Справа № 2а/0470/5794/12
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/5867/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Малиніна В.В.,

Швець В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні
адміністративну справу за позовом
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтерпайп Ніко
Тьюб» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
за касаційною скаргою
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 26 червня 2012
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 22 листопада 2012 року, -

в с т а н о в и в :

Дніпропетровське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
звернулось до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтерпайп Ніко
Тьюб» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
за 2011 рік.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 26
червня 2012 року у задоволенні позову
відмовлено.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 22 листопада 2012 року залишено без
змін постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 26
червня 2012 року.

Не погоджуючись з судовими рішення
судів першої та апеляційної інстанцій,
Дніпропетровське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
звернулось до суду з касаційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення судів попередніх інстанцій та
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги, посилаючись на
порушення норм матеріального права, що
призвело до ухвалення незаконних
судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів, в межах ст. 220
КАС України, дійшла висновку про
залишення касаційної скарги без
задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлені наступні обставини.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Інтерпайп Ніко
Тьюб» є суб`єктом підприємницької
діяльності.

Відповідачем до Дніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів був
поданий звіт за формою 10-ПІ № 03-07/2932 від
05.03.2012 року про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2011 рік
відповідно до якого: середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу становить 3833 особи;
кількість інвалідів -штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях, створених відповідно
до вимог ст. 19 ЗУ «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
становить 153 особи; середньооблікова
кількість штатних працівників, яким
відповідно до законодавства
встановлено інвалідність 70 осіб; сума
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів
відповідачем не визначена.

Таким чином, зі звіту вбачається, що на
підприємстві відповідача протягом 2011
року не було працевлаштовано 83 особу з
153, яким відповідно до чинного
законодавства встановлено
інвалідність.

На думку позивача, відповідач не
виконав встановлений законом норматив
щодо працевлаштування осіб-інвалідів,
а тому він повинен був самостійно
визначити в звіті та сплатити
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 2997443,74 грн.

У зв'язку з тим, що підприємством не
були працевлаштовані 83 особи із
встановленням інвалідності, позивач
звернувся до суду із даним позовом про
стягнення
адміністративно-господарський санкцій
та пені за невиконання нормативу
робочих місць у 2011 році.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
попередніх інстанцій дійшли висновку
про те, що відповідачем здійснювались
усі залежні від нього заходи для
недопущення невиконання нормативу
працевлаштування інвалідів на
підприємстві у 2011 році.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
попередніх інстанцій дійшли висновку
про те, що відповідачем були виконані
вимоги Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» щодо прийняття заходів для
працевлаштування інвалідів.

З таким висновком суду апеляційної
інстанції погоджується і колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» підприємства,
установи, організації, фізичні особи,
які використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до статті 19 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» для усіх
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності та
господарювання встановлюється
норматив робочих місць для
забезпечення працевлаштування
інвалідів в розмірі 4 % від
середньооблікової чисельності штатних
працівників, якщо кількість працюючих
від 8 до 25 чоловік - встановлюється
норматив в кількості 1 робочого місця.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону (в редакції,
чинній з 01.01.2006 року) забезпечення прав
інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Тобто цією нормою визначено, що
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування здійснюється двома
шляхами: безпосереднє звернення
інваліда до підприємства або звернення
інваліда до державної служби
зайнятості (з подальшим його
направленням на підприємство, на якому
є відповідні вакансії).

Відтак, колегія суддів вважає, що ст. 18
Закону не встановлює правила, за якими
підприємство було б зобов'язане
самостійно здійснювати пошук
інвалідів для їх працевлаштування на
своєму підприємстві.

Разом з тим, ч. 3 ст. 18 Закону чітко
визначені обов'язки підприємства, що
використовує найману працю: виділяти
та створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів; надавати
державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для
працевлаштування інвалідів; звітувати
Фонду соціального захисту інвалідів
про зайнятість та працевлаштування
інвалідів.

Так відповідно до абзацу другого
пункту 2 статті 19 Закону України "Про
зайнятість населення" державна служба
зайнятості має право одержувати від
підприємств, установ і організацій,
незалежно від форм власності,
адміністративні дані про наявність
вакантних робочих місць, у тому числі
призначених для працевлаштування
інвалідів, характер і умови праці на
них, про всіх вивільнюваних, прийнятих
і звільнених працівників та інформацію
про передбачувані зміни в організації
виробництва і праці, інші заходи, що
можуть призвести до вивільнення
працівників.

Процедуру подання інформації про
наявність вільних робочих місць
(вакантних посад) для працевлаштування
інвалідів центру зайнятості визначено
Порядком подання підприємствами,
установами, організаціями та фізичними
особами, що використовують найману
працю, звітів про зайнятість і
працевлаштування інвалідів та
інформації, необхідної для організації
їх працевлаштування.

Інформацію про наявність вільних
робочих місць (вакантних посад) для
працевлаштування інвалідів
роботодавці подають центру зайнятості
за місцем їх реєстрації як платників
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття за формою, затвердженою
Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом.

Звітування Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів
встановлюється у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Правила подання роботодавцями звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів відділенням Фонду та
інформації про наявність вільних
робочих місць (вакантних посад)
передбачено Порядком подання
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування.

Звіт про зайнятість і працевлаштування
інвалідів роботодавці подають
(надсилають рекомендованим листом)
щороку до 1 березня відділенням Фонду, в
яких вони зареєстровані, за формою №
10-ПІ (річна) "Звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів". Порядок
складання звіту встановлено
Інструкцією щодо заповнення форми
звітності № 10-ПІ (річна) "Звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів".

Водночас, про наявність вакантних
місць роботодавці повинні повідомляти
центри зайнятості, направляючи
звітність у формі № 3-ПН згідно з
наказом Міністерства праці та
соціальної політики України від 19.12.2005
року № 420.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач інформував центр
зайнятості про наявність вільних
робочих місць (вакантних посад), шляхом
подачі звіту за формою № 10-ПІ та за
формою № 3-ПН.

Оскільки нормами чинного
законодавства на підприємство
покладено обов'язок по забезпеченню
певної кількості робочих місць для
працевлаштування інвалідів, а не
обов'язок їх працевлаштування, а також
в матеріалах справи наявні відомості
про виконання відповідачем обов'язку
передбаченого нормами чинного
законодавства щодо соціальної
захищеності інвалідів в Україні, по
забезпеченню певної кількості робочих
місць для працевлаштування інвалідів
та відомості про вжиття ним,
передбачених чинним законодавством
заходів по забезпеченню
працевлаштування інвалідів, то колегія
суддів вважає, що позов заявлений до
Лисичанського комунального
підприємства "Житлово-експлуатаційна
контора № 1" про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені за невиконання нормативу
робочих місць необґрунтований.

Виходячи з вищезазначеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України, вважає, що постанова
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 26 червня 2012
року та ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 22 листопада 2012 року, ґрунтуються на
вірно встановлених фактичних
обставинах справи, яким дана належна
юридична оцінка, правильно застосовані
норми матеріального права, що
регулюють спірні правовідносини, та не
допущено порушень процесуального
закону, які призвели або могли
призвести до неправильного вирішення
справи, доводи викладені в касаційній
скарзі не спростовують висновків суду,
тому підстави для скасування або зміни
рішень відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 231 КАС
України суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Дніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення, а постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 26 червня 2012
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 22 листопада 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді О.Ф.
Ситников

В.В.
Малинін

В.В. Швець