Справа № 450/560/13-а
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2014 р.
Справа № 876/5417/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.,

суддів:
Левицької Н.Г., Обрізка І.М.,

за участі секретаря судових засідань
Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційні скарги
управління Пенсійного фонду України у
Пустомитівському районі Львівської
області, Головного управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області на постанову Пустомитівського
районного суду Львівської області від
13.05.2014 року у справі за позовом ОСОБА_2
до управління Пенсійного фонду
України у Пустомитівському районі
Львівської області, третьої особи без
самостійних вимог Головного
управління Пенсійного фонду України
у Львівській області про визнання дій
неправомірними та зобов»язання до
вчинення дій,-

В С Т А Н О
В И В :

19.02.2013 року представник позивача
ОСОБА_3 звернулася в суд з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України у
Пустомитівському районі про визнання
неправомірними дій з припинення
виплати пенсії за віком ОСОБА_2 та
зобов»язання поновити виплату пенсії,
призначеної 09.08.2008 року.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що ОСОБА_2 з 09.08.2008
року призначена пенсія за віком, яку
він з того часу отримував щомісячно, а
в жовтні 2011 року останній переїхав на
постійне місце проживання в Італію, про
що повідомив пенсійний орган, та у
зв»язку з чим йому була здійснена
виплата пенсії за шість місяців
наперед. Проте, з 01.04.2012 року
нарахування та виплата даної пенсії
припинена у зв»язку з виїздом ОСОБА_2 на
постійне місце проживання в Італію, та
із-за відсутності двостороннього
договору між Україною та Італією про
соціальне забезпечення, і може бути
відновлена при поданні заяви і
документів про реєстрацію в Україні.

Постановою Пустомитівського районного
суду Львівської області від 13.05.2014 року
позов задоволено, оскільки суд
погодився з доводами позивача.

Зазначену постанову суду оскаржив
відповідач - УПФУ у Пустомитівському
районі та третя особа - Головне
управління Пенсійного фонду України
у Львівській області, які просять
скасувати дану постанову та прийняти
нову про відмову в задоволенні
позовних вимог.

При цьому апелянти обґрунтовують та
мотивують свої вимоги аналогічно
обґрунтування заперечень на позовні
вимоги, зокрема зазначають, що виплата
пенсії ОСОБА_2 була припинена УПФ у
зв»язку з виїздом на постійне місце
проживання в Італію. Посилаючись на
приписи статей 49, 51 Закону України «Про
загальнообов»язкове пенсійне
страхування», Рішення конституційного
Суду України від 07.10.2009 року та
відсутність двостороннього договору
між Україною та Італією про соціальне
(пенсійне) забезпечення, стверджують,
що на даний час відсутні
нормативно-правові акти, які регулюють
проведення виплати пенсій особам, які
проживають постійно в державах, з якими
не укладено відповідного договору.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що в задоволенні
апеляційних скарг необхідно відмовити
з наступних мотивів.
Даючи правову
оцінку спірним правовідносинам,
колегія суддів врахувала наступні
обставини справи та норми чинного
законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі і в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Як безспірно встановлено судом першої
інстанції, позивач є пенсіонером за
віком з 2008 року, яка йому виплачувалась
по 31.03.2012 року включно.

Пунктом 4 ч. 1 статті 49 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» передбачено, що
виплата пенсії за рішенням
територіальних органів Пенсійного
фонду або за рішенням суду
припиняється у разі неотримання
призначеної пенсії протягом 6 місяців
підряд.

11.12.2012 року та 15.01.2013 року ОСОБА_3 -
представник ОСОБА_4, зверталася від
його імені в УПФ та, відповідно, в
Головне управління Пенсійного фонду
України у Львівській області з
заявами про поновлення виплати пенсії
ОСОБА_2.

29.12.2012 року Головне управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області та 22.01.2013 року управління
Пенсійного фонду України у
Пустомитівському районі направили на
адресу ОСОБА_3 відповіді-повідомлення
про те, що виплата пенсії ОСОБА_4
припинена на підставі вимог п. 2 ч. 1 ст.
49, другого речення ст. 51 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», а саме у зв»язку
з його виїздом на постійне місце
проживання за кордон в Італію.
Зазначається, що відновлення виплати
можливе тільки після прийняття
відповідних нормативно-правових актів,
які регулюватимуть проведення
виплати пенсії особам, які постійно
проживають у державах, з якими не
укладено відповідних договорів. Окрім
того, така виплата можлива при поданні
до УПФ за місцем проживання заяви та
документів про реєстрацію в Україні.

Жодного розпорядження відповідачами
про припинення виплати ОСОБА_2 не
приймалось.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
виплата пенсії припиняється на весь
час проживання пенсіонера за кордоном,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Статтею 51 вказаного Закону
передбачалось, що у разі виїзду
пенсіонера на постійне місце
проживання за кордон пенсія,
призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед від'їздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Апеляційним судом встановлено, що
позивач перебуває в Італійській
республіці, з якою в України відсутній
відповідний міжнародний договір щодо
виплати пенсій.

Проте, рішенням Конституційного Суду
України від 07.10.2009 року по справі №
1-32/2009 визнано такими, що не
відповідають Конституції України,
положення п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення
ст. 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

З огляду на зазначене положення п. 2 ч. 1
ст. 49 та другого речення ст. 51 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
втратили чинність з 07.10.2009 року, тобто з
дати прийняття рішення № 25-рп/2009
Конституційним Судом України.

При цьому, суд першої інстанції вірно
звертає увагу на те, що після прийняття
Конституційним Судом України рішення
від 07.10.2009 р. № 25-рп/2009 і на теперішній
час інших законів, які регламентують
виплату пенсій пенсіонерам, які
постійно проживають у державах, з якими
Україною не укладено відповідного
договору, не прийнято.

Тому з 07.10.2009 року порядок виплати
пенсії громадянам, які виїхали на
постійне місце проживання за кордон,
регулюється нормами ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з урахуванням Рішення
КСУ щодо неконституційності положень
п. 2 ч. 1 ст. 49 та другого речення ст. 51
Закону.

Отже, з 07.10.2009 року такої підстави для
припинення виплати пенсії, як виїзд на
постійне місце проживання за кордон ,
законодавством України не передбачено,
що вказує на неправомірність дій
відповідача в даному випадку.

Апелянти звертають увагу на вимоги ст.99
КАС України, які вважають, що судом
першої інстанції у даних
правовідносинах не застосовано, але з
цим не можна погодитись, зважаючи на
приписи Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»

Так, відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
нараховані суми пенсії, не отримані з
вини органу, що призначає і виплачує
пенсію, виплачуються за минулий час без
обмеження будь-яким строком з
нарахуванням компенсації втрати
частини доходів.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» нараховані суми пенсії,
на виплату яких пенсіонер мав право,
але не отримав своєчасно з власної
вини, виплачуються за минулий час, але
не більше ніж за три роки до дня
звернення за отриманням пенсії. У цьому
разі частина суми нестриманої пенсії,
але не більш як за 12 місяців,
виплачується одночасно, а решта суми
виплачується щомісяця рівними
частинами, що не перевищують місячного
розміру пенсії.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього
Кодексу, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Аналізуючи чинне законодавство та
обставини справи колегія суддів дійшла
висновку, що судом першої інстанції
правильно встановлені обставини
справи та постанова прийнята з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційних скарг не спростовують
висновків суду першої інстанції, тому
підстав для задоволення апеляційних
скарг та скасування постанови суду не
вбачається.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд
апеляційної інстанції

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги управління
Пенсійного фонду України у
Пустомитівському районі Львівської
області, Головного управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області - залишити без задоволення.

Постанову Пустомитівського районного
суду від 13.05.2014 року у справі №450/560/13а -
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом 20-ти днів з дня
набрання ухвалою законної сили, а у
разі складення ухвали в повному обсязі
відповідно до ст.160 КАС України - з дня
складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя :
В.П. Сапіга

Судді:
Н.Г. Левицька

І.М. Обрізко

Повний текст виготовлено 07.10.2014р.