості, а також для видачі
відповідних документів, які
підтверджують участь підприємства
паливно-енергетичного комплексу у
процедурі погашення заборгованості,
визначеної цим Законом, і забезпечення
інформацією користувачів Реєстру.

Згідно п. 3.7 Закону України «Про заходи,
спрямовані на забезпечення сталого
функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу» на
строк участі підприємства паливно -
енергетичного комплексу у процедурі
погашення заборгованості підлягають
зупиненню виконавчі провадження та
заходи примусового виконання рішень
щодо цього підприємства із стягнення
заборгованості, яка виникла до 01.01.2013,
що підлягають виконанню в порядку,
встановленому Законом України «Про
виконавче провадження», крім рішень
про виплату заробітної плати, вихідної
допомоги, інших виплат (компенсацій), що
належать працівнику у зв'язку з
трудовими відносинами, відшкодування
матеріальної (майнової) шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю, стягнення аліментів, та
рішень про стягнення заборгованості із
сплати внесків до фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, яка виникла
до 01.01.2011, і заборгованості із сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування до
органів Пенсійного фонду України.

У судовому засідані позивач посилався
на ст. 3 Закону України «Про заходи,
спрямовані на забезпечення сталого
функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу», яка
у контексті спірних правовідносин
узгоджується з положеннями п. 15 ст. 37
Закону «Про виконавче провадження», не
пов'язує зупинення виконавчого
провадження з характером
заборгованості, що стягується за
виконавчим документом, крім винятків,
наведених у вказаних нормах.

Однак на думку суду вказані твердження
позивача є помилковими з огляду на
наступне.

Статтею 20 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» визначено, що підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
ст. 19 цього Закону, щороку сплачують
відповідним відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.
Положення цієї частини не поширюється
на підприємства, установи і
організації, що повністю утримуються
за рахунок коштів державного або
місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється виходячи зі 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк.

Сплату адміністративно - господарських
санкцій і пені підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю,
проводять відповідно до закону за
рахунок прибутку, який залишається в їх
розпорядженні після сплати всіх
податків і зборів (обов'язкових
платежів).

Частиною 2 ст. 2 Закону «Про заходи,
спрямовані на забезпечення сталого
функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу»
передбачено, що дія цього Закону
поширюється на підприємства
паливно-енергетичного комплексу, а
також інших учасників розрахунків, які
мають або перед якими є заборгованість,
що виникла внаслідок неповних
розрахунків за енергоносії.

Відповідно до п. 1.3 ст. 1 вказаного
Закону України «Про заходи, спрямовані
на забезпечення сталого
функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу»
учасниками розрахунків є: підприємства
паливно - енергетичного комплексу,
суб'єкти господарської діяльності,
розпорядники коштів державного та
місцевих бюджетів, державні цільові
фонди, Державний комітет України з
державного матеріального резерву,
правонаступники ліквідованих фондів,
що були передбачені законодавством,
розпорядники цільового галузевого
фонду створення ядерно-паливного циклу
Міністерства палива та енергетики
України, які мають дебіторську або
кредиторську заборгованість та
здійснюють заходи щодо її погашення на
умовах, визначених цим Законом.

Згідно з п. 1.4 цієї ж статті до
заборгованості відноситься
підтверджена учасниками розрахунків
на розрахункову дату сума коштів, яка: 1)
підлягає сплаті за товари, роботи
(послуги), спожиті у процесі
виробництва (видобутку), передачі
(транспортування) та/або постачання
енергоносіїв, відповідно до укладених
договорів або з інших підстав,
передбачених законом, у тому числі суми
пені, штрафних та фінансових санкцій,
але не сплачена; 2) є податковим боргом
та підлягає сплаті, але не сплачена, до
бюджетів усіх рівнів та державних
цільових фондів, у тому числі
ліквідованих; 3) підлягає сплаті, але не
сплачена, до цільового галузевого
фонду створення ядерно-паливного циклу
Міністерства палива та енергетики
України; 4) передбачена видатками
бюджетів усіх рівнів, але не отримана
суб'єктами господарської діяльності, у
тому числі за пільгами та субсидіями,
для сплати за спожиті енергоносії; 5)
підлягає сплаті і виникла внаслідок
відсутності у Державному бюджеті
України минулих років видаткових
статей або передбачення видатковими
статтями часткового фінансування
видатків для розрахунків за
енергоносії, у тому числі за пільгами
та субсидіями (трансфертами), спожиті
підприємствами, організаціями,
закладами та установами, які
фінансуються з бюджетів усіх рівнів; 6)
є заборгованістю казенних підприємств,
у тому числі тих, які були казенними
станом на 01.01.2011, за зобов'язаннями з
оплати електричної енергії у розмірі
станом на 01.07.2011, що є непогашеними на
дату набрання чинності Законом України
«Про внесення змін до деяких законів
України з питань врегулювання
заборгованості за електричну енергію».
Наведеною нормою встановлено
вичерпний перелік сум коштів, що
підпадають під визначення
заборгованості при застосуванні цього
Закону, на які поширюється положення п.
15 ст. 37 Закону № 606-ХІV щодо
обов'язкового зупинення виконавчого
провадження.

Таким чином, положення Закону України
«Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно - енергетичного
комплексу» поширюються на паливно -
енергетичні підприємства та суб'єкти
господарської діяльності,
перераховані в п. 1.3 ст. 1 цього
Закону, щодо заборгованості, яка
виникла внаслідок несплати або
неповних розрахунків за енергоносії.

Як вбачається із матеріалів справи,
борг ПАТ «Укргідронерго» виник
внаслідок стягнення адміністративно -
господарських санкцій за невиконання
нормативу зі створення робочих місць
для працевлаштування інвалідів
відповідно до Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні».

Тобто, заборгованість позивача не є
боргом у сфері енергопостачання
(енергоспоживання) чи за не сплату
електроенергії, або податковим боргом.

Виходячи з наведеного, до
правовідносин щодо стягнення
господарських санкцій за невиконання
нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів положення
п. 15 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про
виконавче провадження» не
застосовуються.

Такий висновок цілком узгоджується із
позицією Конституційного Суду України
у справі № 1-26/2012 за конституційним
зверненням Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДІД Конс» щодо
офіційного тлумачення положень п. 15 ч. 1
ст. 37 Закону України «Про виконавче
провадження» у взаємозв'язку з
положеннями ч. 1 ст. 41, ч. 5 ст. 124,
п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 115
Господарського процесуального кодексу
України, п. 1.3, 1.4 ст. 1, ч. 2 ст. 2, абз. 6 п. 3.7
ст. 3 - Закону України «Про заходи,
спрямовані на забезпечення сталого
функціонування підприємств паливно -
енергетичного комплексу» (справа про
стягнення заборгованості з
підприємств паливно - енергетичного
комплексу).

У даній справі Конституційний Суд
України дійшов висновку, що в аспекті
конституційного звернення вказані
положення Закону треба розуміти так, що
обов'язкове зупинення виконавчого
провадження та заходів примусового
виконання судових рішень здійснюється
лише щодо стягнення заборгованості,
яка виникла через неповні розрахунки
за енергоносії, та щодо учасників
розрахунків, визначених Законом
України «Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
комплексу».

Внесення юридичної особи, незалежно
від форми власності, до Реєстру
підприємств паливно-енергетичного
комплексу, які беруть участь у
процедурі погашення заборгованості, не
є підставою для зупинення виконавчого
провадження та заходів примусового
виконання судових рішень щодо
стягнення з неї заборгованості, яка не
стосується неповних розрахунків за
енергоносії і не визначена Законом
України «Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно - енергетичного
комплексу».

Наведене дає підстави для висновку, що
положення Закону України «Про заходи,
спрямовані на забезпечення сталого
функціонування підприємств паливно -
енергетичного комплексу» не регулюють
правовідносини стосовно погашення
заборгованості, не визначеної у
преамбулі, п. 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5 ст. 1, ч. 2 ст. 2,
зокрема такої, яка не стосується
неповних розрахунків за енергоносії.

Оскільки Закон України «Про заходи,
спрямовані на забезпечення сталого
функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу» не
відносить до заборгованості
підприємств паливно - енергетичного
комплексу заборгованість у вигляді
адміністративно-господарських санкцій
та пені перед Фондом соціального
захисту інвалідів, то виконавче
провадження, у якому примусового
стягується з боржника така
заборгованість не підлягає
обов'язковому зупиненню.

Суд не бере до уваги твердження
представника позивача стосовно того,
що адміністративно - господарські
санкції та пеня за невиконання
нормативу працевлаштування інвалідів
підпадають під визначення п.п. 1 п. 1.4 ст.
1 Закону України «Про заходи,
спрямовані на забезпечення сталого
функціонування підприємств паливно -
енергетичного комплексу» і є
заборгованістю, у в розумінні
зазначеного Закону.

Зазначеним пунктом встановлено, що
заборгованість - це підтверджена
учасниками розрахунків на
розрахункову дату сума коштів, яка
підлягає сплаті за товари, роботи
(послуги), спожиті у процесі
виробництва (видобутку), передачі
(транспортування) та/або постачання
енергоносіїв, відповідно до укладених
договорів або з інших підстав,
передбачених законом, у тому числі суми
пені, штрафних та фінансових санкцій,
але не сплачена.

В контексті офіційного тлумачення
Конституційного Суду України та
положень Закону України «Про заходи,
спрямовані на забезпечення сталого
функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу», під
сумою штрафних санкцій та пені
розуміються санкції, що виникли з
підстав, передбачених договором або
законом при здійсненні господарської
діяльності, пов'язаної з виробництвом,
передачею та/або постачанням
енергоносіїв.

Хибним є також посилання представника
позивача, що відповідно до абз. 2
резолютивної частини рішення
Конституційного суду України для
обов'язкового зупинення виконавчого
провадження, у межах спірних
правовідносин, достатньо наявності у
товариства статусу учасника
розрахунків, незважаючи на характер
(підстави виникнення) заборгованості.

Такі твердження відповідача
суперечать абз. 3 резолютивної частини
рішення Конституційного суду України,
яким передбачено обов'язковість
зупинення виконавчого провадження
виключно при стягненні
заборгованості, яка стосується
розрахунків за енергоносіїв.

Аналогічні за змістом положення
передбачені ст. 2 Закону України «Про
заходи, спрямовані на забезпечення
сталого функціонування підприємств
паливно - енергетичного комплексу», у
силу якої дія цього Закону поширюється
на підприємства паливно-енергетичного
комплексу, а також інших учасників
розрахунків, які мають або перед
якими є заборгованість, що виникла
внаслідок неповних розрахунків за
енергоносії.

Таким чином, Законом не передбачає
обов'язкового зупинення виконавчого
провадження щодо заборгованості зі
сплати адміністративно - господарських
санкцій та пені, що не пов'язані із
здійсненням розрахунків за
енергоносії.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено,
що у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно із ч. 1 ст. 69 КАС України доказами
в адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до ст. 70 КАС України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

З огляду на вищенаведене, суд не вбачає
з боку відповідача порушень діючого
законодавства, які б спричинили
порушення прав та охоронюваних законом
інтересів позивача та приходить до
висновку, що відповідач відмовляючи в
задоволенні заяви про зупинення
виконавчого провадження діяв на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені нормами чинного
законодавства України.

Керуючись статтями 11-14, 69-71, 79, 86, 94, 122,
159-163, 167, 181, 185, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо не скасовано,
набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду у порядку,
встановленому статтями 185-187 КАС
України, шляхом подання апеляційної
скарги через Київський окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Суддя
Головенко О.Д.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 13 жовтня 2014 р.