Справа № 2а-7987/09/1370
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2014 року м.
Київ К/9991/11590/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Бейкер-Україна»

на постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 02 лютого
2010 року

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 15 лютого 2011
року

у справі № 2а-7987/09/1370

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бейкер-Україна»

до Державної податкової інспекції у
Яворівському районі Львівської
області

про визнання незаконним проведення
перевірки та визнання нечинним
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Бейкер-Україна»
(далі - ТОВ
«Бейкер-Україна»; позивач) звернулось
до суду з позовом до Державної
податкової інспекції у Яворівському
районі Львівської області (далі - ДПІ у
Яворівському районі Львівської
області; відповідач), в якому просило
визнати незаконним проведення
відповідачем 31 березня 2008 року
позапланової виїзної перевірки ТОВ
«Бейкер-Україна» з питання
правомірності заявлених пільг з
податку на прибуток підприємства за 2006
рік, а також визнати нечинним податкове
повідомлення-рішення № /1 від 29
травня 2008 року.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 02 лютого
2010 року, залишеною без змін
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 15 лютого 2011
року, в задоволенні адміністративного
позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеними
судовими рішеннями у справі, позивач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій, з підстав порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального права, просить скасувати
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 02 лютого 2010
року, ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 15 лютого 2011
року та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позов.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що податковим
органом проведено позапланову
документальну виїзну перевірку ТОВ
«Бейкер-Україна» з питання
правомірності заявлених пільг з
податку на прибуток підприємства за
2006 рік, за результатами якої
складено акт № 33-033/314/32296618 від 31 березня
2008 року.

На підставі зазначеного акту
перевірки та за результатами
адміністративного оскарження,
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення
№ /1 від 29 травня 2008 року, яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 209 495,00 грн. (136 302,00 грн. - основний
платіж, 73 193,00 грн. - штрафні (фінансові)
санкції).

Перевіркою встановлено порушення
товариством пункту 3.1 статті 3 Закону
України від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 334/94-ВР) у зв'язку з
неправомірним застосуванням
пільгового режиму, передбаченого
статтею 9 Закону України від 15 січня 1999
року № 402-XIV «Про спеціальну економічну
зону «Яворів» (далі - Закон № 402-XIV), якою
визначалось звільнення від сплати
податку на прибуток
підприємств-суб'єктів спеціальної
економічної зони (далі - СЕЗ) «Яворів»,
що отримали прибуток від реалізації
інвестиційних проектів.

Відмовляючи в задоволенні
адміністративного позову повністю,
суди попередніх інстанцій виходили з
наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
11 Закону України від 04 грудня
1990 року № 509-XII «Про державну податкову
службу в Україні» (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин;
далі - Закон № 509-XII) органи державної
податкової служби у випадках, в межах
компетенції та у порядку, встановлених
законами України, мають право
здійснювати планові та позапланові
виїзні перевірки своєчасності,
достовірності, повноти нарахування і
сплати податків та зборів (обов'язкових
платежів), додержання валютного
законодавства фізичними особами, які
мають статус суб'єктів підприємницької
діяльності чи не мають такого статусу,
на яких згідно із законами України
покладено обов'язок утримувати та/або
сплачувати податки і збори (обов'язкові
платежі).

Згідно з пунктом 3 частини 6 статті
11-1 Закону № 509-XII позаплановою виїзною
перевіркою вважається перевірка, яка
не передбачена в планах роботи органу
державної податкової служби і
проводиться, зокрема, у разі виявлення
недостовірності даних, що містяться у
податковій декларації, поданій
платником податків, якщо платник
податків не надасть пояснення та їх
документальні підтвердження на
обов'язковий письмовий запит органу
державної податкової служби протягом
десяти робочих днів з дня отримання
запиту.

Відповідно до статті 11-2 Закону № 509-XII
посадові особи податкового органу
вправі приступити до проведення як
планових так і позапланових перевірок,
за умови надання суб'єкту
господарської діяльності під розписку
направлення на перевірку та копії
наказу керівника податкового органу
про проведення позапланової перевірки.
Ненадання зазначених документів
суб'єкту господарської діяльності є
підставою для недопущення
перевіряючих до проведення перевірки.

Варто зазначити, що відповідно до
правової позиції Верховного Суду
України, висловленій в постанові від 24
грудня 2010 року у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Foods and Goods L.T.D.» до
Державної податкової інспекції у
Калінінському районі м. Донецька, третя
особа - Державна податкова
адміністрація в Донецькій області, про
скасування рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій, платник
податків, який вважає порушеним
порядок та підстави призначення
податкової перевірки щодо нього, має
захищати свої права шляхом недопуску
посадових осіб контролюючого органу до
такої перевірки.

Тобто згідно з правовою позицією
Верховного Суду України саме на етапі
допуску до перевірки платник податків
може поставити питання про
необґрунтованість її призначення та
проведення, реалізувавши своє право на
захист від безпідставного та
необґрунтованого здійснення
податкового контролю щодо себе.

Водночас допуск до перевірки нівелює
правові наслідки процедурних порушень,
допущених контролюючим органом при її
призначенні.

Отже, позови платників податків,
спрямовані на оскарження дій або
бездіяльності контролюючих органів
щодо призначення та/або проведення
перевірок можуть бути задоволені лише
в тому разі, якщо до моменту винесення
судового рішення не відбулось допуску
посадових осіб контролюючого органу до
спірної перевірки.

В іншому разі в задоволенні
відповідних позовних вимог має бути
відмовлено, оскільки правові наслідки
оскаржуваних дій за таких обставин є
вичерпаними, а відтак задоволення
позову не може призвести до
відновлення порушених прав платника
податків.

В розглядуваній ситуації судами
з'ясовано, що посадових осіб ДПІ у
Яворівському районі Львівської
області до проведення перевірки
допущено, що свідчить про фактичну
згоду на її проведення, а відтак
предметом розгляду в суді має бути лише
суть виявлених під час проведення
органом державної податкової служби
перевірки порушень.

Пунктом 3.1 статті 3 Закону № 334/94-ВР
передбачено, що об'єктом оподаткування
є прибуток, який визначається шляхом
зменшення суми скоригованого валового
доходу звітного періоду, визначеного
згідно з пунктом 4.3 цього Закону на:
суму валових витрат платника податку,
визначених статтею 5 цього Закону; суму
амортизаційних відрахувань,
нарахованих згідно із статтями 8 і 9
цього Закону.

На дату реєстрації позивача як суб'єкта
СЕЗ «Яворів» статтею 2 Закону
№ 402-XIV встановлювався особливий
пільговий режим оподаткування для
суб'єктів СЕЗ «Яворів».

Зокрема, згідно з частиною 8 статті 9
Закону № 402-XIV звільняється на п'ять
років від оподаткування прибуток
суб'єктів СЕЗ «Яворів», отриманий на
території СЕЗ «Яворів» від реалізації
інвестиційних проектів, затверджених
Яворівською районною державною
адміністрацією.

Пунктом 23 Прикінцевих положень Закону
України від 25 березня 2005 року
№ 2505-IV «Про внесення змін до Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2005 рік» та деяких інших законодавчих
актів України» (далі - Закон № 2505-IV),
який набрав чинності 31 березня 2005 року,
до Закону № 402-XIV внесені зміни, якими
виключено статті 2 та 9.

Відповідно до частин 1, 3 статті 1 Закону
України від 25 червня 1991 року
№ 1251-XII «Про систему оподаткування» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) встановлення і
скасування податків і зборів
(обов'язкових платежів) до бюджетів та
до державних цільових фондів, а також
пільг їх платникам здійснюються
Верховною Радою України, Верховною
Радою Автономної Республіки Крим і
сільськими, селищними, міськими радами
відповідно до цього Закону, інших
законів України про оподаткування.

Ставки, механізм справляння податків і
зборів (обов'язкових платежів), за
винятком особливих видів мита та збору
у вигляді цільової надбавки до діючого
тарифу на електричну та теплову
енергію, збору у вигляді цільової
надбавки до затвердженого тарифу на
природний газ для споживачів усіх форм
власності, і пільги щодо оподаткування
не можуть встановлюватися або
змінюватися іншими законами України,
крім законів про оподаткування.

В той же час, чинним на час виникнення
спірних правовідносин законодавством
не встановлено критеріїв, за якими той
чи інший закон може бути визначений як
закон про оподаткування. В свою чергу,
Закон № 2505-IV включає норми, які
регулюють питання, що охоплюються
сферою оподаткування.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 92
Конституції України виключно законами
України встановлюються, зокрема,
система оподаткування, податки і збори.

При цьому Конституція України не
передбачає пріоритетності
застосування того чи іншого закону, в
тому числі залежно від предмета
правового регулювання. Відсутній також
закон, який би регулював питання
подолання колізії норм законів, що
мають однакову юридичну силу.

В частині 3 Рішення Конституційного
Суду України від 03 жовтня 1997 року №
4-зп викладено думку про те, що
конкретна сфера суспільних відносин не
може бути водночас врегульована
однопредметними нормативними актами
однакової сили, які за змістом
суперечать один одному. Звичайною є
практика, коли наступний у часі акт
містить пряме застереження щодо
повного або часткового скасування
попереднього. Загальновизнаним є й те,
що з прийняттям нового акта, якщо інше
не передбачено самим цим актом,
автоматично скасовується
однопредметний акт, який діяв у часі
раніше.

З огляду на викладене, судові інстанції
дійшли цілком обґрунтованого висновку
про те, що з моменту виключення норм
Закону № 402-XIV, якими встановлювались
пільги в оподаткуванні суб'єктів
господарювання, зареєстрованих в межах
СЕЗ «Яворів», позивач був зобов'язаний
сплачувати податок на прибуток на
загальних умовах, визначених Законом №
334/94-ВР.

За наведених обставин, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 02
лютого 2010 року та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 15 лютого 2011
року такими, що прийняті з правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, а тому суд
касаційної інстанції не знаходить
підстав, які могли б призвести до їх
зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Бейкер-Україна» відхилити, а
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 02 лютого
2010 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 15 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, встановленими главою 3
розділу IV Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Острович С.Е.

Федоров М.О.