Справа № 815/1725/14
Суддя: Федусик А. Г.
Дата ухвалення: 2014-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/1725/14

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції:
Єфіменко К. С. Судова колегія Одеського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Федусик А.Г.,

суддів - Шевчук О.А. та Зуєвої Л.Є.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Відділу державної виконавчої
служби Котовського міськрайонного
управління юстиції Одеської області на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 28 березня
2014 року по справі за адміністративним
позовом Управління Пенсійного фонду
України в Красноокнянському районі
Одеської області до Відділу державної
виконавчої служби Котовського
міськрайонного управління юстиції
Одеської області про визнання дій
протиправними, скасування постанови та
зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2014 року Управління
Пенсійного фонду України в
Красноокнянському районі Одеської
області (далі УПФУ) звернулось до суду з
адміністративним позовом до Відділу
державної виконавчої служби
Котовського міськрайонного управління
юстиції Одеської області (далі ВДВС)
про визнання дій щодо відмові у
відкритті виконавчого провадження
протиправними, скасування постанови
про відмову у відкритті виконавчого
провадження від 20 лютого 2014 року ВП
№42265141 та зобов'язання відкрити
виконавче провадження.

В обґрунтування позовних вимог УПФУ
зазначалось, що відмова в відкритті
виконавчого провадження в зв'язку із
наявністю інших передбачених законом
обставин, що виключають здійснення
виконавчого провадження порушують
його законні права та інтереси, не
відповідають чинному законодавству,
зокрема, Закону України "Про виконавче
провадження".

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 28 березня
2014 року позов задоволено частково. Суд
визнав протиправними дії ВДВС щодо
відмові у відкритті виконавчого
провадження за заявою позивача від 19
лютого 2014 року та визнав протиправною і
скасував постанову ВДВС від 20 лютого 2014
року ВП №42265141 про відмову у відкритті
виконавчого провадження. В задоволенні
решти позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду, ВДВС
подав апеляційну скаргу, в якій
зазначається, що вказана постанова
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши суддю - доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
27 червня 2012 року за вихідним №621/08 УПФУ
направило до ВДВС на примусове
виконання вимогу про сплату боргу
Ф№102У від 26 червня 2012 року. Пізніше, 13
серпня 2012 року до УПФУ надійшла
постанова про відкриття виконавчого
провадження ВП №33762254 від 26 липня 2012
року.

08 липня 2013 року до УПФУ надійшла з
відділу ДВС постанова від 27 червня 2013
року ВП №33762254 про повернення
виконавчого документа стягувачеві. 31
липня 2013 року за вихідним №311/08 УПФУ
направлено повторно вимогу для
примусового виконання.

20 серпня 2013 року до УПФУ надійшла
постанова про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову у
прийнятті до провадження виконавчого
документу) від 05 серпня 2013 року ВП
№39408450. В постанові зазначено, що
"Стягувачем не надано державцю іншої
додаткової інформації про виявлене у
боржника майно», що суперечить п.13
Порядку взаємодії органів державної
виконавчої служби та органів
Пенсійного фонду України,
затвердженого наказом №3593/5 від 26
грудня 2011 року. Враховуючи викладене,
керуючись п.8 ч.1 ст.26 Закону України "Про
виконавче провадження" відмовити у
прийнятті до провадження виконавчого
документу та у відкритті виконавчого
провадження з примусового виконання.

27 січня 2014 року за вих.№125/08 УПФУ
направило повторно вимогу для
примусового виконання, на яку 07 лютого
2014 року надійшла постанова про відмову
у відкритті виконавчого провадження
(відмову у прийнятті до провадження
виконавчого документа) від 30 січня 2014
року ВП №41804991.

19 лютого 2014 року за вих.№228/08 УПФУ
направило повторну вимогу для
примусового виконання з проханням, що
відповідно до ч.1 та ч.2 ст.40 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець звернувся до суду
з поданням про винесення ухвали про
розшук боржника. Пізніше, 04 березня 2014
року до УПФУ надійшла постанова про
відмову у відкритті виконавчого
провадження (відмову у прийнятті до
провадження виконавчого документа) ВП
№42265141 від 20 лютого 2014 року.

Винесення зазначеної постанови про
відмову в відкритті виконавчого
провадження, а також порушення
законних прав та інтересів позивача і
стало підставою для звернення
останнього до суду.

Вирішуючи спірне питання та частково
задовольняючи вимоги, суд першої
інстанції виходив з того, що ч.1 ст.26
Закону України "Про виконавче
провадження" визначено вичерпний
перелік підстав для відмови у
відкритті виконавчого провадження, а
серед них відсутня така, як "Спільний
наказ Міністерства юстиції України та
Пенсійного фонду України про взаємодію
органів державної виконавчої служби та
органів Пенсійного фонду України від
26.12.2011 року №3593/5".

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду та вважає їх
правильними з огляду на наступне.

Відповідно до ст.5 Закону України "Про
виконавче провадження" від 21 квітня 1999
року за №606-XIV (далі Закон №606-XIV)
державний виконавець зобов'язаний
вживати заходів примусового виконання
рішень, встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії. Державний виконавець
здійснює необхідні заходи щодо
своєчасного і повного виконання
рішення, зазначеного в документі на
примусове виконання рішення, у спосіб і
порядок, визначені виконавчим
документом.

Згідно ч.1 ст.6 Закону №606-XIV державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Положеннями ст.11 Закону №606-XIV
встановлено, що державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відмовляючи в відкритті виконавчого
провадження та приймаючи відповідну
постанову державний виконавець
виходив з положення п.8 ч.1 ст.26 Закону.
Наведеною нормою передбачено, що
державний виконавець відмовляє у
відкритті виконавчого провадження у
разі наявності інших передбачених
законом обставин, що виключають
здійснення виконавчого провадження.

З наведеного вбачається, що інші
підстави, ніж ті, що передбачені п.1-7 ч.1
ст.26 Закону, за наявності яких
виконавець може відмовити в відкритті
виконавчого провадження повинні бути
встановлені безпосередньо Законом
України. В той же час, відмовляючи в
відкритті виконавчого провадження
виконавець посилався на Порядок
взаємодії органів державної
виконавчої служби та органів
Пенсійного фонду України,
затвердженого наказом №3593/5 від 26
грудня 2011 року, який не є таким
нормативно-правовим актом в розумінні
п.8 ч.1 ст.26 Закону.

Тому, враховуючи все вищенаведене
колегія суддів приходить до висновку,
що позовні вимоги УПФУ про визнання дій
щодо відмові у відкритті виконавчого
провадження протиправними та
скасування постанови про відмову у
відкритті виконавчого провадження від
20 лютого 2014 року ВП №42265141 є
правомірними та такими, що підлягають
задоволенню.

Отже, постанова суду першої інстанції
викладена достатньо повно, висновки
обґрунтовані з посиланням на конкретні
норми Законів України та відповідають
чинному законодавству.

Також, колегія суддів не може
погодитися з посиланням апелянта на
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права, тому що всі
процесуальні норми, передбачені
адміністративним судочинством були
виконані без порушень прав кожної
сторони при розгляді справи.

За таких обставин, підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції та задоволення апеляційної
скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Відділу державної
виконавчої служби Котовського
міськрайонного управління юстиції
Одеської області - залишити без
задоволення, а постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 28
березня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності через п'ять днів після
направлення їх копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий: А.Г. Федусик Суддя:
Суддя: О.А. Шевчук Л.Є. Зуєва