Справа № 193/1334/14-а(2а/193/24/14)
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"09" жовтня 2014 р. справа №
193/1334/14-а(2а/193/24/14)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Малиш Н.І.

суддів: Щербака А.А.
Баранник Н.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Софіївської районної державної
адміністрації на постанову
Софіївського районного суду
Дніпропетровської області від 15.07.2014 р.
у справі № 193/1334/14-а(2а/193/24/14) за позовом
ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Софіївської районної державної
адміністрації про визнання
неправомірних дій та стягнення
недоотриманої суми одноразової
допомоги на оздоровлення за 2014 рік,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовною заявою, в якій просив
визнати неправомірною відмову
відповідача в перерахунку щорічної
одноразової допомоги на оздоровлення,
передбаченої ст. 48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та
стягнути з відповідача недоотриману
суму одноразової грошової допомоги на
оздоровлення за 2014 рік на користь
позивача, в розмірі 5970 грн.

Постановою Софіївського районного
суду Дніпропетровської області від
15.07.2014 р. адміністративний позов
задоволено: визнано неправомірними дії
відповідача щодо відмови ОСОБА_1 в
перерахунку, у виплаті щорічної
одноразової допомоги на оздоровлення
за 2014 рік відповідно до ст. 48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
стягнуто з відповідача на користь
позивача недоотриману суму
одноразової грошової допомоги на
оздоровлення за 2014 рік в розмірі 5970 грн.

Не погодившись з зазначеною постановою
відповідач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просив скасувати
постанову суду першої інстанції та
закрити провадження по справі.

Не погодившись з апеляційною скаргою
позивач подав заперечення на
апеляційну скаргу, в якій просив
постанову суду залишити без змін
доповнивши словами: «Державному
Казначейству України стягнути з
Управління праці та соціального
захисту населення Софіївської
районної державної адміністрації суму
на оздоровлення за 2014 рік у розмірі 5970
грн. та перерахувати на рахунок
Дніпропетровської обласної клінічної
лікарні ім..Мечникова».

Дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин справи, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має статус
особи, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1 категорії,
інвалідом 2 групи, що

підтверджується посвідченнями серії
НОМЕР_1 та довідкою серії МСЕ - ДНА -01 №
395754 (а.с. 5,6).

Відповідно до статті ч. 4 ст. 48 Закону
України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
№ 796-ХІІ щорічна допомога на
оздоровлення особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи
І-ї категорії виплачується у розмірі 4
мінімальних заробітних плат. При цьому,
розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати (абзац 7
частини 4 статті 48 Закону № 796-ХІІ).

Зі змісту ст. 1 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р.
№ 796-ХІІ, не вбачається будь-яких
обмежень щодо можливостей
застосування розміру мінімальної
заробітної плати з метою реалізації
норми статті 48 Закону № 796-ХІІ.

Враховуючи, що положення ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
на час виплати позивачу щорічної
допомоги на оздоровлення були чинними,
то за висновками колегії суддів при
розрахунку позивачу суми щорічної
допомоги на оздоровлення необхідно
керуватися положеннями Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а не
положеннями Закону України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік» та
Постанови Кабінету Міністрів України
від 12.07.2005 р. № 562 «Про щорічну допомогу
на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» .

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що відповідач по
справі повинен був виплатити позивачу
щорічну допомогу на оздоровлення за
зазначений період, виходячи із суми
мінімальної заробітної плати на момент
виплати.

Статтею 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік»
надано право Кабінету Міністрів
України у 2014 році встановлювати розмір
соціальних виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними програмами.

В 2014 році нормативні акти Кабінету
Міністрів України з приводу
встановлення розмірів виплат
одноразової допомоги на оздоровлення
особам, визначеним ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» не
приймалося.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що у 2014 році нарахування
одноразової допомоги на оздоровлення
також повинно здійснюватися
відповідно до ст. 48 Закону «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Застосування відповідачем положень
постанови Кабінету Міністрів України
від 12 липня 2005 року № 562 при нарахуванні
одноразової допомоги на оздоровлення
суперечить положенням Закону та не
може бути віднесено до реалізації
права визначеного ст. 71 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2014
рік».

Колегія суддів вважає, що положення
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2014 рік» щодо надання права
Кабінету Міністрів України
встановлювати розмір соціальних
виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань не можуть бути застосовані
до визначення розміру щорічної
допомоги на оздоровлення особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, оскільки він вже
встановлений ст. 48 зазначеного Законом,
тому норма Закону в будь-якому випадку
має вищу юридичну силу ніж постанова КМ
України.

В 2014 році змін та доповнень до ст. 48
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
не вносилося. Тому ст. 48 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" діє в
редакції, яка була чинна до внесення
змін Законом України "Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України", та передбачає виплату
щорічної допомоги на оздоровлення в
розмірі кратному мінімальній
заробітній платі.

Отже, відповідач повинен був діяти у
відповідності до вимог Закону №796 та у
2014 році сплатити позивачу належну до
виплати щорічну допомогу на
оздоровлення за 2014 рік у відповідності
до ст. 48 зазначеного Закону, а не в
розмірах, передбачених Постановою КМУ
від 12 липня 2005 року № 562.

Частиною 5 ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
встановлено, що щорічна допомога на
оздоровлення виплачується громадянам
за місцем їх проживання органами
соціального захисту громадян.

Крім того, відповідно до Постанови
Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 р.
№ 936 «Порядок використання коштів
державного бюджету для виконання
програм, пов'язаних із соціальним
захистом громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
визначено, що виплата таких
компенсацій та допомоги провадиться
управліннями праці та соціального
захисту населення за місцем реєстрації
громадян та центрами по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат (п. 4
Порядку). Таким чином, доводи апелянта
щодо неналежного відповідача є
безпідставними.

Доводи відповідача про відсутність
кошторисних призначень для реалізації
ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» не можуть бути підставою
для невиконання вимог зазначеного
Закону.

Згідно відомості Управління праці та
соціального захисту населення
Софіївської районної державної
адміністрації на виплату позивачу
разова грошова допомога становила: у 2014
році - 120 грн. При виплаті щорічної
допомоги на оздоровлення відповідач
керувався постановою Кабінету
Міністрів України від 12 липня 2005 року №
562 "Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

За вищенаведених обставин, суд першої
інстанції дійшов до правильного
висновку щодо встановлення обставин
справи і правильно застосував до
спірних правовідносин сторін норми
матеріального права. Постанова суду
належним чином мотивована і за своїм
змістом та формою відповідає вимогам
закону, тому вимоги апеляційної скарги
відповідача - задоволенню не
підлягають.

Керуючись ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС
України суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління
праці та соціального захисту населення
Софіївської районної державної
адміністрації - залишити без
задоволення.

Постанову Софіївського
районного суду Дніпропетровської
області від 15.07.2014 р. у справі №
193/1334/14-а(2а/193/24/14)- без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту проголошення. Відповідно до ст.
254 КАС України може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку і строки, визначені ст. 212 КАС
України.

Головуючий:
Н.І. Малиш

Суддя:
А.А. Щербак

Суддя:
Н.П. Баранник