Справа № 2а-461/11/2170
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/11264/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3 до Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Херсонській області про зобов'язання
вчинити дії, касаційне провадження в
якій відкрито за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від
08 квітня 2011 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 29 січня 2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Херсонській області про зобов'язання
сплатити середній заробіток за час
затримки розрахунку в розмірі 17 665 грн.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 08 квітня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 29 січня 2013
року, позивачу відмовлено у
задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, ОСОБА_3 звернувся з касаційною
скаргою, в якій просить рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
скасувати та ухвалити нове рішення,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_3 проходив службу
органах внутрішніх справ.

Наказом начальника Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Херсонській області від 30 червня 2010
року № 422 о/с ОСОБА_3 був звільнений з
посади заступника начальника
районного відділу - начальника міліції
громадської безпеки Генічеського РВ
УМВС України в Херсонській області з 06
липня 2010 року.

Звертаючись з позовом до суду першої
інстанції, ОСОБА_3 посилався на те, що
відповідач в порушення вимог чинного
законодавства не здійснив його повний
розрахунок при звільненні, а тому,
повинен сплатити на його користь
середній заробіток за час затримки
розрахунку по день фактичного
розрахунку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився і суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що положення Кодексу
законів про працю України, на які
посилається позивач, а саме - ст.ст. 116, 117
встановлюють відповідальність за
затримку розрахунку при звільненні та
не поширюються на спірні
правовідносини, оскільки передбачені
законодавством про працю норми виплати
сум при звільненні не поширюються на
рядовий і начальницький склад органів
внутрішніх справ.

Такий висновок судів першої та
апеляційної інстанцій відповідає
обставинам справи, нормам
матеріального та процесуального права.

Відповідно до пункту 2 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці» від 24
грудня 1999 року №13 передбачені
законодавством про працю норми її
оплати і порядок вирішення спорів про
останню не поширюються на
військовослужбовців та прирівняних до
них осіб (рядовий і начальницький склад
органів внутрішніх справ тощо).

Порядок проходження служби позивача та
звільнення регулюється спеціальним
законодавством таким як: Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затвердженого
постановою кабінету Міністрів України
від 29 липня 1991 року №114, Законом України
«Про міліцію», Законом України «Про
пенсійне забезпечення
військовослужбовців та осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ», постановою
Кабінету Міністрів України «Про
порядок обчислення вислуги років,
призначення та виплати пенсій і
грошової допомоги особам офіцерського
складу, прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їхніх сімей» від 17
липня 1992 року №393.

Відповідно до пункту 10 постанови
Кабінету Міністрів України від 17 липня
1992 року №393 «Про порядок обчислення
вислуги років, призначення та виплати
пенсій і грошової допомоги особам
офіцерського складу, прапорщикам,
мічманам, військовослужбовцям
надстрокової служби та військової
служби за контрактом, особам
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та членам їх
сімей» особам рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ, які звільняються із
служби за віком, станом здоров'я чи у
зв'язку із скороченням штатів або
проведенням організаційних заходів,
після закінчення строку контракту, у
зв'язку із систематичним невиконанням
умов контракту командуванням,
виплачується одноразова грошова
допомога в розмірі 50 відсотків
місячного грошового забезпечення за
кожний повний календарний рік служби.

Пунктом 14 постанови Кабінету Міністрів
України від 17 липня 1992 року №393 «Про
порядок обчислення вислуги років,
призначення та виплати пенсій і
грошової допомоги особам офіцерського
складу, прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їх сімей» одноразова та
щорічна грошова допомога, передбачена
пунктами 10 і 11 цієї постанови,
виплачується Міністерством внутрішніх
справ, Міністерством транспорту та
зв'язку, за рахунок коштів, виділених у
державному бюджеті для їх утримання (за
винятком випадків, передбачених
абзацом другим цього пункту).

Таким чином, наведені вище
нормативно-правові акти регулюють
порядок виплати грошової допомоги
працівникам органів внутрішніх справ,
та не передбачають виплату грошової
компенсації за затримку розрахунку та
компенсації втрати частини заробітної
плати у зв'язку із порушення термінів
її виплати.

Враховуючи вказане, колегія суддів
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій, що положення
Кодексу законів про працю України, на
які посилається позивач, а саме - ст.ст.
116, 117 встановлюють відповідальність за
затримку розрахунку при звільненні та
не поширюються на спірні
правовідносини, оскільки передбачені
законодавством про працю норми виплати
сум при звільненні не поширюються на
рядовий і начальницький склад органів
внутрішніх справ.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає, оскільки
судові рішення постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги є
необґрунтованими.

Керуючись статтями 222, 223, 224,
230, 231 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без
задоволення, а постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від
08 квітня 2011 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 29 січня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: