Справа № К/9991/11859/11-С
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/11859/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Вербицької О.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у порядку письмового
провадження

касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

на постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 07.06.2010

у справі № 2а-431/09/1670

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2

до Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області

про визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 25.11.2009 позов
задоволено повністю. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції від 14.10.2008 № 000631701/0/9347 про
визначення податку на додану вартість
у сумі 46594,50 грн., в тому числі: 31063 грн.
основного платежу та 15531, 50 грн.
штрафних (фінансових) санкцій.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 07.06.2010
скасовано судове рішення суду першої
інстанції, в задоволенні позову
відмовлено.

ФОП ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в
якій просить скасувати судове рішення
суду апеляційної інстанції та залишити
в силі постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
25.11.2009. Посилається на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального
права: п.п. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» від
03.04.1997 № 168/97-ВР, п. 1.7, п. 2 Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого Наказом
Державної податкової адміністрації
України від 22.12.2010 № 984 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 12.01.2011 за № 34/18772, ч. 3 ст.
2, ст. 71 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Кременчуцька ОДПІ у письмових
запереченнях на касаційну скаргу
просить залишити оскаржуване рішення
без змін, а скаргу - без задоволення.

Відповідно до статті 55 Кодексу
адміністративного судочинства України
судом касаційної інстанції здійснено
заміну відповідача у справі -
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції її
правонаступником - Кременчуцькою
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Полтавській області.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що підставою для
визначення позивачеві за податковим
повідомленням-рішенням від 14.10.2008 №
000631701/0/9347 податкового зобов'язання з
податку на додану вартість у сумі 46594,50
грн., в тому числі: 31063 грн. основного
платежу та 15531, 50 грн. штрафних
(фінансових) санкцій, слугували
висновки планової виїзної перевірки,
викладені в акті від 06.10.2008 №
2742/7/17-305/НОМЕР_1, про порушення п.п. 7.3.1 п.
7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР.
Порушення цієї норми закону полягало в
тому, що позивач не сформував
зобов'язання на дату зарахування
коштів від контрагента: у період з
01.01.2007 по 31.12.2007 в сумі 11464 грн. та у
період з 01.01.2008 по 31.03.2008 в сумі 19599 грн.

Суд касаційної інстанції вважає за
правильне погодитися з позицією суду
першої інстанції щодо необхідності
скасування податкового
повідомлення-рішення про визначення
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість через недоведеність
податковим органом факту вчинення
позивачем порушень п.п. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР, на яке
посилається податковий орган а акті
перевірки.

Податковим органом не надано судам
попередніх інстанцій, окрім акту
перевірки, в якому не відображено
господарських операцій, за наслідками
виконання яких, на думку податкового
органу, позивач не сформував податкові
зобов'язання на дату зарахування
коштів за період: з 01.07.2007 по 31.03.2008,
обґрунтованих пояснень з посиланням на
господарські операції, первинні
бухгалтерські документи.

Відповідно до п. 3 Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого Наказом Державної
податкової адміністрації України від
22.12.2010 № 984 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 12.01.2011 за
№ 34/18772, акт перевірки це службовий
документ, який підтверджує факт
проведення документальної перевірки
фінансово-господарської діяльності
платника податків і є носієм доказової
інформації про виявлені порушення
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби.

Отже, такий доказ не мав для суду
наперед встановленої сили і повинен
був оцінюватися судом за правилами ст.
86 Кодексу адміністративного суду
України.

При цьому в силу вимог ч. 2 ст. 71 цього
кодексу у даній справі про
протиправність рішення суб'єкта
владних повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Це правило
означає, що податковий орган повинен
доводити передбаченими процесуальним
законом засобами доказування ті
обставини, які покладені в основу
прийняття податкового
повідомлення-рішення. Водночас, якщо
платник податків не згоден з доводами
податкового органу, він може їх
спростовувати. Це випливає зі змісту ч.
1 ст. 71 вказаного Кодексу, згідно з якою
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
заперечення. В іншому випадку, суд
вирішує спір на підставі наявних
доказів, які оцінюються за правилами
ст. 86 Кодексу.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
судове рішення суду першої інстанції,
безпідставно взяв до уваги без
перевірки і доказів факти, встановлені
податковим органом в ході перевірки.

Суд апеляційної інстанції не взяв до
уваги те, що відповідачем на виконання
вимог ухвали Полтавського окружного
адміністративного суду від 11.11.2009 про
витребування доказів не надано
документів, зокрема: додатків до акту
перевірки від 06.10.2008 № 2742/7/17-305/НОМЕР_1,
декларації позивача з податку на
додану вартість за період: з 01.01.2007 року
по 31.03.2008 року, документів, на підставі
яких зроблено висновок в акті
перевірки про заниження податкового
зобов'язання позивача з податку на
додану вартість у 2007 році в сумі 11464
грн. та у І кварталі 2008 року в сумі 19599
грн., письмових пояснень щодо порядку і
способу встановлення порушення про
заниження позивачем податкового
зобов'язання.

Встановлені контролюючим органом
порушення щодо заниження платником
податкових зобов'язань у зв'язку з
недекларуванням отриманих ним
протягом звітного періоду коштів мають
бути підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, що містять
інформацію про зміст господарської
операції, контрагентів, спосіб
здійснення розрахунків, з однієї
сторони, а також деклараціями за
відповідний звітний період, які
підтверджували б недекларування
вказаних сум - з іншої.

Своєю чергою, суд першої інстанції
дійшов до обґрунтованого висновку, що
за відсутності належних, допустимих та
достатніх доказів, які б достовірно
підтверджували встановлені актом
перевірки обставини щодо отримання ФОП
ОСОБА_2 в межах виконання господарських
операцій від контрагентів коштів у
період: з 01.01.2007 по 31.03.2008 та їх
недекларування в податкових
деклараціях за відповідний період,
підстави для висновку про заниження
позивачем податкового зобов'язання
відсутні.

Враховуючи наведене, суд касаційної
інстанції дійшов висновку про
необхідність задоволення касаційної
скарги, скасування постанови суду
апеляційної інстанції та залишення в
силі постанови суду першої інстанції,
яка ухвалена відповідно до закону і
скасована помилково.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 226, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 07.06.2010
скасувати та залишити в силі постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 25.11.2009.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, передбачених
статтею 237 Кодексу адміністративного
судочинства України, за заявою, поданою
через Вищий адміністративний суд
України у порядку, встановленому
статтями 236-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя Н.Г.
Пилипчук

Судді
О.В. Вербицька

Ю.І. Цвіркун