Справа № 808/5231/14
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2014 року ( 15 год. 10 хв.)Справа №
808/5231/14 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Максименко Л.Я.,

за участю секретаря судового засідання
- Приймака Є.О.,

та представників

від позивача: Гнідая А.В., довіреність №
105-14 від 15.08.2014

від відповідача: Міщенко О.В.,
довіреність № 100/10/10-014 від 13.01.2014

розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовною заявою: Товариства з
обмеженою відповідальністю
«ПРОМІНВЕСТЕКСКАВАЦІЯ», м. Запоріжжя

до відповідача: Державної податкової
інспекції у Комунарському районі
м. Запоріжжя Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області, м. Запоріжжя

про: визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю
«ПРОМІНВЕСТЕКСКАВАЦІЯ» (далі - позивач)
звернулось із адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у Комунарському районі м.
Запоріжжя Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області (далі
- відповідач), в якому позивач просить
суд визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
винесене Державною податковою
інспекцією у Комунарському районі м.
Запоріжжя Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області №
від 04.08.2014, яким визначено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 445 647,00 грн. та
застосовано штрафних (фінансових)
санкцій в сумі 111 411, 75 грн.

В обґрунтування позову товариство
посилається на безпідставність
висновків Державної податкової
інспекції у Комунарському районі м.
Запоріжжя Головного управління
Міндоходів в Запорізькій області про
непідтвердженість реальності
господарських операцій позивача з
контрагентами ТОВ «ПРОМБУД МАРКЕТ» та
ТОВ «СЕМИКС», оскільки за даними
операціями товар був поставлений, а
роботи виконані, оплату здійснено в
повному обсязі, господарські операції
відображені в первинних документах
бухгалтерського та податкового обліку,
відбулись реально і спричинили зміни у
стані та структурі активів учасників
таких операцій, товар використовувався
в межах господарської діяльності
платника податків. Зазначає, що
висновки податкового органу
ґрунтуються лише на даних актів
перевірок контрагентів, що є порушення
вимог чинного законодавства, зокрема
принципу індивідуальної
відповідальності, оскільки на
господарюючих суб'єктів не
покладається обов'язок контролювати
діяльність своїх контрагентів.
Стверджує, що позивачем надані
податкові та видаткові накладні, інші
первинні бухгалтерські документи,
складені у спірний період по
зазначеним постачальникам, що на його
думку, є доказом підтвердження
виникнення у товариства права на
податковий кредит відповідно до вимог
чинного законодавства.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав вимоги з підстав,
викладених вище, наполягає на
задоволенні позову.

Відповідач адміністративний позов не
визнав, у письмових запереченнях від
03.09.2014 вих. № 629/08-01-10-03 посилається на те,
що за результатами документальної
позапланової перевірки позивача було
встановлено порушення останнім вимог
п. 198.1, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1 та п. 200.2 ст. 200 ПК
України, що призвело до заниження
податку на додану вартість за січень 2014
року на загальну суму 445 647 грн. По суті
виявлених порушень зазначає, що в ході
перевірки не підтверджено фактичне
здійснення поставки робіт, послуг з
боку ТОВ «ПРОМБУД МАРКЕТ» та ТОВ
«СЕМИКС» в адресу ТОВ
«ПРОМІНВЕСТЕКСКАВАЦІЯ». Вказує, що
позивачем отримані від контрагентів
податкові накладні та перераховані
кошти на адреси вказаних підприємств
без мети реального настання правових
наслідків. З огляду на викладене,
вважає, що дії контролюючого органу як
суб'єкта владних повноважень, що
прийняв оскаржуване податкове
повідомлення-рішення відповідають
вимогам чинного законодавства. Просить
у задоволенні позову відмовити.

Під час розгляду справи по суті
представник відповідача підтримав
заперечення з підстав викладених вище.

В судовому засіданні 18.09.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив:

ТОВ «ПРОМІНВЕСТЕКСКАВАЦІЯ»
зареєстроване 08.12.2004 у виконавчому
комітеті Запорізької міської ради за
адресою м. Запоріжжя, вул. Космічна, буд.
118а, про що до Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців внесено запис за № 1 00 2132. Товариство взято на
податковий облік в органах державної
податкової служби 01.02.2005 за № 1943 та
станом на 28.12.2001 перебуває на обліку в
ДПІ у Комунарському районі м.
Запоріжжя.

Згідно з п. п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п.
78.1.1 п. 78.1 ст. 78, п. 79.1 ст. 79 ПК України,
відповідно до наказу від 11.07.2014 № 493
фахівцями Державної податкової
інспекції у Комунарському районі м.
Запоріжжя Головного управління
Міндоходів в Запорізькій області
проведено позапланову невиїзну
перевірку Товариства з обмеженою
відповідальністю
«ПРОМІНВЕСТЕКСКАВАЦІЯ», за
результатами якої складено акт від
18.07.2014 № 694/08-27-2211/33273087.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем вимог п. 198.1, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1
та п. 200.2 ст. 200 ПК України, що призвело до
заниження податку на додану вартість
за січень 2014 року на загальну суму 445 647
грн.

04.08.2014 ДПІ у Комунарському районі
м. Запоріжжя Головного управління
Міндоходів в Запорізькій області, на
підставі акту перевірки від 18.07.2014 №
694/08-27-2211/33273087, прийняте податкове
повідомлення-рішення № про
збільшення ТОВ «ПРОМІНВЕСТЕКСКАВАЦІЯ»
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість на суму 557 058,75 грн., в
т.ч. 445647 грн. за основним платежем та 111
411,75 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Не погоджуючись із податковим
повідомленням-рішенням від 04.08.2014
№ , ТОВ
«ПРОМІНВЕСТЕКСКАВАЦІЯ» звернулось до
суду.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши обставини справи та
перевіривши їх доказами, суд приходить
до наступних висновків.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1
статті 1 розділу І ПК України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V Кодексу.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 розділу V
ПК України, податковий кредит звітного
періоду визначається, виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

При цьому, датою виникнення права
платника податку на формування
податкового кредиту відповідно до
пункту 198.2 статті 198 розділу V Кодексу
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з
банківського рахунка платника податку
на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Платник податків не має права
відносити до податкового кредиту суми
податку, сплачені (нараховані) у зв'язку
з придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу
(пункт 198.6 статті 198 розділу V Кодексу).

У разі, коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеним цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу (абзац
другий пункту 198.6 статті 198 розділу V
Кодексу).

Отже, аналіз вищевказаних норм
податкового законодавства свідчить
про те, що право платника податку на
податковий кредит виникає в періоді, в
я кому відбулося придбання товарів
(робіт/послуг) або зроблена попередня
оплата, але це право повинно бути
підтверджене належним чином
оформленою податковою накладною.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 3 Закону України № 996-ІV від
16.07.1999 «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» (зі
змінами та доповненнями) (далі - Закон №
996-ІV) передбачено, що бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону № 996-ІV,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Статтею 1 Закону № 996-ХІV визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена також п.п.1.2 п.1,
п.п.2.1 п.2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.1995
за № 168/704 (далі - Положення),
первинні документи - це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону
та п.2.4 Положення, первинні документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях та повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.15 та п.2.16 вищевказаного
Положення забороняється приймати до
виконання первинні документи на
операції, що суперечать законодавчим
та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили
і доказовості, первинні документи
повинні бути складені відповідно до
вимог чинного законодавства та не
порушувати публічний порядок.

Крім того, будь-які документи (у тому
числі договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від
16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» господарською операцією є дія
або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Судом встановлено, що між ТОВ «ПРОМБУД
МАРКЕТ» (підрядник) та ТОВ
«ПРОМІНВЕСТЕКСКАВАЦІЯ» (замовник)
укладено наступні договори підряду №
0301/ЖК від 03.01.2014, відповідно до умов
якого підрядник зобов'язався на
власний ризик виконати субпідрядні
роботи з транспортування глини у
Жовтокам`яному кар'єрі, визначені
вказаним договором за завданням
замовника, а замовник зобов'язується
прийняти та оплатити виконані роботи;
договір підряду № 2910/АК від 29.10.2013,
відповідно до умов якого підрядник
зобов'язався на власний ризик виконати
субпідрядні роботи з транспортування
гірничої маси у межах Артемівського
кар'єру; договір підряду № 2910/АБ від
29.10.2013, відповідно до умов якого
підрядник зобов'язався на власний
ризик виконати субпідрядні роботи
бульдозерної техніки у межах
Артемівського кар'єру.

Слід зазначити, що перед укладанням
договорів позивач проявив розумну
обачність та отримав у контрагента -
ТОВ «ПРОМБУД МАРКЕТ» свідоцтво про
реєстрацію платника податку на додану
вартість, дозвіл Державної служби
гірничого нагляду та промислової
безпеки України, ліцензію Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України з додатком переліку робіт, що
відповідали необхідним вимогам для
здійснення робіт визначених
договорами підряду, а також виписку з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до п. 3.4 вказаних договорів,
днем приймання виконаних робіт є день
підписання актів приймання виконаних
підрядних робіт.

На виконання умов договору сторонами
оформлені акти здачі-приймання робіт
(надання послуг) від 31.01.2014 № 15586 за
договором підряду № 2910/АК від 29.10.2013;
від 31.01.2014 № 15587 за договором підряду №
2910/АБ від 29.10.2013; від 31.01.2014 № 15588 за
договором підряду № 0301/ЖК від 03.01.2014.

Як докази фактичного виконання робіт
за вказаними договорами представником
позивача надані не передбачені умовами
договору як обов'язкові - звернення ТОВ
«ПРОМБУД МАРКЕТ» із листами до
позивача щодо надання дозволу на
роботу у межах промислових території
техніки в Артемівському кар'єрі та акт
допуску до роботи в Жовтокам`яному
кар'єрі тощо.

Підрядником виписані позивачу
податкові накладні № 15586 від 31.01.2014, №
15587 від 31.01.2014, № 15588 від 31.01.2014.

Розрахунки за надані послуги проведені
сторонами безготівковим коштом, що
підтверджується долученими до справи
копіями платіжних доручень № 624 від
31.01.2014, № 685 від 04.02.2014, № 686 від
04.02.2014, № 735 від 11.02.2014, № 735 від 11.02.2014,
№ 776 від 18.02.2014, № 777 від 18.02.2014, № 778
від 18.02.2014.

Вказані роботи оприбутковані
товариством на рахунку 631, а сума
податку на додану вартість по
вищевказаним податковим накладним
включена до податкового кредиту
відповідного періоду та відображена у
реєстрі отриманих податкових
накладних, які відповідають даним
додатку 5 по податковій декларації з
ПДВ та даним декларації з ПДВ за січень
2014 року.

Як пояснив представник позивача у
судовому засіданні, що також
підтверджується актом перевірки (арк..
4) послуги підряду використані
позивачем у власній господарській
діяльності, а покупцями субпідрядних
робіт були ПАТ «Центральний
гірничо-збагачувальний комбінат» та
ПАТ «ХайдельбергЦемент Україна», що
підтверджується переліком первинних
документів, наведених в акті.

Також між позивачем (покупець) та ТОВ
«СЕМИКС» укладено договір
купівлі-продажу від 02.12.2013 № 0212/Ш,
відповідно до умов якого продавець
зобов'язується передати товар у
власність покупця, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
товар на умовах даного договору.

Згідно п. 1.2 договору ціни на товар
вказуються в протоколі погодження цін,
що є невід'ємною частиною даного
договору.

02.12.2013 та 03.01.2014 сторони підписали
протоколи № 1 та № 2 погодження цін,
відповідно до яких сторони погодили
умови поставки шини 33.00-51нс56 (58) ФТ-116 АМ-2
ТУ РБ 700016217.126-2001 на суму 136 440,60 грн. та
шини пневматичної гумової 24.00R35Е4 (в
компл. З 2-ма ущільнів.кільцями) по 3 шт.)
вартістю 46 140,34 грн.

За видатковою накладною № 15166 від 31.01.2014
ТОВ «СЕМИКС» передало, а позивач
прийняв шину пневматичну гумову 24.00R35Е4
(в компл. з 2-ма ущільнів.кільцями) по 3
шт.) в кількості 12 шт. на загальну суму 553
684,03 грн.

Товар прийняв представник позивача
ОСОБА_3 за довіреністю № 3101 від 31.01.2014.

На поставку товару ТОВ «СЕМИКС»
виписало позивачу податкову накладну
№ 15166 від 31.01.2014.

Перевезення товару за вказаним
договором здійснювалось безпосередньо
самим позивачем власним
автотранспортом, що підтверджується
долученою до справи копією
товарно-транспортної накладної № 193
від 31.01.2014.

Оплата придбаного товару проведена
позивачем безготівковим розрахунком,
що підтверджується долученими до
справи копіями платіжних доручень № 684
від 04.02.2014, № 804 від 25.02.2014.

Як докази оприбуткування придбаного
товару позивачем надані: копія наказу
товариства № 7-14ОС від 31.03.2014 про
введення в експлуатацію для подальшого
використання у господарській
діяльності придбаного товару, акти
приймання-передачі (внутрішнього
переміщення) основних засобів,
інвентарні картки обліку основних
засобів, оборотно-сальдову відомість
по рахунку 1521 за 1 квартал 2014 року.

Як зазначалося вище, всі придбані ТМЦ
та послуги були своєчасно та в повному
обсязі оприбутковані ТОВ
«ПРОМІНВЕСТЕКСКАВАЦІЯ» на підставі
актів приймання-передачі виконаних
робіт та видаткових накладних,
оплачені, та в подальшому реалізовані
або використані у власній діяльності,
що в свою чергу призвело до змін в
активах підприємства та його
зобов'язаннях і реально спричинило
зміни майнового стану платника
податків.

Суд зазначає, що оглянуті первинні
документи містять назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; особистий підпис особи, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції; первинні
документи виписані реально існуючими
на час вчинення угоди суб'єктами права.

Тобто, надані первинні бухгалтерські
документи по формі та за змістом
відповідають вимогам Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність» та Положенню про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку.

За таких обставин, суд доходить
висновку, що оглянуті документи не
мають дефектів форми, змісту або
походження, котрі в силу ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», ст. 44
Податкового кодексу України, п.2.4
Положення спричиняють втрату
первинними документами юридичної сили
і доказовості, призвели до зміни в
структурі активів платника податків, а
відтак сприймаються судом як належні
та допустимі докази реальності
вчинення господарських операцій.

В свою чергу, податковий орган,
говорячи про заниження позивачем
податку на додану вартість ґрунтує
свої висновки на актах про
неможливість проведення зустрічних
звірок контрагентів позивача ТОВ
«ПРОМБУД МАРКЕТ» та ТОВ «СЕМИКС» №
85/05-61-22-01/38654416 від 28.03.2014 та №
1012/26-55-22-07/38348306 від 03.04.2014 відповідно.

Так, по контрагенту ТОВ «ПРОМБУД
МАРКЕТ» у висновках акту про
неможливість проведення зустрічної
звірки № 85/05-61-22-01/38654416 від 28.03.2014 не
підтверджено податковий кредит по
придбаним ТМЦ у продавців товарів
(робіт, послуг), по угодам, які визнані
фіктивними; товариством ймовірно не
відбувались реальні правочини по
операціям з реалізації ТМЦ (послуг) на
адресу підприємств постачальників по
угодам з ознаками фіктивності.

З цього приводу судом з'ясовано, що ТОВ
«ПРОМБУД МАРКЕТ» було оскаржено до
Донецького окружного
адміністративного суду (справа №
805/4818/14) дії ДПІ у Будьонівському районі
м. Донецька ГУ Міндоходів у Донецькій
області щодо коригування показників
податкової звітності товариства на
підставі акту № 85/05-61-22-01/38654416 від 28.03.2014.
Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 26.05.2014
адміністративний позов ТОВ «ПРОМБУД
МАРКЕТ» задоволено, та зокрема,
зобов'язано ДПІ у Будьонівському
районі м. Донецька ГУ Міндоходів у
Донецькій області відновити в АІС
«Податковий блок» показники
податкової звітності товариства за
грудень 2013 - лютий 2014 року., що зазначені
у деклараціях з податку на додану
вартість.

У висновках акту про неможливість
проведення зустрічної звірки №
1012/26-55-22-07/38348306 від 03.04.2014 по контрагенту
ТОВ «СЕМИКС» встановлено, що правочини,
укладені товариством з контрагентами,
зазначеними в акті порушують публічний
порядок, суперечать інтересам держави
та суспільства, вчинені удавано з метою
приховування сплати податків третіх
осіб; перевіркою встановлено
відсутність об'єктів оподаткування при
придбанні та продажу товарів (послуг)
за січень-лютий 2014 року, які підпадають
під визначення п.п. 14.1.27 ст. 14, ст. 185, ст.
198 ПК України; за результатами звірки не
підтверджено задекларовані податкові
зобов'язання з ПДВ за період
січень-лютий 2014 року, а також не
підтверджено задекларований
податковий кредит з ПДВ за період з
січень-лютий 2014.

Однак, суд зазначає, що чинним
законодавством України на одну із
сторін цивільно-правової угоди -
покупця товару (робіт, послуг), яка є
платником податків, не покладено
обов'язку здійснення контролю за
дотриманням постачальниками вимог
законодавства щодо здійснення
господарської діяльності, сплати
податку і в подальшому за можливі
будь-які неправомірні дії будь-кого з
постачальників у ланцюгу постачання
або через відсутність висновків
зустрічних перевірок таких
постачальників зазнавати певних
негативних наслідків у вигляді
позбавлення права на податковий кредит
з податку на додану вартість, яке
виникло в результаті сплати податку на
додану вартість при придбанні товарів
(робіт, послуг).

Податковий кодекс України виникнення у
платника податку на додану вартість
права на податковий кредит не ставить у
залежність від дотримання вимог
податкового законодавства іншими
суб'єктами господарювання. Несплата
продавцем податку на додану вартість
до бюджету, у разі фактичного
здійснення господарської операції, не
впливає на формування податкового
кредиту покупцем та не є підставою для
позбавлення останнього права на
відшкодування цього податку, якщо він
виконав усі передбачені законом умови
отримання такого відшкодування і має
всі документальні підтвердження
розміру заявленого податкового
кредиту. Така правова позиція
викладена, зокрема, в постановах
Верховного Суду України від 22.10.2010, від
31.01.2011.

На переконання суду, порушення
юридичною особою-контрагентом вимог
законодавства про оподаткування не
може призводити до недійсності всіх
угод, укладених з моменту державної
реєстрації такої юридичної особи до
моменту виключення її з державного
реєстру, та не позбавляє правового
значення видані за цими господарськими
операціями податкові накладні.

Законодавство не містить певних
критеріїв добросовісності платника
податків. Водночас, слід визнати
обґрунтованим застосування на
практиці цього підходу, оскільки
подібне розмежування платників
податків дозволяє індивідуалізувати
юридичну відповідальність особи та
забезпечити дотримання правопорядку у
галузі оподаткування навіть за
наявності певних прогалин у
законодавстві. У разі, якщо дії
платника податку свідчать про його
добросовісність, а вчинені ним
господарські операції не викликають
сумніву у їх реальності та
відповідності дійсному економічному
змісту, для підтвердження права на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування достатньо наявності
належним чином оформлених документів,
зокрема, податкових накладних.
Прикладом подібного підходу є
постанова Верховного Суду України від
09 вересня 2008 року.

Зокрема, ст. 61 Конституції України
закріплює принцип індивідуального
характеру юридичної відповідальності
особи.

Постановою Верховного Суду України від
11.01.2011 по справі ЗАТ

«Мукачівський лісокомбінат» до
Мукачівської ОДПІ зазначено, що чинне
законодавство України не ставить в
залежність виникнення у платника ПДВ
права на податковий кредит від
дотримання вимог податкового
законодавства іншим суб'єктом
господарювання.

Крім того, рішеннями Європейського
Суду від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав
проти України» та від 22.01.2009 «Булвес»
АД проти Болгарії, які згідно ст. 17
Закону України «Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав людини» є
джерелом права, вказано на те, що коли
Держави-члени Конвенції володіють
будь-якою інформацією про зловживання
у системі відшкодування ПДВ, що
здійснюються конкретною компанією,
вони можуть вжити відповідних заходів
з метою запобігання або усунення таких
зловживань…Суд вважає, що коли
національна влада за відсутності
будь-яких вказівок на пряму участь
фізичної або юридичної особи у
зловживаннях, пов'язаних зі сплатою
ПДВ, що нараховується при низці
операцій з поставок, або будь-яких
вказівок на обізнаність про таке
порушення, все таки карає одержувача
оподатковуваної ПДВ поставки, який
повністю виконав свої зобов'язання, за
дії чи бездіяльність постачальника,
який знаходився поза контролем
одержувача і по відношенню до якого не
було засобів відстеження і
забезпечення його старанності, то
влада виходить за розумні межі і
порушує справедливий баланс, який
повинен підтримуватися між вимогами
загальних інтересів і вимогами захисту
права власності.

З цих же підстав, а також виходячи з
положень ст. 70 КАС України, суд не
приймає до уваги посилання
контролюючого органу в акті перевірки
від 18.07.2014 № 694/08-27-2211/33273087 на пояснення
фізичних осіб, щодо непричетності
директора ОСОБА_4 до господарської
діяльності ТОВ «ПРОМБУД МАРКЕТ». Суд
оцінює вказані докази як неналежні та
такі, що не можуть підтверджувати
вказані обставини саме у такий спосіб.
Будь-яких рішень (вироків) щодо
засновників товариств контрагентів
позивача суду, з боку контролюючого
органу, не надано.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено,
що у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті
(вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з
метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених

статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на викладене, суд вважає,
що висновок податкового органу,
викладений в акті перевірки від 18.07.2014
№ 694/08-27-2211/33273087, про порушення ТОВ
«ПРОМІНВЕСТЕКСКАВАЦІЯ» вимог п. 198.1, п.
198.3 ст. 198, п. 200.1 та п. 200.2 ст. 200 ПК України
є помилковим та спростовується
дослідженими під час розгляду справи
доказами.

Отже, суд приходить до висновку
про наявність підстав для задоволення
позову, а тому податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Комунарському
районі м. Запоріжжя Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області від 04.08.2014 № слід визнати
протиправним та скасувати.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує
всі здійсненні нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Враховуючи вищезазначене, та
керуючись ст.ст. 2, 4, 7 - 12, 14, 86, 158 - 163 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
«ПРОМІНВЕСТЕКСКАВАЦІЯ» до Державної
податкової інспекції у Комунарському
районі м. Запоріжжя Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, - задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Комунарському
районі м. Запоріжжя Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області від 04.08.2014 № про
збільшення Товариству з обмеженою
відповідальністю
«ПРОМІНВЕСТЕКСКАВАЦІЯ» податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 557 058,75 грн., в
т.ч. 445 647 грн. за основним платежем та 111
411,75 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Присудити з Державного бюджету
України на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«ПРОМІНВЕСТЕКСКАВАЦІЯ» 487,20 грн.
судового збору.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо вона не була
подана у встановлені строки. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
Л.Я. Максименко