Справа № 11047/12/2070
Суддя: Єгупенко В.В.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

11 вересня 2014 р.
№ 11047/12/2070

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Єгупенко В.В.

за участю секретаря - Вождаєвої М.О.

за участю представників сторін:

представників позивача - Носова К.В.,
Кобзар О.М.

представника відповідача - Ремінного
В.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Харкові адміністративну справу за
позовом

Приватного підприємства "Мечніково"
до Державної інспекції сільського
господарства в Харківській області
про скасування припису ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Приватне підприємство
"Мечніково", звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з
позовом до Державної інспекції
сільського господарства в Харківській
області, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Державної
інспекції сільського господарства в
Харківській області з перевірки
Приватного підприємства "Мечніково",
яка оформлена актами перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства від 31.08.12 р. ;

- скасувати припис Державної інспекції
сільського господарства в Харківській
області від 31.08.12 № 003082, який складений
на підставі акта перевірки від 31.08.12 р.
дотримання вимог земельного
законодавства Приватним підприємством
"Мечніково";

- скасувати припис Державної інспекції
сільського господарства в Харківській
області від 31.08.12 р. № 003083, який
складений на підставі акту перевірки
від 31.08.12 р. дотримання вимог земельного
законодавства Приватним підприємством
"Мечніково";

- скасувати, визначений Державною
інспекцією сільського господарства в
Харківській області, розрахунок
розміру шкоди у сумі 38 472,72 грн.,
заподіяної внаслідок самовільного
зайняття земельної ділянки ПП
"Мечніково".

- скасувати, визначений Державною
інспекцією сільського господарства в
Харківській області, розрахунок
розміру шкоди у сумі 140 136,88 грн.,
заподіяної внаслідок самовільного
зайняття земельної ділянки ПП
"Мечніково".

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 19.12.2012 р.,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 19.03.2013 р.,
зазначений позов задоволено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 03.07.2014 року вказані судові
рішення скасовані, а справу направлено
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

При новому розгляді справи представник
позивача у судовому засіданні позов
підтримав та просив задовольнити в
повному обсязі з підстав та мотивів
викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечував та
просив відмовити в повному обсязі. В
обґрунтування заперечень зазначив, що
відповідач діяв на підставі, у межах
повноважень та у спосіб що передбачені
Конституцією та законами України.

Суд, вислухавши пояснення
представників сторін, розглянувши
подані сторонами документи, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги і
заперечення проти позову,
проаналізувавши наявні в матеріалах
справи докази у їх сукупності, дійшов
висновку про те, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

З матеріалів справи слідує, що 31.08.2012 р.
Державною інспекцією сільського
господарства в Харківській області
були проведені перевірки дотримання
вимог земельного законодавства ПП
"Мечнікове" при використанні земель
сільськогосподарського призначення,
про що складено акти перевірок б/н.

У вказаних актах перевірок від 31.08.2012
року зазначено, що ПП "Мечнікове"
самовільно обробляються земельні
ділянки, рілля загальною площею 40,0 га
та 145,7 га, правовстановлюючі документи
на право власності чи право
користування відсутні, чим порушено ст.
125,126 Земельного кодексу України.

На підставі актів перевірок від 31.08.2012
р. відповідачем складено приписи від
31.08.2012 р. № 003083 та 003082, якими зобов'язано
позивача вжити заходи для усунення
виявлених порушень.

На підставі актів перевірок
відповідачем складено розрахунки
розміру шкоди, заподіяної позивачем
внаслідок самовільного зайняття
земельної ділянки, згідно яких місце
розташування земельної ділянки -
Дергачівський район Харківської
області, землі Новоєгорівської
сільської ради; категорія земель за
основним цільовим призначенням - землі
сільськогосподарського призначення,
форма власності на землю - землі запасу
та землі ДРФ, площі самовільно зайнятої
земельної ділянки - 145,70 га та 40,0 га,
коефіцієнт індексації нормативної
грошової оцінки земель - 1,254, розмір
заподіяної шкоди -140136,88 грн. та 38472,72 грн.

Підставою для проведення перевірок
позивача є план роботи Управління з
контролю за використанням та охороною
земель Держсільгоспінспекції в
Харківській області, погоджений
Заступником директора Департаменту
контролю за використанням та охороною
земель Держсільгоспінспекції України
та затверджений наказом
Держсільгоспінспекції в Харківській
області № 76 від 08.06.2012р. "Про планування
роботи Державної інспекції сільського
господарства в Харківській області".

З актів перевірок вбачається, що
відповідачем проведено планові
перевірки.

Розв'язуючи спір по суті заявлених
позовних вимог, суд виходить з
наступного.

Спірні правовідносини врегульовані
Законом України "Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності ".

Згідно з Законом № 877-V орган держаного
нагляду має право здійснювати планові,
позапланові заходи здійснення
державного нагляду. Підстави, порядок
їх здійснення та необхідні розпорядчі
документи органу державного нагляду,
визначені статтями 5, 6, 7 цього Закону.

Так, згідно зі статтею 5 Закону № 877-V
планові заходи державного нагляду
проводяться відповідно до річних або
квартальних планів, які затверджуються
органом державного нагляду (контролю)
до 1 грудня року, що передує плановому,
або до 25 числа останнього місяця
кварталу, що передує плановому за умови
письмового повідомлення суб'єкта
господарювання про це не пізніше як за
десять днів до дня здійснення цього
планового заходу. Повідомлення повинно
містити дату початку та дату
закінчення здійснення цього заходу,
найменування юридичної особи, щодо
діяльності якого здійснюється захід,
найменування органу державного
нагляду ( контролю).

Статтею 7 зазначеного Закону одним із
розпорядчих документів, які
супроводжують проведення планових та
позапланових заходів здійснення
державного нагляду, визначено
посвідчення (направлення) на
проведення заходу, яке оформлюється на
підставі наказу про здійснення
планового або позапланового заходу.

Одним із обов'язкових реквізитів, який
має містити посвідчення, є перелік
посадових осіб, що беруть участь у
здійсненні заходу, із зазначенням їх
посади, прізвища, ім'я та по батькові.

Зазначене посвідчення (направлення) та
службове посвідчення посадові особи
органу державного нагляду зобов'язані
пред'явити керівнику суб'єкта
господарювання або уповноваженій ним
особі перед початком здійснення
заходу.

У разі неодержання повідомлення про
здійснення планового заходу або
непред'явлення посадовими особами
органу нагляду документів, визначених
статтею 7 Закону № 877-V, передбачено
право суб'єкта господарювання не
допускати посадових осіб органу
державного нагляду до здійснення
такого заходу (абзац четвертий частини
четвертої статті 5, абзац третій
частини п'ятої статті 7 Закону № 877-V).

Положення цих норм кореспондуються зі
статтею 10 зазначеного Закону, яка
визначає право суб'єкта господарювання
не допускати посадових осіб органу
державного нагляду (контролю) до
здійснення заходів нагляду, зокрема,
внаслідок ненадання ними копій
документів, передбачених цим Законом,
або якщо надані документи не
відповідають вимогам цього Закону.

Наведене дає підстави вважати, що
порушення органом державного нагляду
(контролю) вимог Закону № 877-V щодо
оформлення та надання суб'єкту
господарювання повідомлення
(направлення) про перевірку та
посвідчення на здійснення перевірки, є
підставою для недопущення останнім
посадових осіб органу до здійснення
заходів державного нагляду (контролю).

Якщо ж допуск до проведення перевірки
відбувся, у подальшому предметом
розгляду у суді має бути лише суть
виявлених порушень.

У разі невикористання суб'єктом
господарювання цього права не можна
визнати такі порушення безумовною
підставою для скасування рішення
органу державного нагляду (контролю),
прийнятого за наслідками проведених
заходів.

Процедурні порушення, допущені
контролюючим органом при призначенні
та/або проведенні перевірки не можуть
бути обставиною, яка звільняє суб'єкт
господарювання від відповідальності
за порушення законодавства.

Відповідно до викладеного, заявлені
позивачем вимоги, спрямовані на
оскарження дії Державної інспекції
сільського господарства в Харківській
області з перевірки Приватного
підприємства "Мечніково", яка оформлена
актами перевірки дотримання вимог
земельного законодавства від 31.08.12 р.,
не підлягають задоволенню, оскільки до
моменту винесення судового рішення
відбувся допуск посадових осіб
контролюючого органу до спірної
перевірки.

Отже, правові наслідки оскаржуваних
дій за таких обставин є вичерпаними, а
задоволення позову не може призвести
до відновлення порушених прав суб'єкта
господарювання, оскільки після
проведення перевірки права суб'єкта
господарювання порушують лише
наслідки проведення відповідної
перевірки.

Так, згідно позиції Верховного Суду
України, висловленій в постанові від 24
грудня 2010 року у справі за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Foods and Goods L.T.D." до
Державної податкової інспекції у
Калінінському районі м. Донецька, третя
особа - Державна податкова
адміністрація в Донецькій області, про
скасування рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій, платник
податків, який вважає порушеним
порядок та підстави призначення
податкової перевірки щодо нього, має
захищати свої права шляхом не допуску
посадових осіб контролюючого органу до
такої перевірки. Якщо ж допуск до
проведення перевірки відбувся, в
подальшому предметом розгляду в суді
має бути лише суть виявлених порушень
податкового та іншого законодавства,
дотримання якого контролюється
контролюючими органами.

Тобто, згідно з правовою позицією
Верховного Суду України, саме на етапі
допуску до перевірки платник податків
може поставити питання про
необґрунтованість її призначення та
проведення, реалізувавши своє право на
захист від безпідставного та
необґрунтованого здійснення
податкового контролю щодо себе.
Водночас, допуск до перевірки нівелює
правові наслідки процедурних порушень,
допущених контролюючим органом при
призначенні податкової перевірки.

Відповідно до частини другої
статті 161 Кодексу адміністративного
судочинства України при виборі
правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Частиною першою статті 2442 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що рішення Верховного
Суду України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Що стосується складених розрахунків
розміру шкоди, суд виходить з
наступного.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті
17 КАС України юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори, зокрема: спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності.

У позовній заяві позивач ставив
питання про скасування визначених
Державною інспекцією сільського
господарства в Харківській області
розрахунків розміру шкоди у сумі 38 472,72
грн., заподіяної внаслідок
самовільного зайняття земельних
ділянок ПП "Мечніково".

У цьому випадку розрахунок, в якому
відображено опис процесу обрахування
завданих державі збитків, що в свою
чергу відповідає встановленим
правилам складання розрахунку, не є
правовим документом, який встановлює
відповідальність суб'єкта
господарювання.

Враховуючи викладене, розрахунок сам
по собі не зумовлює виникнення
будь-яких прав і обов'язків для
позивача, а є носієм інформації про
розмір завданих збитків, документом, на
підставі якого приймається відповідне
рішення контролюючого органу, а тому
оцінка розрахунку, у тому числі й
оцінка дій службових осіб
контролюючого органу щодо його
складання, може бути надана судом при
вирішенні спору щодо оскарження
рішення, прийнятого на підставі такого
розрахунку.

Частиною другою ст. 124 Конституції
України встановлено, що юрисдикція
судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі.

Отже, за змістом наведеної норми
Конституції України, судова юрисдикція
поширюється не загалом на всі
суспільні відносини, а лише на такі, що
врегульовані нормами права, тобто на
правовідносини.

Неодмінним елементом правовідносин є
їх зміст, тобто суб'єктивне право особи
та її юридичний обов'язок.

Відтак, судовому захисту підлягає
суб'єктивне право особи, яке
порушується у конкретних
правовідносинах.

Порушенням суб'єктивного права особи є
створення будь-яких перепон реалізації
нею свого суб'єктивного права, що
унеможливлюють одержання особою того,
на що вона має право розраховувати
в разі належної поведінки зобов'язаної
особи.

Отже, неодмінною ознакою порушення
права особи є зміна стану суб'єктивних
прав та обов'язків особи, тобто
припинення чи неможливість реалізації
її права та/або виникнення додаткового
обов'язку.

Суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні (ч. 1 ст. 86 КАС України).

Дослідивши обставини справи та наявні
в матеріалах справи докази, судом не
встановлено обставин, які свідчили б
про порушення відповідачем
суб'єктивних прав позивача щодо
заявлених позовних вимог про
скасування визначених Державною
інспекцією сільського господарства в
Харківській області, розрахунків
розміру шкоди у сумі 38 472,72 грн. та у сумі
140 136,88 грн., заподіяної внаслідок
самовільного зайняття земельної
ділянки ПП "Мечніково".

Щодо позовних вимог про скасування
припису Державної інспекції
сільського господарства в Харківській
області від 31.08.12 № 003082, та припису
Державної інспекції сільського
господарства в Харківській області від
31.08.12 р. № 003083, суд виходить з
наступного.

Відповідно до ст. ст. 18 та 20 Закону
України «Про оренду землі» укладений
договір оренди землі підлягає
державній реєстрації. Договір оренди
землі набирає чинності після його
державної реєстрації. Право оренди
земельної ділянки виникає з дня
державної реєстрації цього права
відповідно до закону, що регулює
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень.

Дане положення відображене також у ст.
125 Земельного кодексу України, де
вказано, що, зокрема, право оренди
земельної ділянки виникає після
державної реєстрації цього права.

В ході здійснення перевірки дотримання
вимог земельного законодавства ПП
«Мечніково» виявлено, що дані земельні
ділянки використовуються позивачем до
моменту проходження державної
реєстрації договору оренди землі, чим
порушено вимоги ст.ст. 125 та 126
Земельного кодексу України.

Право власності на земельну ділянку, а
також право постійного користування та
право оренди земельної ділянки
виникають з моменту державної
реєстрації цих прав, що передбачено
ст.125 Земельного кодексу України.

Перелік документів, що посвідчують
право на земельну ділянку,
передбачений ст. 126 Земельного кодексу
України є вичерпний. Земельне
законодавство вимагає це право
оформити належним чином, шляхом
отримання в установленням
законодавством порядку документа, що
посвідчує право на земельну ділянку
(ст. 126 Земельного кодексу України).

В пункті 1 Указу Президента України
«Про заходи щодо створення єдиної
системи державної реєстрації
земельних ділянок, нерухомого майна та
прав на них у складі державного
земельного кадастру» від 17 лютого 2003
року № 134/203 із змінами, внесеними
згідно Указом Президента України №
1039/203 від 15 вересня 2003 року зазначено
про необхідність покласти на Державний
комітет України по земельних ресурсах
функції з державної реєстрації
земельних ділянок, нерухомого майна та
прав на них у складі державного
земельного кадастру.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про
державний контроль за використанням та
охороною земель» державні інспектори у
сфері державного контролю за
використанням та охороною земель і
дотриманням вимог законодавства
України про охорону земель мають право:
безперешкодно обстежувати в
установленому законодавством порядку
земельні ділянки, що перебувають у
власності та користуванні юридичних і
фізичних осіб, перевіряти документи
щодо використання та охорони земель;
давати обов'язкові для виконання
вказівки (приписи) з питань
використання та охорони земель і
дотримання вимог законодавства
України про охорону земель відповідно
до їх повноважень, а також про
зобов'язання приведення земельної
ділянки у попередній стан у випадках,
установлених законом, за рахунок особи,
яка вчинила відповідне правопорушення,
з відшкодуванням завданих власнику
земельної ділянки збитків; складати
акти перевірок чи протоколи про
адміністративні правопорушення у
сфері використання та охорони земель і
дотримання вимог законодавства про
охорону земель та розглядати
відповідно до законодавства справи про
адміністративні правопорушення, а
також подавати в установленому
законодавством України порядку до
відповідних органів матеріали
перевірок щодо притягнення винних осіб
до відповідальності.

Відповідно до Указу Президента України
від 13.04.2011 року № 459/2011, постанови
Кабінету Міністрів України від 12.12.2011
року № 1300, наказу Міністерства
аграрної політики та продовольства
України від 23.12.2011року № 770, наказу
Державної інспекції сільського
господарства від 16.01.2012 року № 28
затверджено Положення про державну
інспекцію сільського господарства в
Харківській області, яка визнана
територіальним органом
Держсільгоспінпекції, на яку покладено
повноваження щодо організації та
здійснення державного нагляду (
контролю) у частині дотримання
земельного законодавства,
використання та охорони земель усіх
категорій та форм власності, в тому
числі. за додержанням органами
державної влади, органами місцевого
самоврядування, юридичними та
фізичними особами вимог земельного
законодавства та встановленого
порядку набуття і реалізації права на
землю.

Таким чином, Державна інспекція
сільського господарства в Харківській
області при проведенні перевірки,
складанні актів та приписів стосовно
ПП «Мечніково» діяла в межах і
відповідно до покладених на неї
повноважень щодо здійснення контролю
за використанням та охороною земель.

Керуючись ст.ст. 8 і 19 Конституції
України, ст. ст. 11, 12, 51, 71, 94, 158, 159, 160, 161,
162, 163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову Приватного підприємства
"Мечніково" до Державної інспекції
сільського господарства в Харківській
області про скасування припису -
відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
Харківський апеляційний
адміністративний суд через
Харківський окружний адміністративний
суд шляхом подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня її
проголошення, копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено 16
вересня 2014 року.

Суддя
Єгупенко В.В.