Справа № 2а-7289/09/1770
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/53982/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого: Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Дубровицької міжрайонної державної
податкової інспекції Рівненської
області

на постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 21 квітня 2010
року

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 26 липня 2011
року

у справі № 2а-7289/09/1770

за позовом суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1

до Дубровицької міжрайонної державної
податкової інспекції Рівненської
області

про визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Суб'єкт підприємницької діяльності -
фізична особа ОСОБА_1 (далі - позивач)
звернувся до суду з позовом до
Дубровицької міжрайонної державної
податкової інспекції Рівненської
області (далі - відповідач) про визнання
нечинним податкового
повідомлення-рішення № 000041751/0 від 02
квітня 2009 року.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 21 квітня 2010
року позов задоволено повністю.
Визнано нечинним податкове
повідомлення-рішення Дубровицької
МДПІ Рівненської області № 000041751/0 від 02
квітня 2009 року. Присуджено на користь
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1 із державного
бюджету судовий збір у розмірі 3,40 грн.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 26 липня 2011
року постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 21 квітня 2010
року залишено без змін.

В касаційній скарзі Дубровицька МДПІ
Рівненської області, посилаючись на
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від 21
квітня 2010 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 26 липня 2011 року і ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити повністю.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів, враховуючи межі
касаційної скарги, дійшла висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

Дубровицька МДПІ Рівненської області
провела планову документальну
перевірку своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та сплати
податків, зборів (обов'язкових
платежів) суб'єктом підприємницької
діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 за
результатами якої був складений акт
172-17/НОМЕР_1 від 20 березня 2009 року.

За висновками акта перевірки,
позивачем були порушені вимоги статей
13, 14 Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян»,
пункту 7.1 статті 7 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб», в
результаті чого позивачу донараховано
податкове зобов'язання по податку з
доходів фізичних осіб на загальну суму
8076,08 грн., у тому числі: за 2007 рік - 4377,12
грн., за 2008 рік - 3698,96 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано,
що оскільки суб'єктом підприємницької
діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 не
було подано заяву про доповнення у
свідоцтвах платника єдиного податку на
2007 та 2008 роки такого виду діяльності як
оптова торгівля, то доходи від такого
виду діяльності, незазначеного у
свідоцтвах про сплату єдиного податку,
підлягають оподаткуванню податком з
доходів фізичних осіб на загальних
підставах.

02 квітня 2009 року Дубровицька МДПІ
Рівненської області на підставі
вказаного акта перевірки прийняла
податкове повідомлення-рішення №
000041751/0, яким згідно з підпунктом «б»
підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» визначила ОСОБА_1 суму
податкового зобов'язання за платежем:
податок з доходів фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності у
розмірі 8076,08 грн. за основним платежем.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що суб'єкт малого
підприємництва, який є платником
єдиного податку, має право займатися
будь-якими видами діяльності за
винятком тих, що не можуть
здійснюватись із використанням
спрощеної системи оподаткування в силу
прямої законодавчої заборони, з
урахуванням того, що позивач у
будь-якому разі сплачує максимальну
ставку єдиного податку.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
з огляду на наступне.

Відповідно до абзаців 1-3 частини 2 Указу
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) суб'єкти малого
підприємництва - фізичні особи мають
право самостійно обрати спосіб
оподаткування доходів за єдиним
податком шляхом отримання свідоцтва
про сплату єдиного податку. Ставка
єдиного податку для суб'єктів малого
підприємництва - фізичних осіб
встановлюється місцевими радами за
місцем їх державної реєстрації залежно
від виду діяльності і не може становити
менше 20 гривень та більше 200 гривень на
місяць. У разі коли фізична особа -
суб'єкт малого підприємництва здійснює
кілька видів підприємницької
діяльності, для яких установлено різні
ставки єдиного податку, нею
придбавається одне свідоцтво і
сплачується єдиний податок, що не
перевищує встановленої максимальної
ставки.

Згідно з пунктом 3 Порядку видачі
Свідоцтва про сплату єдиного податку,
затвердженого наказом ДПА України від
29 жовтня 1999 року № 599 (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин), якщо платник єдиного
податку здійснює кілька видів
підприємницької діяльності, для яких
установлено різні ставки єдиного
податку, то ним придбавається одне
Свідоцтво і сплачується єдиний податок
за більшою ставкою за цими видами
діяльності, встановленою місцевою
радою за місцем його державної
реєстрації як суб'єкта підприємницької
діяльності незалежно від того,
здійснює він підприємницьку
діяльність на всій території України
чи лише за місцем державної реєстрації.

Таким чином, норми Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) та Порядку
видачі Свідоцтва про сплату єдиного
податку, затвердженого наказом ДПА
України від 29 жовтня 1999 року № 599 (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), передбачають
сплату лише єдиного податку у межах від
20,00 грн. до 200,00 грн., в тому числі і у
випадку здійснення діяльності, яка не
вказана у свідоцтві.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про
неправомірність оспорюваного
податкового повідомлення-рішення.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга Дубровицької МДПІ Рівненської
області підлягає залишенню без
задоволення, а постанова Рівненського
окружного адміністративного суду від 21
квітня 2010 року та ухвала Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 26 липня 2011 року підлягають
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Дубровицької
міжрайонної державної податкової
інспекції Рівненської області
залишити без задоволення, а постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від 21 квітня 2010
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 26 липня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна