Справа № 826/4723/14
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/4723/14
інстанції: Гарник К.Ю.
Суддя-доповідач: Бужак Н.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді Бужак Н. П.

Суддів Костюк Л.О., Гром Л.М.

За участю секретаря Савін І.В.

розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів України у м.
Києві на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 18
серпня 2014 року у справі за позовом
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві до
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України, третя особа:
Головне управління Державного
казначейської служби України у м. Києві
про стягнення заборгованості у розмірі
6 265 067,88 грн,-

В С Т А Н О В И В:

Державна податкова інспекція у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів України у м.
Києві звернулась до суду з позовом про
стягнення з Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України простроченого боргу в розмірі 6
265 067,88 грн.

Відповідно до постанови Окружного
адміністративного суду м. Києва від 18
серпня 2014 року позовні вимоги
задоволено.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, Державна податкова
інспекція у Шевченківському районі
Головного управління Міндоходів
України у м. Києві подала апеляційну
скаргу в якій просить скасувати
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва та прийняти нову
постанову, якою позовні вимоги
задовольнити.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні -не обов'язкова,
колегія суддів відповідно до ч.4 ст. 196
КАС України визнала можливим проводити
апеляційний розгляд справи за
відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
на підставі договорів від 08 квітня 1994
року №09-505/29 та від 14 квітня 1994 року
№36-09-505/30 Міністерством фінансів
України надало Міністерству України у
справах архітектури і будівництва
фінансову допомогу на зворотній основі
у розмірі 6 265 067,88 грн.

Позивачем було направлено на адресу
відповідача податкову вимогу №4385 від
14 серпня 2012 року, рішення про опис майна
у податкову заставу №4385/19-1238 від 14
серпня 2012 року та рішення про опис
майна у податкову заставу №4385/19-128 від 14
серпня 2012 року.

Пунктом 59.1 ст. 59 ПК України визначено,
що у разі коли платник податків не
сплачує узгодженої суми грошового
зобов»язання в установлені
законодавством строки, контролюючий
орган надсилає (вручає) йому податкову
вимогу в порядку, визначеному для
надсилання (вручення) податкового
повідомлення-рішення.

За змістом п. 95.2 ст. 95 ПК України
стягнення коштів та продаж майна
платника податків проводяться не
раніше ніж через 60 календарних днів з
дня надіслання (вручення) такому
платнику податкової вимоги.

Відповідно до п.95.3 ст. 95 ПК України
стягнення коштів з рахунків платника
податків у банках, обслуговуючих
такого платника податків, здійснюється
за рішенням суду, яке направляється до
виконання контролюючим органам, у
розмірі суми податкового боргу або
його частини.

Контролюючий орган звертається до суду
щодо надання дозволу на погашення
усієї суми податкового боргу за
рахунок майна платника податків, що
перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного
дозволу є підставою для прийняття
контролюючим органом рішення про
погашення усієї суми податкового
боргу. Рішення контролюючого органу
підписується його керівником та
скріплюється гербовою печаткою
контролюючого органу. Перелік
відомостей, які зазначаються у такому
рішенні, встановлюється центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику.

Як встановлено судом першої інстанції,
на підставі договору №36-09-505/30 від 14
квітня 1994 року Міністерство фінансів
України надало відповідачу фінансову
допомогу в розмірі 25 млрд. карбованців
під готову продукцію без права
використання цих коштів на споживання
та погашення заборгованості перед
бюджетом з оплатою 120 % річних. Дія
даного договору неодноразово
пролонгувалась.

Згідно з частиною 1,3 Положення Мінфіну
України, затвердженого Указом
Президента України № 446/2011 від 08.04.2011
року Мінфін є головним органом у
системі центральних органів
виконавчої влади з формування та
забезпечення реалізації фінансової,
бюджетної, а також виконавчої влади з
формування та забезпечення реалізації
державної фінансової, бюджетної, а
також податкової і митної політики
(крім адміністрування податків, зборів,
митних платежів та реалізації
податкової і митної політики),
політики у сфері державного
фінансового контролю, казначейського
обслуговування бюджетних коштів, тощо.
Одним із основних завдань Мінфіну є
формування та забезпечення реалізації
фінансової, бюджетної, а також
податкової і митної політики, крім
адміністрування податків, зборів,
митних платежів та реалізація
податкової і митної політики.

Отже, суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку, що зобов»язання по
вищезазначеним договорам виникли між
відповідачем та Мінфіном України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у
даному випадку кредитором по стягненню
спірної суми з відповідача є
Міністерство фінансів України, а не
податковий орган.

Крім того, відповідно до ст. 17
Бюджетного кодексу України єдиною
умовою за якої орган доходів і зборів
може приймати рішення щодо стягнення
коштів за кредитом перед державою, а
саме коли боржником є суб»єкт
господарювання.

Мінрегіон України є центральним
органом виконавчої влади, діяльність
якого спрямовується та координується
КМ України та входить до системи
органів виконавчої влади і є головним
органом у системі центральних органів
виконавчої влади з формування та
забезпечення реалізації державної
житлової політики і політики у сфері
будівництва, архітектури,
містобудування та
житлово-комунального господарства (п.1
Положення про міністерство
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України, затвердженого Указом
Президента України від 31.05.2011 року
№633/2011).

Отже, Мінрегіон України не є суб»єктом
господарювання у розумінні вимог
чинного законодавства України, а тому
правові підстави для звернення
стягнення коштів органами доходів і
зборів відсутні.

Крім того, як встановлено судом першої
інстанції, листом від 13.02.1997 року
Державний комітет України у справах
містобудування і архітектури
звертався до Прем»єр міністра України
щодо зарахування зазначеної
заборгованості по кредиту і відсотків
за користування ним на поповнення
бігових коштів підприємств і
організацій - постачальників на що
отримано відповідне доручення до
Мінфіну України щодо згоди та
вирішення питання позитивно

На виконання даного доручення
Міністерство фінансів України як
кредитор листом від 18 березня 1997 року
повідомило КМ України про згоду з
пропозиціями Державного комітету
України у справах містобудування і
архітектури стосовно зарахування
зазначеної заборгованості по кредиту і
відсотків за користування ним на
поповнення обігових коштів
підприємств і організацій
-позичальників.

У подальшому Мінфіном України прийнято
звіт Держкомітету України у справах
містобудування і архітектури без
зазначеного боргу за Урядовим кредитом
станом на 01.04.1997 року, про що Мін регіон
України неодноразово повідомляв
Державну Казначейську службу України.

Із копії балансу вбачається, що станом
на 01 січня 2014 року Мінрегіоном
подавалась звітність без зазначення
зобов»язань за договорами від 08.04.1994
року та від 14.04.1994 року.

З урахуванням зазначеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
позивач не навів доказів, які б
свідчили, що відповідач Мінрегіон
України є платником податків суб»єта
господарювання у розумінні вимог
Податкового Кодексу України і, крім
того відсутні докази наявності у
відповідача заборгованості у розмірі 6
265 067,88 грн, а тому суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку про
відмову в задоволенні
адміністративного позову,
пред»явленого податковим органом.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
постанова суду є законною і
обґрунтованою, ухвалена з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, а тому підстав для її скасування
не має.

Викладені в апеляційній скарзі
апелянтом доводи, висновків суду
першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 198,200 КАС України, суд
апеляційної інстанції має право за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга
підлягає залишенню без задоволення, а
постанова суду першої інстанції - без
змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 41,160,197,198,200,205,206,212,254 КАС України,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Міндоходів
України у м. Києві залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
18 серпня 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте на неї
може бути подано касаційну скаргу до
Вищого адміністративного суду України
у порядку та в строки, визначені ст. 212
КАС України.

Головуючий суддя:
Бужак Н.П.

судді:
Костюк Л.О.

Гром Л.М.

Головуючий суддя
Бужак Н.П.

Судді:
Костюк Л.О.

Гром Л.М.