Справа № 826/20537/13-а
Суддя: Шостак О.О.
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Шостак О.О.
У Х В А Л А

Іменем України

30 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді:
Шостака О.О.,

суддів:
Мамчура Я.С., Желтобрюх І.Л.,

при секретарі:
Лебедєвій Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рабен" на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від "17" лютого 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рабен" до Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у м. Києві про скасування податкових
повідомлень-рішеннь,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Державної податкової
інспекції у Дніпровському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у м. Києві у
якому просив визнати протиправним та
скасувати податкові
повідомлення-рішення від 29.08.2013 року №
, № 0.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
"17" лютого 2014 року в задоволені позову
було відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими судовими
рішеннями, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду від 17.02.2014 року та
прийняте нове рішення, яким
задовольнити позов. Свої вимоги
обґрунтовує тим, що судом першої
інстанції було порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. Заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рабен" - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
"17" лютого 2014 року - залишити без змін,
виходячи із наступного.
Відповідно до ст. 159 КАС
України судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як було встановлено судом першої
інстанції, відповідно до податкового
повідомлення-рішення ДПІ у
Дніпровському районі м. Києва від 29
серпня 2013 року №0 згідно з
підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54,
пунктом 123.1 статті 123 Податкового
кодексу України, за порушення пункту
198.3 статті 198 Податкового кодексу
України ТОВ "Рабен" збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 625 386,00 грн., в тому
числі за основним платежем - 500 309,00 грн.,
за штрафними (фінансовими) санкціями -
125 077,00 грн.

Відповідно до податкового
повідомлення-рішення ДПІ у
Дніпровському районі м. Києва від 29
серпня 2013 року № згідно з
підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54,
пунктом 123.1 статті 123 Податкового
кодексу України, за порушення пункту
138.1 статті 138 Податкового кодексу
України ТОВ "Рабен" збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток на 684 753,00 грн., в тому числі за
основним платежем - 547 802,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 136
951,00 грн.

Зазначені податкові
повідомлення-рішення були прийняті на
підставі акта від 13 серпня 2013 року
№476/26-53-22-01-15/32306522 "Про результати
виїзної планової перевірки ТОВ "Рабен"
() з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.12 по 31.12.12".

У висновку Акта перевірки встановлено
порушення позивачем пункту 198.3 статті
198 Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість на загальну суму 521 700,00
грн., у тому числі по періодам: за січень
2012 року на 20 162,00 грн., за лютий 2012 року на
64 602,00 грн., за березень 2012 року на 100 153,00
грн., за квітень 2012 року на 72 028,00 грн., за
травень 2012 року на 92 764,00 грн., за червень
2012 року на 47 279,00 грн., за липень 2012 року
на 27 353,00 грн., за серпень 2012 року на 27 119,00
грн., за вересень 2012 року на 6 336,00 грн., за
жовтень 2012 року на 6 251,00 грн., за
листопад 2012 року на 17 084,00 грн., за
грудень 2012 року на 40 569,00 грн.; пункту 138.1
статті 138 Податкового кодексу України,
в результаті чого занижено податок на
прибуток на загальну суму 570 262,00 грн., у
тому числі: за І квартал 2012 року на 194
162,00 грн., за ІІ квартал 2012 року на 222 675,00
грн., за ІІІ квартал 2012 року на 64 759,00
грн., за ІV квартал 2012 року на 88 666,00 грн.

Не погоджуючись з вищевикладеними
обставинами, позивач звернувся до суду
з відповідним позовом.

Окружний адміністративний суд м.
Києва прийшов до висновку про
необхідність відмовити в задоволені
позову.

Колегія суддів погоджується з
даним висновком суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України визначає
витрати як суму будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до пункту 138.1 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Згідно з підпунктом 138.1.1 пункту 138.1
статті 138 Податкового кодексу України
витрати операційної діяльності
включають: собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140,
статей 142 і 143 та інших статей цього
Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138
Податкового кодексу України визначено,
що витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

За правилами пункту 138.5 статті 138
Податкового кодексу України інші
витрати визнаються витратами того
звітного періоду, в якому вони були
здійснені, згідно з правилами ведення
бухгалтерського обліку.

Згідно з пунктом 138.6 статті 138
Податкового кодексу України
собівартість придбаних та
реалізованих товарів формується
відповідно до ціни їх придбання з
урахуванням ввізного мита і витрат на
доставку та доведення до стану,
придатного для продажу.

Наведені правові норми свідчать, що
визначальною умовою правомірності
формування витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування, є їх
здійснення для провадження
господарської діяльності платника
податку, та підтвердження первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачено правилами
ведення бухгалтерського обліку.

При цьому формальна наявність у
покупця первинних документів,
необхідних для віднесення певних сум
до складу витрат відповідного періоду
не є безумовною підставою формування
витрат, у разі недоведення реальності
здійснених господарських операцій та
придбання товарів/послуг з метою їх
використання у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до визначення частини
першої статті 3 Господарського кодексу
України під господарською діяльністю у
цьому Кодексі розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України визначає
господарську діяльність як діяльність
особи, що пов'язану з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямовану на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Позивач зазначив, що транспортні
послуги придбано з метою перевезення
вантажу на замовлення клієнтів ТОВ
"Рабен", з якими підписані відповідні
договори на зберігання та
транспортування товарів.

При цьому, суд звертає увагу
на те, що жодних доказів на
підтвердження зазначеного та
відповідно використання придбаних
транспортних послуг в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності позивач до суду не надав.

Окрім того, докази на
підтвердження оплати за виконані
роботи та надані позивачу послуги в
матеріалах справи відсутні.

В матеріалах справи відсутні
договори, укладені між позивачем та
клієнтами, на які посилається позивач,
чи будь-які інші докази на
підтвердження мети придбання
транспортних послуг, а тому у суду
відсутня можливість встановити з якою
метою та на виконання яких саме
замовлень клієнтів позивач залучив ПП
"Фірма "Сокіл і К", ТОВ "Транс Бізнес
Лайн", ПП "Валга", ПП "ВКФ "Екопостач", ТОВ
"Пентакль", ТОВ "Гратус", ПП "Автоінвест",
ТОВ "Транспорт-Експрес", ТОВ "Лігран",
ФО-П ОСОБА_2, ТОВ "Екватор-Експрес" та ТОВ
"Ангстрем Континенталь", а також
відсутні докази на підтвердження
неможливості самостійного виконання
позивачем зобов'язань перед
замовниками транспортних послуг.

На підтвердження реальності
здійснених господарських операцій
позивач надав суду товарно-транспортні
накладні, зведену інформацію про
здійснені перевезення на користь ТОВ
"Рабен", такими контрагентами як: ТОВ
"Пентакль", ТОВ "Гратус", ПП "Автоінвест"
та ТОВ "Екватор-Експрес", однак
зазначений у них перелік маршрутів та
підприємств, які вказані в якості
клієнтів-замовників, не підтверджує
перевезення вантажу контрагентами
позивача цим підприємствам.

Не містять доказової інформації
також надані позивачем
товарно-транспортні накладні, оскільки
вони не містять інформації про
залучення ТОВ "Транс Бізнес Лайн", ПП
"Валга", ПП "ВКФ "Екопостач", ТОВ
"Пентакль", ТОВ "Гратус", ПП "Автоінвест",
ТОВ "Транспорт-Експрес", ТОВ "Лігран",
ФО-П ОСОБА_2, ТОВ "Екватор-Експрес" та ТОВ
"Ангстрем Континенталь" для здійснення
перевезень вантажу, тобто не дають
можливості суду ідентифікувати участь
вказаних контрагентів у виконанні цих
перевезень.

Враховуючи те, що позивачем не надано
документів на підтвердження
використання в межах своєї
господарської діяльності придбаних в
межах спірних господарських операцій
транспортних послуг, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що здійснені позивачем
господарські операції з вказаними
контрагентами носять реальний
характер, а придбані послуги
використано в межах господарської
діяльності позивача, чи придбано з
такою метою.

Таким
чином, висновки Акта перевірки про
порушення позивачем норм Податкового
кодексу України в частині заниження
податку на прибуток є обґрунтованими
та не спростовуються матеріалами
справи.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
податковий кредит - це сума, на яку
платник. податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу
України встановлює, що податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198
не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). Згідно з
пунктом 201.1 статті 201 Податкового
кодексу України платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку.

З аналізу зазначених норм вбачається,
що визначальним фактором для
формування податкового кредиту
платником податку на додану вартість є
наявність податкових накладних, їх
відповідність порядку заповнення та
мета подальшого використання
придбаних товарів/послуг (основних
фондів) в оподатковуваних операціях у
межах господарської діяльності
платника податку.

При цьому формальна наявність у
покупця належно оформлених документів,
необхідних для віднесення певних сум
до податкового кредиту, зокрема
виданих продавцями податкових
накладних, не є безумовною підставою
формування податкового кредиту, у разі
недоведення реальності здійснених
господарських операцій та факту
використання придбаних товарів/послуг
в оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Як вбачається з обставин справи,
позивач в податкових деклараціях з
податку на додану вартість за
перевірений період в складі
податкового кредиту відобразив суми
податку на додану вартість на підставі
податкових накладних, виписаних ПП
"Фірма "Сокіл і К", ТОВ "Транс Бізнес
Лайн", ПП "Валга", ПП "ВКФ "Екопостач", ТОВ
"Пентакль", ТОВ "Гратус", ПП "Автоінвест",
ТОВ "Транспорт-Експрес", ТОВ "Лігран",
ФО-П ОСОБА_2, ТОВ "Екватор-Експрес" та ТОВ
"Ангстрем Континенталь", у зв'язку з
придбанням транспортних послуг.

При дослідженні питання щодо заниження
податку на прибуток судом не
встановлено пов'язаності придбаних
послуг з господарською діяльністю
позивача.

З огляду на викладене, повно
та всебічно дослідивши матеріали
справи, колегія суддів приходить до
висновку, що доводи апеляційної скарги
не спростовують висновки суду першої
інстанції, викладені в постанові від 17
лютого 2014 року, та не можуть бути
підставами для її скасування.

Враховуючи вищенаведене,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції було вірно
встановлено фактичні обставини справи,
надано належну оцінку дослідженим
доказам та прийнято законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права. В зв'язку з цим
колегія суддів вважає необхідним
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Рабен" -
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від "17" лютого 2014 року - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167,
195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

В задоволені апеляційної скарги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рабен" - відмовити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від "17" лютого 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до вимог ч. 2 ст. 212 КАС
України та може бути оскаржена в
двадцятиденний термін шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.О. Шостак

Судді Я.С. Мамчур

І.Л. Желтобрюх

.

Головуючий суддя
Шостак О.О.

Судді:
Мамчур Я.С

Желтобрюх І.Л.