Справа № 820/10495/14
Суддя: Самойлова В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харківський окружний адміністративний
суд в складі:
судді Самойлової В.В.
секретаря судового засідання -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Харківській області,
Харківського РВ (з обслуговування
Харківського району та міста Люботин)
ГУМВС України в Харківській області,
третя особа: начальник Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Харківській області
про скасування наказу, поновлення на
роботі та зобов'язання вчинити певні
ОСОБА_1 звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом, в якому,
- скасувати наказ начальника ГУМВС
України в Харківській області від
07.11.2007 року № 742, в частині притягнення
його до дисциплінарної
відповідальності - звільнення з ОВС;
- скасувати наказ начальника ГУМВС
України в Харківській області від
28.12.2007 року № 354 о/с в частині звільнення
його з ОВС в запас Збройних Сил України;
- поновити його на службі в органах
внутрішніх справ України в Харківській
- зарахувати час вимушеного прогулу в
стаж його роботи в органах внутрішніх
справ;
- зобов'язати Головне управління
Міністерства Внутрішніх Справ України
в Харківській області нарахувати та
виплатити йому грошове забезпечення за
період з 01.01.2014 р. по день поновлення,
але не більш як за один рік.
В обгрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що оскаржувані
накази є незаконними та такими що
прийняті без урахування усіх обставин,
що мають значення для прийняття
рішення, оскільки рішення про
звільнення з ОВС України є крайньою
мірою дисциплінарного стягнення, а
також без дотримання необхідного
балансу між вчиненим правопорушення
та його наслідками, чим були порушені
його права, свободи та інтереси, що
потребує судового захисту.

У судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги в повному обсязі та
просив їх задовольнити.

Представник відповідача-1 за
довіреністю Блудова О.В. проти позову
заперечувала в повному обсязі та
просила відмовити в його задоволенні,
посилаючись на законність
оскаржуваних наказів.

Відповідач-2 та третя особа належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, згідно до вимог ст. 35
КАСУ, в судове засідання не прибули, про
причини неприбуття не повідомили,
заперечень проти позову не надали.

Суд вважає можливим розгляд справи за
відсутності зазначених осіб на
підставі наявних у ній доказів
відповідно до вимог ст. 128 КАСУ.

Заслухавши позивача та представника
відповідача-2, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, суд
приходить висновку про часткове
задоволення адміністративного позову,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив
службу в органах внутрішніх справ з 1994
року до 2007 року, остання посада, яку він
обіймав - дільничний інспектор міліції
Липецького відділу міліції ГУМВС
України в Харківській області.

Наказом ГУМВС України від 28.12.2007 № 354 о/с
ОСОБА_1 звільнений з ОВС в запас
Збройних сил України за ст. 64 "Є"
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України - за
порушення дисципліни.

Підставою звільнення позивача став
наказ ГУМВС України в Харківській
області від 07.11.2007 р. № 742 "Про порушення
вимог наказу МВС України 60дск-2005р. щодо
організації охорони
слідчо-заарештованого та покарання
винних".

Так, даним наказом до різних видів
дисциплінарної відповідальності
притягнуто низку посадових осіб, а
саме: ОСОБА_1 разом з дільничними
інспекторами міліції цього ж відділу
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 притягнуто до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді звільнення з органів
внутрішніх справ за порушення
службової дисципліни, що виразилось у
грубому ігноруванні вимог пп. 3.39, 3.47,1,
3.50.1 та 3.59 Інструкції з організації
конвоювання затриманих і взятих під
варту осіб в органах внутрішніх справ
України, затвердженої наказом МВС
України від 20.01.2005 № 60 дек, та призвело
до втечі слідчо-заарештованого ОСОБА_5

Виданню дисциплінарного наказу
передувало проведення службового
розслідування за фактом втечі зі
спеціальної палати центральної
районної лікарні Харківського району у
м. Мерефа слідчо-заарештованого ОСОБА_5,
обвинуваченого у скоєнні умисного
убивства з корисливих мотивів.

Службовий розслідуванням встановлено,
що згідно з розпорядженням ГУМВС від
24.10.2007 № 46/4569 та відповідним графіком
виділення конвойних нарядів,
затвердженим заступником начальника
ГУМВС 24.10.2007 р., 05.11.2007 р. о 20 год. 30 хв. для
охорони слідчо-заарештованого ОСОБА_5
заступив наряд у складі трьох
працівників Липецького відділу:
старшого дільничного інспектора
міліції ОСОБА_3 та дільничних
інспекторів міліції ОСОБА_1 та ОСОБА_4, з
яким був проведений інструктаж щодо
здійснення охорони ОСОБА_5 та 06.11.2007 р.
приблизно о 04 год. 15 хв., скориставшись
тим, що працівники, які повинні були
здійснювати охорону, у тому числі і
ОСОБА_1, сиділи у холі біля телевізора,
ОСОБА_5 скоїв втечу.

Із зазначеним суд не погоджується,
виходячи з наступного.

Так, згідно зі ст. 64 п. "Є" Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом внутрішніх
справ України, особи середнього,
старшого і вищого начальницького
складу звільняються зі служби в запас
(з постановкою на військовий облік) за
порушення дисципліни.

У п. 8 ст. 12 Закону України "Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України" передбачено
звільнення у зв'язку з дисциплінарним
стягненням.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЗУ "Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України", з метою
з'ясування всіх обставин
дисциплінарного проступку, учиненого
особою рядового або начальницького
складу, начальник призначає службове
розслідування.

Згідно до ч. 5 ст. 14 цього Закону перед
накладення дисциплінарного стягнення
начальник або особа, яка проводить
службове розслідування, повинні
зажадати від порушника надання
письмового пояснення.

Також, суд зазначає, що відповідно до
ст. 1 ЗУ "Про Дисциплінарний статут
органів внутрішніх справ України"
службова дисципліна - це дотримання
особами рядового і начальницького
складу Конституції і законів України,
актів Президента України і Кабінету
Міністрів України, наказів та інших
нормативно-правових актів
Міністерства внутрішніх справ України,
підпорядкованих йому органів і
підрозділів та Присяги працівника
органів внутрішніх справ України.

Згідно до ч. 10 ст. 14 зазначеного Закону,
при визначенні виду дисциплінарного
стягнення мають враховуватися
тяжкість проступку, обставини, за яких
його скоєно, заподіяна шкода, попередня
поведінка особи та визнання нею своєї
вини, її ставлення до виконання
службових обов'язків , рівень
кваліфікації тощо.

Відповідно до п. 15 ст. 14 ЗУ "Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України" звільнення
осіб рядового і начальницького складу
з органів внутрішніх справ як вид
стягнення є крайнім заходом
дисциплінарного впливу.

Судом встановлено, що в даному випадку,
в порушення вимог ст. 14 Дисциплінарного
Статуту органів внутрішніх справ
України в ході службового
розслідування не в повній мірі були
з'ясовані всі обставини події, що стали
підставою для покарання та звільнення
позивача зі служби.

Так, відповідно до п. 10 Інструкції про
порядок проведення службових
розслідувань в ОВС України,
затвердженої Наказом МВС України від
06.12.1991 року №552 при проведенні
службового розслідування повному,
об'єктивному і всебічному дослідженню
підлягають: подія порушення (час, місце,
спосіб, інші обставини), наявність вини
працівника органів внутрішніх справ у
скоєнні порушення, мета та мотиви
порушення, обставини, які впливають на
ступінь і характер відповідальності
порушника як ті, що пом'якшують чи
обтяжують його відповідальність,
характеристика особи, яка скоїла
порушення (ставлення до служби,
поведінка до порушення), причини та
умови, що сприяли скоєнню порушення,
характер і розмір нанесених порушенням
збитків.

Як свідчать докази у справі, під час
проведення службового розслідування
було встановлено та було відображено у
відповідному висновку, затвердженому
начальником ГУМВС України в
Харківській області від 07.11.2007 р., що:

- були відсутні взагалі,
кримінально-процесуальні підстави для
утримання слідчо-заарештованого
ОСОБА_5 в ЦРЛ Харківського району;

- обстеження спец-палати ЦРЛ
Харківського району напередодні
поміщення туди ОСОБА_5 не проводилось,
а існуючі недоліки технічного
укріплення не усунуті;

- ще на 15.05.2007 р. зазначена спец-палата
не відповідає вимогам п. 3.58 Інструкції
з організації конвоювання затриманих і
взятих під варту осіб в органах
внутрішніх справ України, затвердженої
наказом МВС України від 20.01.2005 р. № 60
дек., а саме вона не розділена металевою
решіткою на дві частини: одна для
перебування хворого, інша - для конвою
міліції, а вікно у туалеті через яке
втік ОСОБА_5 не обладнане металевою
решіткою.;

- відповідно до письмових пояснень
конвою, двері палати вони не зачиняли
на замок, так як він був зламаний і про
цей факт було відомо перевіряючим, а
службу вони несли біля дверей палати
нікуди не відлучаючись;

- відповідальному від керівництва
Харківського РВ - Сергієнку В.М. під
час перевірок 06.11.2007 р. о 02 год. та о 03
год. було відомо проте, що замок до
палати не замкнутий, а конвой несе
службу за межами палати на що він не
відреагував;

- під час інструктажу наряду старший
конвою та місце розташування
співробітників міліції відповідальною
особою визначено не було;

- 06.11.2007 р. Харківською міжрайонною
прокуратурою Харківської області за
фактом неналежного виконання
службових обов'язків, порушено
кримінальну справу за ч. 1 ст. 367 КК
України;

- за наявності незадіяних працівників
конвойного підрозділу був
використаний особовий склад не за
призначенням.

Окрім того, згідно вимог п. 2.3. наказу
МВС України від 20.10.2003 р. № 1212
забороняється використання дільничних
інспекторів міліції за межами
закріплених за ними адміністративних
дільниць, тобто виконання рішення про
конвоювання ОСОБА_5, позивачем як
дільничним інспектором міліції
виконувалось не з власної ініціативи і
не самостійно, а за наказом вищестоящих
посадових осіб органів внутрішніх
справ.

Суд зазначає, що згідно до ч. 2 ст. 71 КАСУ,
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб"єкта владних
повноважень обов"язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В даному випадку, відповідачем-1 таких
доказів в повному обсязі ( в тому числі:
за ким рахувався слідчо-заарештований
ОСОБА_5 чи мав керівник Липецького РВ
ним опікуватися та змінювати місце
служби своїх підлеглих тощо) не надано
та правомірність спірних наказів
спростовується вищезазначеними
обставинами та постановою прокуратури
Харківської області від 30.12.2013 року про
закриття кримінального провадження
стосовно ОСОБА_1 на підставі п. 2 ч. 1 ст.
284 КПК України, тобто, за відсутністю
складу злочину ч. 1 ст. 367 КК України за
фактом неналежного виконання своїх
службових обов"язків через несумлінне
ставлення до них, що заподіяло істотну
шкоду державним інтересам.

Твердження представника відповідача-1
на обгрунтування своєї позиції щодо
наявності судового рішення стосовно
ОСОБА_4, яким було відмовлено в
поновленні того на службі в ОВС, на
думку суду є безпідставним та не
узгоджуються з приписами ст. 72 КАСУ,
оскільки обставини встановлені
судовим рішенням щодо ОСОБА_4, а не щодо
позивача. Окрім того, ЗУ "Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України" передбачає
персональну відповідальність.

А від так, суд не може погодитися, що
оскаржувані накази є законними та
обгрунтованими.

Виходячи з приписів ст. 19 ч. 2
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно ч. 1 статті 9 КАСУ суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого: суд
вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах та у спосіб, передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 ч. 1 КАСУ завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Таким чином, в даному випадку
відповідач не дотримав вимоги закону
про захист охороняємих прав, свобод та
інтересів фізичних осіб у сфері
публічно-правових відносин, на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

При таких обставинах, оскаржувані
рішення відповідача не можуть
вважатися законними та обгрунтованими,
оскільки вони направлені на звуження
змісту та обсягу існуючих прав і свобод
позивача, що суперечить вимогам ст. 22
Конституції України та є водночас
правовою підставою для задоволення
адміністративного позову у цій
частині.

Відповідно до ст. 24 Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ
України, яка передбачає, що у разі
незаконного звільнення або
переведення на іншу роботу особи
рядового, начальницького складу
органів внутрішніх справ підлягають
поновленню на попередній роботі
(посаді).

Відповідно до вимог ст. 256 ч. 1 п. 3 КАСУ
негайному виконанню підлягає
постанова суду про поновлення ОСОБА_7
на посаді дільничного інспектора
Харківського РВ (з обслуговування
Харківського району та міста Люботин)
ГУМВС України в Харківській області (до
реорганізації - Липецький відділ
міліції ГУМВС України в Харківській
області).

Щодо решти позовних вимог, то вони на
думку суду не підлягають задоволенню,
оскільки є недоведеними та
необгрунтованими.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 11, 128, 159, 160, 162 КАСУ,
суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Скасувати наказ ГУМВС України в
Харківській області від 07.11.2007 року № 742
в частині притягнення ОСОБА_1 до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді звільнення з органів
внутрішніх справ України.

Скасувати наказ ГУМВС України в
Харківській області від 28.12.2007 року № 354
о/с щодо звільнення ОСОБА_1 з органів
внутрішніх справ України.

Поновити ОСОБА_1 на службі в органах
внутрішніх справ України на посаді
дільничного інспектора Харківського
РВ (з обслуговування Харківського
району та міста Люботин) ГУМВС України
в Харківській області з 28.12.2007 року, що
підлягає до негайного виконання.

В іншій частині в задоволенні позовних
вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Харківський окружний адміністративний
суд протягом 10 днів з дня її
проголошення, а в разі складання
постанови у повному обсязі відповідно
до ст. 160 КАСУ - з дня отримання копії
постанови, шляхом подачі апеляційної
скарги, з направленням її копії до
апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено
16.10.2014 року.

Суддя
Самойлова В.В.