Справа № 802/3148/14-а
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2014-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 жовтня 2014 р.
Справа № 802/3148/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Комара П. А.,

за участю:

секретаря судового засідання:
Мошняги В. І.

представника позивача:
Заяць О. А.

представника відповідача:
Загороднього В. С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: ПАТ "Могилів-Подільський
машзавод ім.С.М.Кірова"

до: управління Укртрансінспекції у
Вінницькій області

про: скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернулося
публічне акціонерне товариство
"Могилів-Подільський машзавод
ім.С.М.Кірова" із позовом до управління
Укртрансінспекції у Вінницькій
області про скасування рішення.

Мотивуючи позовні вимоги позивач
зазначив, що управлінням
Укртрансінспекції у Вінницькій
області винесено постанову №022569 від
11.08.2014р. про застосування штрафних
санкцій у розмірі 1700 грн. Так, позивач
стверджує, що оскаржувана постанова
прийнята з порушенням норм
законодавства, у зв'язку із чим
підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 08.09.2014р. відкрито
провадження у справі та призначено до
судового розгляду.

Представник позивача у судовому
засіданні надав пояснення, що
відтворюють зміст позовної заяви та
просив суд адміністративний позов
задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача заперечував
проти позову з підстав наведених у
письмових запереченнях, що долучені до
матеріалів справи. Додатково зазначив,
що відповідач, приймаючи оскаржувану
постанову, діяв в межах повноважень та
відповідно до законодавства України, а
тому підстави для задоволення позовних
вимог відсутні.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні у матеріалах
справи докази у їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню враховуючи наступне.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про
автомобільний транспорт", (далі - Закон
№2344-III), Верховна Рада України визначає
основні напрями державної політики у
сфері автомобільного транспорту,
законодавчі основи її реалізації.
Загальне державне регулювання
діяльності автомобільного транспорту
здійснює Кабінет Міністрів України
відповідно до своїх повноважень.

Реалізація державної політики у сфері
автомобільного транспорту
здійснюється через центральний орган
виконавчої влади, що забезпечує
реалізацію державної політики з питань
безпеки на наземному транспорті,
місцеві органи виконавчої влади та
органи місцевого самоврядування.

Центральний орган виконавчої влади, що
забезпечує реалізацію державної
політики з питань безпеки на наземному
транспорті, здійснює, зокрема,
державний нагляд і контроль за
дотриманням автомобільними
перевізниками вимог законодавства,
норм та стандартів на автомобільному
транспорті; інші повноваження,
визначені законами та покладені на
нього Президентом України.

Процедура здійснення державного
контролю за додержанням суб'єктами
господарювання, які провадять
діяльність у сфері автомобільного
транспорту (далі - суб'єкти
господарювання), вимог законодавства
про автомобільний транспорт, норм та
стандартів щодо організації
перевезень пасажирів і вантажів
автомобільним транспортом, норм
міжнародних договорів про міжнародне
автомобільне сполучення, виконанням
умов перевезень, визначених дозволом
на перевезення на міжобласних
автобусних маршрутах, вимог
Європейської угоди щодо роботи
екіпажів транспортних засобів, які
виконують міжнародні автомобільні
перевезення, дотриманням
габаритно-вагових параметрів,
наявністю дозвільних документів на
виконання перевезень та відповідністю
виду перевезень, відповідних ліцензій
і ліцензійних карток, виконанням
суб'єктами господарювання ліцензійних
умов, внесенням
перевізниками-нерезидентами платежів
за проїзд автомобільними дорогами, а
також диспетчерського контролю за
роботою автомобільних перевізників
врегульована Порядком здійснення
державного контролю на автомобільному
транспорті, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 08.11.2006
року №1567 (далі - Порядок).

Згідно з п.2 Порядку державному
контролю підлягають усі транспортні
засоби вітчизняних та іноземних
суб'єктів господарювання (далі -
транспортні засоби), що здійснюють
автомобільні перевезення пасажирів та
вантажів на території України.

Відповідно до п.4 Порядку державний
контроль на автомобільному транспорті
(далі - державний контроль)
здійснюється посадовими особами
органу державного контролю (далі -
посадові особи) шляхом проведення
планових, позапланових та рейдових
перевірок (перевірок на дорозі).

Пунктом 14 Порядку встановлено, що
рейдова перевірка транспортних
засобів проводиться в будь-який час на
окремо визначених ділянках дороги,
маршрутах руху, автовокзалах,
автостанціях, автобусних зупинках,
місцях посадки та висадки пасажирів,
стоянках таксі і транспортних засобів,
місцях навантаження та розвантаження
вантажних автомобілів, місцях
здійснення габаритно-вагового
контролю, під час виїзду з підприємств
та місць стоянки, на інших об'єктах, що
використовуються суб'єктами
господарювання для забезпечення
діяльності автомобільного транспорту.

З аналізу вказаного положення суд
приходить до висновку, що характерною
особливістю рейдових перевірок є те, що
вони здійснюються не відносно власника
транспортного засобу, а відносно
безпосередньо водія транспортного
засобу, який ним керує на лінії на час
проведення перевірки, проте
відповідальність за вчинені порушення
несе не водій транспортного засобу, а в
даному випадку - власник транспортного
засобу.

Згідно п.15 Порядку, під час проведення
рейдової перевірки перевіряється
наявність визначених статтями 39 і 48
Закону документів, на підставі яких
здійснюються перевезення
автомобільним транспортом.

Відповідно до пп. 4, 6-11, 21 Порядку
здійснення державного контролю на
автомобільному транспорті,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08.11.2006р. №1567 та
направлення на перевірку №020875 від
11.07.2014р. державними інспекторами
Укртрансінспекції у Кіровоградській
області проведена рейдова перевірка
додержання вимог законодавства про
автомобільний транспорт суб'єктами
господарювання.

За результатами перевірки складено акт
проведення перевірки додержання вимог
законодавства про автомобільний
транспорт під час виконання перевезень
пасажирів і вантажів автомобільним
транспортом від 12.07.2014р. №05866, яким
встановлено, що водій здійснював
перевезення вантажу згідно ТТН №1007 від
10.07.2014р. за відсутності у нього
протоколу про перевірку та адаптацію
тахографа та неоформлений договір
(поліс) обов'язкового страхування
водіїв від нещасних випадків на
транспорті на водія ОСОБА_3,
відповідальність за вказане
правопорушення передбачена абз.3 ч.1
ст.60 Закону. №2344-III.

Згідно п.26 Порядку, справа про
порушення розглядається у присутності
уповноваженої особи суб'єкта
господарювання. Про час і місце
розгляду справи про порушення
уповноважена особа суб'єкта
господарювання повідомляється під
розписку чи рекомендованим листом із
повідомленням.

Суд встановив, що справа про порушення
законодавства про автомобільний
транспорт розглядалася в управлінні
Укртрансінспекції Вінницької області
11.08.2014р., представник позивача на
розгляд даної справи не з'явився, хоча
був належним чином повідомлений.

Пунктом 27 Порядку встановлено, що у
разі неявки уповноваженої особи
суб'єкта господарювання справа про
порушення розглядається без її участі.
За наявності підстав керівник органу
державного контролю або його заступник
виносить постанову про застосування
адміністративного стягнення.

11.08.2014р. начальником управління
Укртрансінспекції у Вінницькій
області винесено постанову №022569 про
застосування
адміністративно-господарського штрафу
в розмірі 1700,00 грн. за порушення вимог
ст.48 Закону України "Про автомобільний
транспорт", відповідальність за яке
передбачена абз.3 ч. 1 ст.60 Закону №2344-III.

Не погоджуючись із постановою позивач
оскаржив її в судовому порядку.

Згідно зі ст. 48 Закону України «Про
автомобільний транспорт» Автомобільні
перевізники, водії повинні мати і
пред'являти особам, які уповноважені
здійснювати контроль на
автомобільному транспорті та у сфері
безпеки дорожнього руху, документи, на
підставі яких виконують вантажні
перевезення. Документами для
здійснення внутрішніх перевезень
вантажів є: для автомобільного
перевізника - документ, що засвідчує
використання транспортного засобу на
законних підставах, інші документи,
передбачені законодавством; для водія
- посвідчення водія відповідної
категорії, реєстраційні документи на
транспортний засіб,
товарно-транспортна накладна або
інший визначений законодавством
документ на вантаж, інші документи,
передбачені законодавством.

Зазначені в акті перевірки обставини,
щодо відсутності у водія, станом на
момент проведення перевірки, протоколу
про перевірку та адаптацію тахографа
та неоформлений договір (поліс)
обов'язкового страхування водіїв від
нещасних випадків на транспорті на
водія ОСОБА_3.

Відповідно до абз.3 ст.60 Закону України
"Про автомобільний транспорт" за
порушення законодавства про
автомобільний транспорт до
автомобільних перевізників
застосовуються
адміністративно-господарські штрафи
за надання послуг з перевезень
пасажирів та вантажів без оформлення
документів, перелік яких визначений
статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у
розмірі ста неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Таким чином, суд вважає правомірним, що
за результатами перевірки, за
порушення законодавства про
автомобільний транспорт начальником
управління Укртрансінспекції у
Вінницькій області винесено постанову
про застосування до позивача згідно до
абз.3 ст.60 Закону України "Про
автомобільний транспорт"
адміністративно-господарського штрафу
у сумі 1700,00 грн..

Судом приймається до уваги, що факти
порушень підтверджені поданими в
матеріали справи доказами, а також
поясненнями, наданими представником
відповідача, натомість позивачем не
спростовані.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, а ч.2 ст.71 КАС України
встановлено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, особливістю
адміністративного судочинства є те, що
тягар доказування в спорі покладається
на відповідача - орган публічної влади,
який повинен надати суду всі матеріали,
які свідчать про його правомірні дії.

В ході судового розгляду відповідачем
доведено, що він діяв на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
позовні вимоги позивача не є
обґрунтованими, не підтверджені
належними доказами, не відповідають
вимогам чинного законодавства, а тому
не належать до задоволення.

На підставі викладеного та враховуючи
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог, витрати пов'язані з
розглядом справи, згідно положень
статті 94 КАС України, позивачу не
відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні позову відмовити
повністю.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Комар Павло Анатолійович