Справа № 701/994/14-а
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
701/994/14-а Головуючий у 1-й
інстанції: Калієвський І.Д.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

16 жовтня 2014 року
м. Київ

колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого -
судді Земляної Г.В.

суддів
Горбань Н.І., Сорочко Є.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Маньківському районі Черкаської
області на постанову Маньківського
районного суду Черкаської області від
08 вересня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
Маньківському районі Черкаської
області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду з
позовом до управління Пенсійного фонду
України в Маньківському районі
Черкаської області, у якому просив
визнати неправомірними дії управління
ПФУ щодо перерахунку його пенсії в
розмірі 80 відсотків від суми
заробітної плати, зобов'язати
відповідача здійснити перерахунок
пенсії виходячи з розміру 90 відсотків
від суми заробітної плати, визначеної у
наданій ним довідці, та здійснити
відповідні виплати пенсії.

Постановою Маньківського районного
суду Черкаської області від 08 вересня
2014 року позов задоволено частково.
Визнано дії Управління Пенсійного
Фонду України в Маньківському районі
Черкаської області щодо перерахунку
ОСОБА_2 пенсії відповідно до ст. 50-1
Закону України "Про прокуратуру", у
розмірі 80% від суми місячного заробітку
за вислугу років неправомірними.
Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Маньківському районі
Черкаської області перерахувати
ОСОБА_2 пенсію у зв'язку з підвищенням
заробітної плати працівникам
прокуратури відповідно до ст. 50-1 Закону
України Про прокуратуру", у розмірі 90
відсотків від суми місячного
заробітку, та виплатити різницю між
фактично отриманою та належною до
сплати сумою пенсії, починаючи з 26.02.2014
року. Позовні вимоги за період з 01.07.2012
року по 25.02.2014 року залишено без
розгляду.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, представник управління
Пенсійного фонду України в
Маньківському районі Черкаської
області подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позову. В своїй апеляційній скарзі
апелянт посилається на незаконність,
необґрунтованість та необ'єктивність
рішення суду, неповне з'ясування всіх
обставин, що мають значення для
вирішення справи, порушення судом норм
процесуального права, що є підставою
для скасування судового рішення.

У відповідності до положень ст. 195
Кодексу адміністративного судочинства
України суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.197 КАС України
апеляційний розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а постанова суду
залишенню без змін, з наступних
підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини справи, наданим
доказам дав правильну правову оцінку і
прийшов до обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, що
з вересня 2007 року позивачу призначена
пенсія, яку позивач отримує, за
вислугою років відповідно до частини 1
статті 50-1 Закону України "Про
прокуратуру" в редакції, що діяла на час
призначення пенсії розрахунку 90% від
суми місячного (чинного) заробітку.

Пенсію в розмірі 90% від суми місячної
заробітної плати прокурорів, до котрої
включаються всі види оплати праці, на
які нараховується страхові внески,
одержуваної перед місяцем звернення за
призначення пенсії, позивач отримував
до 1 липня 2012 року.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів
України від 31 травня 2012 року № 505 "Про
упорядкування структури та умов оплати
праці працівників прокуратури" (далі
постанова № 505) - працівникам
прокуратури підвищено посадові оклади
і відповідно та на підставі статті 50-1
Закону України "Про прокуратуру"
відповідач з 01.07.2012 провів відповідний
перерахунок його пенсії, так як
відповідно до частини 18 (в редакції,
чинній на той час), статті 50-1 Закону
України "Про прокуратуру" - призначені
пенсії підлягають перерахуванню у
зв'язку з підвищенням заробітної плати
прокурорсько-слідчих працівників.

З 25 квітня 2014 року позивача звільнено з
роботи (з органів прокуратури) за
власним бажанням (ст. 38 КЗпП України) у
зв'язку з виходом на пенсію за вислугою
років відповідно до статті 50-1 Закону
України "Про прокуратуру", в редакції,
чинній на час його звільнення.

Відповідно до частини 18 статті 50-1
Закону України "Про прокуратуру"
відповідачем 28 квітня 2014 року
здійснено перерахунок позивача пенсії
у зв'язку із підвищеною заробітної
платою одержуваної ним на час
звільнення. У зв'язку з ухваленням
Кабінетом Міністрів України Постанови
№ 505 та у зв'язку із його звільненням з
роботи 25 квітня 2014 року та збільшеною
заробітною платою на час звільнення.

Позивач звернувся до відповідача 08.08.2014
року із заявою про перерахунок пенсії.

Однак перерахування пенсії
відповідачем, яка була перерахована
раніше, відповідно з 1 липня 2012 року і 28
квітня 2014 року, проведено не у розмірі 90
% від суми місячного заробітку, як це
встановлено законом, а у розмірі 80%,
внаслідок чого позивачу перерахована
пенсія значно менша, ніж повинна бути.

Вважаючи вказані дії відповідача
протиправними позивач звернувся до
суду з вказаним позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи
позовні вимоги прийшов до висновку, що
відповідач фактично обмежив право
позивача на отримання пенсії в розмірі
90 відсотків, яку вже було призначено.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
оскільки вони знайшли своє
підтвердження під час апеляційного
розгляду справи виходячи з наступного.

Суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні (ч.1 ст. 86 КАС України).

Умови та порядок пенсійного
забезпечення прокурорів і слідчих
визначено статтею 50 1 Закону N 1789-XII.
Редакція зазначеної статті
змінювалась.

Згідно з частиною першою статті 50-1
Закону N 1789-XII (у редакції, чинній на час
призначення пенсії позивачу) прокурори
і слідчі зі стажем роботи не менше 20
років, у тому числі зі стажем роботи на
посадах прокурорів і слідчих
прокуратури не менше 10 років, мають
право на пенсійне забезпечення за
вислугу років незалежно від віку.
Пенсія призначається в розмірі 80
відсотків від суми їхньої місячної
(чинної) заробітної плати, до котрої
включаються всі види оплати праці, на
які нараховуються страхові внески,
одержуваної перед місяцем звернення за
призначенням пенсії. За кожен повний
рік роботи понад 10 років на цих посадах
пенсія збільшується на 2 відсотки, але
не більше 90 відсотків від суми
місячного (чинного) заробітку.

Законом N 3668-VI, який набрав чинності з 1
жовтня 2011 року, внесено зміни до статті
50 1 Закону N 1789-XII, зокрема змінено у
відсотках розмір пенсії за вислугу
років, яка призначається прокурорам і
слідчим у разі реалізації ними такого
права.

Так, відповідно до статті 50-1 Закону N
1789-XII у редакції Закону N 3668-VI прокурори
і слідчі мають право на пенсійне
забезпечення за вислугу років
незалежно від віку за наявності на день
звернення вислуги років. Пенсія
призначається в розмірі 80 відсотків
від суми їхньої місячної (чинної)
заробітної плати до якої включаються
всі види оплати праці, з якої було
сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, одержуваної перед місяцем
звернення за призначенням пенсії.

Таким чином, з 1 жовтня 2011 року
положення частини першої статті 50 1
Закону N 1789-XII щодо призначення
прокурорам і слідчим пенсії за вислугу
років у розмірі не більше 90 відсотків
від суми місячного (чинного) заробітку
втратили чинність у зв'язку з внесенням
змін до редакції цієї статті Законом N
3668-VI.

Разом з тим підстави та порядок
перерахунку пенсії прокурорам
регулюють частини тринадцята та
вісімнадцята статті 50-1 Закону N 1789-XII,
положення яких щодо перерахунку пенсії
у зв'язку із прийняттям Закону N 3668-VI не
зазнали змін, змінилася лише нумерація
частин цієї статті.

Так, відповідно до частини тринадцятої
статті 50-1 Закону N 1789-XII обчислення
(перерахунок) пенсій провадиться за
документами пенсійної справи та
документами, додатково поданими
пенсіонерами, виходячи з розміру
місячного заробітку за відповідною
посадою, з якої особа вийшла на пенсію,
станом на час звернення за
призначенням або перерахунком.

Призначені працівникам прокуратури
пенсії перераховуються у зв'язку з
підвищенням заробітної плати
відповідних категорій
прокурорсько-слідчих працівників.
Перерахунок призначених пенсій
провадиться з першого числа місяця, що
йде за місяцем, в якому настали
обставини, що тягнуть за собою зміну
розміру пенсії. Якщо при цьому
пенсіонер набув права на підвищення
пенсії, різницю в пенсії за минулий час
може бути виплачено йому не більш як за
12 місяців. Перерахунок пенсій
провадиться з урахуванням фактично
отримуваних працівником виплат і умов
оплати праці, що існували на день його
звільнення з роботи (частина
вісімнадцята статті 50-1 Закону N 1789-XII).

Ураховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що при перерахунку пенсії
працівникам прокуратури має
застосовуватися норма, що визначає
розмір пенсії у відсотках, яка діяла на
момент призначення пенсії, а тому
дійшов обгрунтованого правового
висновку: внесені Законом N 3668-VI зміни
до статті 50-1 Закону N 1789-XII щодо розміру
пенсії у відсотках стосуються порядку
призначення пенсії прокурорам і
слідчим у разі реалізації ними права на
пенсійне забезпечення, а не
перерахунку вже призначеної пенсії.
Процедури призначення та перерахунку
пенсії різні за змістом та механізмом
їх проведення. Нормами, які визначають
механізм проведення перерахунку
пенсії за вислугу років прокурорам є
частини тринадцята та вісімнадцята
статті 50-1 Закону N 1789-XII.

Крім того, вирішуючи питання про
застосування цього Закону у часі,
колегія суддів виходить із того, що
згідно зі статтею 22 Конституції
України закріплені нею права і свободи
не є вичерпними, гарантуються і не
можуть бути скасовані. При прийнятті
нових законів або внесенні змін до
чинних законодавчих актів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України
неодноразово розглядав питання,
пов'язані з реалізацією права на
соціальний захист, і сформулював
правову позицію, згідно з якою
Конституція України виокремлює певні
категорії громадян України, що
потребують додаткових гарантій
соціального захисту з боку держави. До
них, зокрема, належать громадяни, які
відповідно до статті 17 Конституції
України перебувають на службі у
військових формуваннях та
правоохоронних органах держави,
забезпечуючи суверенітет і
територіальну цілісність України, її
економічну та інформаційну безпеку, а
саме - у Збройних Силах України, органах
Служби безпеки України, міліції,
прокуратури, охорони державного
кордону України, податкової міліції,
Управління державної охорони України,
державної пожежної охорони, Державного
департаменту України з питань
виконання покарань тощо (рішення
Конституційного Суду України від 6
липня 1999 року N 8-рп/99 у справі щодо права
на пільги та від 20 березня 2002 року N
5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій
і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний
Суд України вказав, що необхідність
додаткових гарантій соціальної
захищеності цієї категорії громадян як
під час проходження служби, так і після
її закінчення зумовлена насамперед
тим, що служба у Збройних Силах України,
інших військових формуваннях та
правоохоронних органах держави
пов'язана з ризиком для життя і
здоров'я, підвищеними вимогами до
дисципліни, професійної придатності,
фахових, фізичних, вольових та інших
якостей. Це повинно компенсуватися
наявністю підвищених гарантій
соціальної захищеності, тобто
комплексу організаційно-правових
економічних заходів, спрямованих на
забезпечення добробуту саме цієї
категорії громадян як під час
проходження служби, так і після її
закінчення (Рішення N 5-рп/2002).

Виходячи з висловленого у рішеннях
Конституційного Суду України
розуміння сутності соціальних
гарантій працівників правоохоронних
органів, зокрема працівників
прокуратури, зміст та обсяг досягнутих
ними соціальних гарантій не може бути
звужено шляхом внесення змін до
законодавства, а правовідносини щодо
їхнього пенсійного забезпечення
виникають на момент звернення за
призначенням пенсії.

Аналогічна позиція висловлена в
постанові Верховного Суду України від
10 грудня 2013 року у справі № 21-420а13.

Відповідно до ст.244-2 КАС України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

З викладеного вбачається, що першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку про наявність підстав для
задоволення позову.

Суд першої інстанції дав належну
оцінку всім обставинам справи та вірно
застосував законодавство, що регулює
ці правовідносини.

Надані докази були оцінені судом
першої інстанції, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Крім того, було оцінено
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, що відповідає
вимогам ст. 86 КАС України.

При цьому апеляційні скарги не містять
посилання на обставини, передбачені
статтями 202 - 204 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за яких рішення суду підлягає
скасуванню.

Доводи, викладені заявниками в
апеляційних скаргах були предметом
дослідження суду першої інстанції і не
знайшли свого належного підтвердження.

Вказані в апеляційних скаргах
процесуальні порушення не призвели до
неправильного вирішення справи і не є
підставою для скасування судового
рішення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим
апеляційні скарги залишаються без
задоволення, а постанова суду першої
інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.4, 8-11, 160, 197, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Маньківському районі Черкаської
області - залишити без задоволення.

Постанову Маньківського районного
суду Черкаської області від 08 вересня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, а якщо її було прийнято
за наслідками розгляду у письмовому
провадженні, - через п'ять днів після
направлення копій особам, які беруть
участь у справі (ч. 5 статті 254 КАС
України). Касаційна скарга на судові
рішення подається безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів після набрання законної
сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, крім випадків,
передбачених цим Кодексом.

Головуючий суддя:
Г.В.Земляна

Судді:
Н.І. Горбань

Є.О. Сорочко

Головуючий суддя
Земляна Г.В.

Судді:
Горбань Н.І.

Сорочко Є.О.