Справа № 2а-6598/10/2170
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2014-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

08 жовтня 2014 року
м. Київ К/800/22605/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Сороки М.О.,Смоковича М.І.,Голяшкіна
О.В.,

провівши попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду
України в Цюрупинському районі
Херсонської області (далі - УПФ) про
захист порушеного права, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 23 грудня 2010
року і ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 7 липня 2011
року, -

встановив:

У листопада 2011 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом, у якому просив
захистити його порушене УПФ право,
передбачене статтями 36, 57 Конституції
України.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 23 грудня
2010 року, залишеною без змін
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 7 липня 2011
року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення судів попередніх
інстанцій скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

З`ясувавши обставини справи в межах,
передбачених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), колегія суддів
приходить до висновку про відмову у
задоволенні касаційної скарги з таких
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції, з висновком
якого погодився апеляційний суд,
виходив з наступного.

Принципи, засади і механізми
функціонування системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, призначення,
перерахунку і виплати пенсій, надання
соціальних послуг з коштів Пенсійного
фонду, що формуються за рахунок
страхових внесків роботодавців,
бюджетних та інших джерел,
передбачених цим Законом, а також
регулювання порядку формування
Накопичувального пенсійного фонду та
фінансування за рахунок його коштів
видатків на оплату договорів
страхування довічних пенсій або
одноразових виплат застрахованим
особам, членам їхніх сімей та іншим
особам, передбаченим цим Законом,
визначаються Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі - Закон).

Частиною 1 статті 5 вказаного закону
передбачено, що цей Закон регулює
відносини, що виникають між суб'єктами
системи загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування. Дія
інших нормативно-правових актів може
поширюватися на ці відносини лише у
випадках, передбачених цим Законом, або
в частині, що не суперечить цьому
Закону.

Крім того, виключно цим Законом
визначається коло осіб, які підлягають
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню та платники
страхових внесків їх права та
обов'язки, що зазначено в частині 2
статті 5 цього ж закону.

Частиною 1 статті 58 Закону встановлено,
що Пенсійний фонд є органом, який
здійснює керівництво та управління
солідарною системою, провадить збір,
акумуляцію та облік страхових внесків,
призначає пенсії та підготовляє
документи для її виплати, забезпечує
своєчасне і в повному обсязі
фінансування та виплату пенсій,
допомоги на поховання, здійснює
контроль за цільовим використанням
коштів Пенсійного фонду, вирішує
питання, пов'язані з веденням обліку
пенсійних активів застрахованих осіб
на накопичувальних пенсійних рахунках,
здійснює адміністративне управління
Накопичувальним фондом та інші
функції, передбачені цим Законом і
статутом Пенсійного фонду.

Нормами частини 3 статті 18 Закону
визначено, що страхові внески є
цільовим загальнообов'язковим
платежем, який справляється на всій
території України в порядку,
встановленому цим Законом.

Відповідно до статті 1 Закону
страхувальники - роботодавці та інші
особи, які відповідно до цього Закону
сплачують страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

В зв'язку з набранням чинності Закону
України "Про внесення змін до законів
України "Про Державний бюджет України
на 2010 рік" та "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування " згідно
пункту 2 частини 1 статті 7 Закону
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування здійснюється за
принципами: обов'язковості страхування
осіб, які працюють на умовах трудового
договору (контракту) та інших
підставах, передбачених
законодавством, а також осіб, які
забезпечують себе роботою самостійно,
фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті
11 Закону загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню
підлягають: фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, у тому
числі ті, які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок,
придбали спеціальний торговий патент),
та члени сімей зазначених фізичних
осіб, які беруть участь у провадженні
ними підприємницької діяльності.

Страхувальниками відповідно до цього
Закону є: застраховані особи, зазначені
в пунктах 3 і 4 статті 11 та частині
першій статті 12 цього Закону.
Відповідно до частини 1 статті 15
платниками страхових внесків до
солідарної системи є страхувальники,
зазначені в статті 14 цього Закону, і
застраховані особи, зазначені в
частині першій статті 12 цього Закону.

Частиною 3 статті 15 Закону передбачено,
що страхувальники набувають статусу
платників страхових внесків до
Пенсійного фонду з дня взяття їх на
облік територіальним органом
Пенсійного фонду.

Отже, Законами України від 08.072010 N 2461-VI
"Про внесення змін до законів України
"Про Державний бюджет України на 2010 рік"
та "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" встановлено
обов'язкову сплату підприємцями -
фізичними особами на спрощеній системі
оподаткування страхових внесків до
Пенсійного Фонду.

За змістом статті 36 Конституції
України громадяни України мають право
на свободу об'єднання у політичні
партії та громадські організації для
здійснення і захисту своїх прав і
свобод та задоволення політичних,
економічних, соціальних, культурних та
інших інтересів, за винятком обмежень,
встановлених законом в інтересах
національної безпеки та громадського
порядку, охорони здоров'я населення або
захисту прав і свобод інших людей.

Політичні партії в Україні сприяють
формуванню і вираженню політичної волі
громадян, беруть участь у виборах.
Членами політичних партій можуть бути
лише громадяни України. Обмеження щодо
членства у політичних партіях
встановлюються виключно цією
Конституцією і законами України.

Громадяни мають право на участь у
професійних спілках з метою захисту
своїх трудових і соціально-економічних
прав та інтересів. Професійні спілки є
громадськими організаціями, що
об'єднують громадян, пов'язаних
спільними інтересами за родом їх
професійної діяльності. Професійні
спілки утворюються без попереднього
дозволу на основі вільного вибору їх
членів. Усі професійні спілки мають
рівні права. Обмеження щодо членства у
професійних спілках встановлюються
виключно цією Конституцією і законами
України.

Ніхто не може бути примушений до вступу
в будь-яке об'єднання громадян чи
обмежений у правах за належність чи
неналежність до політичних партій або
громадських організацій.

Усі об'єднання громадян рівні перед
законом.

У статті 57 Конституції України
визначено, що закони та інші
нормативно-правові акти, що визначають
права і обов'язки громадян, мають бути
доведені до відома населення у порядку,
встановленому законом.

Закони та інші нормативно-правові акти,
що визначають права і обов'язки
громадян, не доведені до відома
населення у порядку, встановленому
законом, є нечинними.

Згідно з частиною 1 статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного суди дійшли
вірного висновку про недоведеність
позивачем прушених УПФ його прав,
передбачених статтями 36, 57 Конституції
України, а відтак відсутність підстав
для задоволення позову.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України також
погоджується з таким висновком судів
першої та апеляційної інстанцій і
доводи касаційної скарги його не
спростовують.

Відповідно до частини 3 статті 220-1 КАС
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 КАС
України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 23 грудня 2010
року і ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 7 липня 2011
року - без змін.

Ухвала набирає законної з моменту
проголошення і може бути переглянута з
підстав, у строк та у порядку,
визначених ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді