Справа № К/9991/52488/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2014 року м.
Київ К/9991/52488/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до Головного управління
Пенсійного фонду України в
Дніпропетровській області про
перерахунок пенсії, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 2 серпня
2011 року,-

у с т а н о в и л а :

У грудні 2010 року ОСОБА_4 звернувся з
позовом до Головного управління
Пенсійного фонду України в
Дніпропетровській області (далі ГУПФ) в
якому, з урахуванням уточнених
позовних вимог, просив про перерахунок
пенсії починаючи з 1 жовтня 2010 року.

Позов обґрунтовував тим, що має статус
особи, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1 категорії,
3 групи інвалідності, а тому розмір його
державної та додаткової пенсій повинен
відповідати вимогам статей 50, 54 Закону
України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (далі -
Закон № 796-ХІІ).

Посилаючись на те, що розмір його
пенсій не відповідає вимогам статей 50,
54 Закону № 796-ХІІ, а також на відмову
відповідача здійснити такий
перерахунок просив про задоволення
позову.

Постановою Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 15 лютого 2011 року, позов
задоволено, визнано неправомірними дії
та зобов'язано відповідача здійснити
перерахунок та виплату державної та
додаткової пенсій позивачу у розмірі,
встановленому статтями 50, 54 Закону №
796-ХІІ за період з 1 жовтня по 31 грудня 2010
року.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 2 серпня 2011 року постанову суду
першої інстанції скасовано та прийнято
нову, якою у задоволенні позову в
частині перерахунку державної пенсії у
розмірі, встановленому статтею 54
Закону № 796-ХІІ відмовлено, а в частині
перерахунку додаткової пенсії
відповідно до вимог статті 50 Закону №
796-ХІІ провадження у справі закрито на
підставі пункту 4 частини 1 статті
157 Кодексу адміністративного
судочинства України.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить ухвалене
ним рішення скасувати та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, в межах статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів дійшла
висновку про відхилення скарги з таких
підстав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позову апеляційний суд, на підставі
наявних у справі даних встановив і
правильно виходив з того, що позивачу
призначена пенсія відповідно до Закону
України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби та
деяких інших осіб» (далі Закон №
2262-ХІІ), з заявою про переведення на
інший вид пенсії ОСОБА_4 не звертався, а
тому відсутні підстави для її
перерахунку за нормами Закону № 796-ХІІ.

Судами встановлено, що позивач має
статус особи, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи 1
категорії, 3 групи інвалідності,
встановленої з 20 грудня 2004 року по 1
грудня 2011 року.

З 1 жовтня 2006 року йому призначено
державну пенсію у відповідності до
Закону № 2262-ХІІ, а також додаткову
пенсію, передбачену статтею 50 Закону №
796-ХІІ.

27 жовтня 2010 року позивач звернувся до
ГУПФУ з заявою про перерахунок
призначених йому державної та
додаткової пенсій у розмірах
встановлених статтями 50, 54 Закону №
796-ХІІ, проте у її задоволенні
відповідач відмовив.

При цьому, додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним
до категорії 1, передбачена статтею 50
Закону № 796-ХІІ виплачується позивачу у
розмірі 15 відсотків прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, відповідно до Закону
України від 28 грудня 2007 року №
107-VІ «Про Державний бюджет України на
2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» (далі
Закон № 107-VІ).

Так, відповідно до статті 7 Закону №
2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які
мають право на пенсію за цим Законом, та
членам їх сімей, які одночасно мають
право на різні державні пенсії,
призначається одна пенсія за їх
вибором.

Питання, пов'язані з призначенням,
перерахунком пенсії, поновленням
виплати раніше призначеної пенсії,
переведення з одного виду пенсії на
інший регулюються Порядком подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду
України від 25 листопада 2005 року № 22-1,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 27 грудня 2005 року за №
1566/11846 (далі Порядок).

За цим Порядком процедура перерахунку
і переведення на інший вид пенсії є
різними, а отже і саме поняття
«перерахунок пенсії» і «переведення на
інший вид пенсії» не є тотожними,
оскільки мають різний зміст і правове
навантаження.

Аналіз норм пенсійного законодавства
України дає підстави для визначення
поняття «перерахунок пенсії» як право
особи на перерахунок вже призначених
пенсій у зв'язку із збільшенням
грошового забезпечення, зміни індексу
вартості життя, зростання мінімальної
заробітної плати, прожиткового
мінімуму та з інших, передбачених
відповідними законами підстав. При
цьому, в усіх випадках перерахунок
державних пенсій може бути здійснений
тільки на підставі норм законів, у
відповідності до яких вони були
призначені.

Отже, позивач має право звернутись із
заявою про перерахунок вже призначеної
йому пенсії, або, в іншому разі, такій
заяві повинна передувати заява про
призначення пенсії або переведення на
інший вид пенсії.

Враховуючи те, що із заявою про
переведення на інший вид пенсії
позивач не звертався, підстави для
перерахунку пенсії, призначеної згідно
закону № 2262-ХІІ за нормами Закону №
796-ХІІ відсутні.

Таким чином, висновок суду апеляційної
інстанції про правомірність дій
відповідача щодо відмови ОСОБА_4 в
перерахунку призначеної йому пенсії
відповідає нормам матеріального і
процесуального права, оскільки не може
бути здійснений перерахунок державної
пенсії, призначеної відповідно до
Закону № 2262-ХІІ з підстав, в порядку та
у розмірах визначеному статтею 54
Закону №796-ХІІ.

Правильним є також висновок
апеляційного суду про закриття
провадження у справі в частині
позовних вимог про перерахунок
додаткової пенсії у розмірі,
встановленому статтею 50 Закону № 796-ХІІ
з огляду на наступне.

Статтею 50 Закону № 796-ХІІ (в редакції
спірного періоду) встановлено, що
особам, віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі - інвалідам III групи,
дітям-інвалідам, а також хворим
внаслідок Чорнобильської катастрофи
на променеву хворобу - 50 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Отже, позивач має право на перерахунок
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, як особа, віднесена до
категорії 1, встановленої статтею 50
Закону № 796-ХІІ у розмірі, зокрема
інвалідам ІІІ групи - 50 процентів
мінімальної пенсії за віком. Виплата
додаткової пенсії згідно з статтею
53 зазначеного Закону здійснюється
повністю незалежно від заробітку,
пенсії чи іншого доходу.

Вихідним критерієм обрахунку
додаткової пенсії виступає мінімальна
пенсія за віком. Мінімальний розмір
пенсії за віком згідно статті 28 Закону
України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Виходячи із засад пріоритетності
законів над підзаконними актами при
розрахунку додаткової пенсії
передбаченої статтею 50 Закону № 796-ХІІ,
застосуванню підлягає розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність,
встановленого в законі про Державний
бюджет України на відповідний рік, із
якого визначається мінімальний розмір
пенсії за віком.

При цьому, норми Закону № 107-VІ, в
частині змін до Закону № 796-ХІІ,
не підлягають застосуванню до даного
спору, оскільки рішенням
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року вони визнані
неконституційними.

Окрім того, Законом України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік»
Кабінету Міністрів України надано
право у 2010 році встановлювати розміри
соціальних виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.

Проте, названа норма передбачає
встановлення в абсолютних сумах
розмірів лише тих виплат, вихідним
критерієм розрахунку яких є розмір
мінімальної заробітної плати.
Відповідно її дія не поширюється на
спірні відносини сторін, оскільки
розмір зазначених соціальних виплат
згідно із Законом № 796-ХІІ залежить від
розміру мінімальної пенсії за віком.

Таким чином позивач має право на
додаткову пенсію, встановлену статтею
50 Закону № 796-ХІІ у розмірі 50 процентів
мінімальної пенсії за віком у період,
коли йому була встановлена
інвалідність ІІІ групи, а саме до 1
грудня 2011 року включно.

Разом з тим, за правилами пункту 4
частини 1 статті 157 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд закриває провадження у справі якщо
є такі, що набрали законної сили,
постанова чи ухвала суду з того самого
спору і між тими самими сторонами.

Як встановлено апеляційним судом,
постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 12 травня 2011 року, прийнятою у справі
з того самого спору і між тими самими
сторонами, зобов'язано Головне
управління Пенсійного фонду України в
Дніпропетровській області провести
ОСОБА_4 перерахунок та виплату
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, відповідно до вимог статті 50
Закону № 796-ХІІ у розмірі 50 процентів
мінімальної пенсії за віком, починаючи
з 17 березня 2010 року до 1 грудня 2011 року.

Вказана обставина не заперечується
позивачем у касаційній скарзі, а тому
суд дійшов обґрунтованого висновку про
наявність підстав для закриття
провадження у справі в цій частині
позову.

З урахуванням вищезазначеного, суд
апеляційної інстанції правильно
встановив обставини справи,
оскаржуване судове рішення ухвалене
відповідно до норм матеріального права
з дотриманням норм процесуального
права, доводи касаційної скарги
висновків суду не спростовують, а тому
підстав для його скасування колегія
суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 2 серпня 2011 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало