Справа № 810/4510/14
Суддя: Твердохліб В.А.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 810/4510/14
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Твердохліб В.А.
У Х В А Л А

Іменем України

14 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Твердохліб В.А.,

суддів
Троян Н.М., Костюк Л.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Києві апеляційну
скаргу Київського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 11
серпня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Київського
обласного відділення фонду
соціального захисту інвалідів до
Приватного підприємства «Фор-Саж» про
стягнення
адміністративно-господарських
санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Київське обласне відділення фонду
соціального захисту інвалідів (далі -
Позивач) звернулося до Київського
окружного адміністративного суду з
позовом до Приватного підприємства
«Фор-Саж» (далі - Відповідач) про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені в розмірі 25 744,74 грн.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 11 серпня 2014
року в задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним
рішенням, Позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
прийняти нове, яким позовні вимоги
задовольнити.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи по суті.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не з»явилися, про
дату, час та місце апеляційного
розгляду повідомлені належним чином
відповідно до вимог ст.35 КАС України.

Відповідно п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

З огляду на вказане, колегія суддів
дійшла висновку про можливість
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Згідно ст.41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом першої інстанції
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 27.02.2014 року
Відповідач подав Позивачу звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів за 2013 рік, із змісту якого
вбачається, що середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу складає 19 осіб,
кількість інвалідів - штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях, створених відповідачем
відповідно до ст.19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» - 1 особа, однак на
підприємстві жодної особи, якій
встановлено інвалідність, не
працевлаштовано.

Спеціальним законом, який визначає
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні і гарантує їм рівні
з усіма іншими громадянами можливості
для участі в економічній, політичній і
соціальній сферах життя суспільства,
створення необхідних умов, які дають
можливість інвалідам ефективно
реалізувати права та свободи людини і
громадянина та вести повноцінний
спосіб життя згідно з індивідуальними
можливостями, здібностями і
інтересами, є Закон України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» (далі - Закон).

Діяльність держави щодо інвалідів
виявляється у створенні правових,
економічних, політичних, соціальних,
психологічних та інших умов для
забезпечення їхніх прав і можливостей
нарівні з іншими громадянами для
участі в суспільному житті та полягає
у:

Положеннями ст.4 Закону визначено, що
діяльність держави щодо інвалідів
виявляється у створенні правових,
економічних, політичних, соціальних,
психологічних та інших умов для
забезпечення їхніх прав і можливостей
нарівні з іншими громадянами для
участі в суспільному житті та полягає,
зокрема, у виявленні, усуненні перепон
і бар'єрів, що перешкоджають
забезпеченню прав і задоволенню
потреб, з урахуванням індивідуальних
можливостей, здібностей та інтересів -
до освіти, праці, культури, фізичної
культури і спорту.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування сприяють
забезпеченню прав інвалідів щодо
включення до суспільного життя нарівні
з іншими громадянами.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.17 Закону з метою
реалізації творчих і виробничих
здібностей інвалідів та з урахуванням
індивідуальних програм реабілітації
їм забезпечується право працювати на
підприємствах, в установах,
організаціях, а також займатися
підприємницькою та іншою трудовою
діяльністю, яка не заборонена законом.

Підприємства, установи і
організації за рахунок коштів Фонду
соціального захисту інвалідів або за
рішенням місцевої ради за рахунок
власних коштів, у разі необхідності,
створюють спеціальні робочі місця для
працевлаштування інвалідів,
здійснюючи для цього адаптацію
основного і додаткового обладнання,
технічного оснащення і пристосування
тощо з урахуванням обмежених
можливостей інваліда.

Відповідно ст.18 Закону
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється
переважно на підприємстві, де настала
інвалідність, з урахуванням побажань
інваліда, наявних у нього професійних
навичок і знань, а також рекомендацій
медико-соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Державна служба зайнятості здійснює
пошук підходящої роботи відповідно до
рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда
кваліфікації та знань, з урахуванням
його побажань (ст.18-1 Закону).

Приписами ст.19 Закону передбачено, що
для підприємств, установ, організацій,
у тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

Виконанням нормативу робочих місць у
кількості, визначеній згідно з
частиною першою цієї статті,
вважається працевлаштування
підприємством, установою,
організацією, у тому числі
підприємством, організацією
громадських організацій інвалідів,
фізичною особою, яка використовує
найману працю, інвалідів, для яких це
місце роботи є основним.

Таким чином, Закон зобов'язує
Відповідача відповідно 4-відсоткового
нормативу створити робочі місця для
праці інвалідів та інформувати про це
центри зайнятості місцеві органи
соціального захисту населення та
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів, а органи працевлаштування -
підібрати робоче місце і
працевлаштувати інваліда.

Згідно ч.ч.1, 4 ст.20 Закону підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду адміністративно-господарські
санкції, сума яких визначається в
розмірі середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві,
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, фізичної особи,
яка використовує найману працю, за
кожне робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Відповідно приписів ст.218
Господарського кодексу України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Так, за 2013 рік Відповідач мав
забезпечити в 2013 році працевлаштування
1 інваліда.

У поданому ним Позивачу звіті про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів за 2013 рік не зазначено
середньооблікової кількості штатних
працівників, яким відповідно чинного
законодавства встановлено
інвалідність.

Водночас, під час судового
розгляду судом першої інстанції
встановлено, що бухгалтером
підприємства у вказаному звіті
допущено помилку, а саме: не
відображено у звіті про зайнятість та
працевлаштування інвалідів працюючу
оператором зв»язку особу-інваліда
ОСОБА_2

Вказана обставина підтверджується
матеріалами справи, а саме: довідкою
Управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м.Києва від
27.03.2013 року №2425 (а.с.24), згідно якої
ОСОБА_2 отримує пенсію по інвалідності;
копією трудової книжки ОСОБА_2 (а.с.26),
штатним розписом (а.с.25),
розрахунково-платіжними відомостями
за квітень-грудень 2013 року, табелями
обліку робочого часу за
квітень-грудень 2013 року (а.с.27-53).

Зазначене свідчить про відсутність в
діях Відповідача складу
правопорушення у сфері господарювання.

Колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції про те,
що Відповідачем виконано встановлений
положеннями ч.1 ст.19 Закону норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів та забезпечено
працевлаштування 1 інваліда.

Положеннями чинного законодавства не
передбачено застосування
адміністративно-господарських санкцій
за помилки, допущенні при складанні
звіту про зайнятість і
працевлаштування інвалідів (форма 10-ПІ)
та не встановлено порядку подання
уточнюючого чи нового звіту про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів у разі допущення помилки при
його офрмленні.

З огляду на вказане, судом першої
інстанції обґрунтовано відмовлено в
задоволенні заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку, що судом першої
інстанції при розгляді справи допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які передбачені
ст.ст. 201, 202 КАС України.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлено
обставини справи, судове рішення
постановлено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається, а тому апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС
України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Київського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 11 серпня 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України в
порядку та строки, передбачені ст. 212
КАС України.

Головуючий суддя
Твердохліб В.А.

Судді
Троян Н.М.

Костюк Л.О.

.

Головуючий суддя
Твердохліб В.А.

Судді:
Троян Н.М.

Костюк Л.О.