Справа № 377/785/14-а
Суддя: Теремецька Н. Ф.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

іменем України

Справа №377/785/14-а

Провадження №2-а/377/75/14

07 жовтня 2014 року Славутицький
міський суд Київської області в
складі головуючої - судді Теремецької
Н.Ф.,

при секретарі Прядко Н.М.,

з участю:

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Петросяна
А.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м. Славутичі
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України у м. Славутичі Київської
області про визнання протиправною
бездіяльності управління Пенсійного
фонду України у м. Славутичі Київської
області щодо перерахунку і виплати
пенсії,-

УСТАНОВИВ:

13 травня 2010 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом в порядку
цивільного судочинства до управління
Пенсійного фонду України в м. Славутичі
Київської області про перерахунок
державної та додаткової пенсії
відповідно до статей 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» ,
стягнення недоплаченої пенсії у сумі
168495,77 гривень та 17000 гривень витрат на
правову допомогу.

Рішенням Славутицького міського суду
Київської області від 04 серпня 2010 року
позов задоволено частково: зобов'язано
управління Пенсійного фонду України в
м. Славутичі Київської області
здійснити перерахунок пенсії з лютого
2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по
04.08.2010 року відповідно до статей 50, 54
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», виходячи з мінімального
розміру пенсії за віком відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове пенсійне
страхування», з урахуванням виплачених
сум.

Постановою Апеляційного суду
Київської області від 14 жовтня 2011 року
змінено рішення Славутицького
міського суду Київської області від 04
серпня 2010 року в частині періоду
призначення та виплати державної та
додаткової пенсій, а саме зобов'язано
управління Пенсійного фонду України в
м. Славутичі Київської області
нарахувати та виплатити ОСОБА_1
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 75% мінімальної
пенсії за віком та державну пенсію у
розмірі 8 мінімальних пенсій за віком
відповідно до статей 50, 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з
22 травня 2008 року з урахуванням вже
проведених виплат.

Ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 26
червня 2014 року рішення Славутицького
міського суду Київської області від 4
серпня 2010 року та постанову
Апеляційного суду Київської області
від 14 жовтня 2011 року
скасовано, а справу за позовом ОСОБА_1
до управління Пенсійного фонду
України у м. Славутичі Київської
області направлено на новий
судовий розгляд.

Ухвалою судді Славутицького
міського суду Київської області від 14
липня 2014 року вищевказаний позов було
прийнято до розгляду.

У вересні 2014 року до
початку розгляду справи по суті
позивач позовні вимоги уточнив та
просив: визнати протиправною
бездіяльність управління Пенсійного
фонду України в м. Славутичі Київської
області щодо здійснення перерахунку і
виплати пенсії, належної йому
відповідно до статей 50,54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», за період
з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року включно, а
також з 22.05.2008 року; зобов'язати УПФУ в м.
Славутичі Київської області
нарахувати і виплатити йому
передбачену статтями 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
державну пенсію у розмірі 8 мінімальних
пенсій за віком та щомісячну додаткову
пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком,
визначеної згідно ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», за
період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року
включно, а також з 22.05.2008 року з
урахуванням фактично отриманих сум;
зобов'язати УПФУ в м. Славутичі
Київської області нарахувати і
виплачувати передбачену статтями 50,54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» державну пенсію у розмірі 8
мінімальних пенсій за віком та
щомісячну додаткову пенсію за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 %
мінімальної пенсії за віком,
визначеної згідно з ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»;
стягнути з УПФУ в м. Славутичі
Київської області 17000 гривень у якості
компенсації витрат, пов'язаних з
наданням йому правової допомоги щодо
захисту порушених законних прав.

Ухвалою суду від 7 жовтня
2014 року, яка не набрала законної сили,
позовну заяву в частині визнання
протиправною бездіяльності
управління Пенсійного фонду України в
м. Славутичі Київської області щодо
здійснення перерахунку і виплати
пенсії, належної позивачеві
відповідно до статей 50,54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», за період
з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року включно, а
також з 22.05.2008 року по 13.11.2009 року та
зобов'язання УПФУ в м. Славутичі
Київської області нарахувати і
виплатити йому передбачену статтями 50,
54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», державну пенсію у
розмірі 8 мінімальних пенсій за віком
та щомісячну додаткову пенсію за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 %
мінімальної пенсії за віком,
визначеної згідно ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», за
період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року
включно, а також з 22.05.2008 року по 13.11.2009
року залишено без розгляду у зв'язку з
пропуском строку звернення до
адміністративного суду.

На обґрунтування позову
ОСОБА_1 послався на те, що він є
учасником ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС. Внаслідок
захворювання, пов'язаного з виконанням
робіт із ліквідації наслідків аварії,
його визнано інвалідом II групи та
віднесено до 1 категорії постраждалих
від Чорнобильської катастрофи, однак
розміри призначеної і виплачуваної
йому управлінням ПФУ в м.Славутичі
Київської області пенсії по
інвалідності, додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, не
відповідають розмірам, установленим
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Відповідач подав заперечення на позов,
в яких просив відмовити у задоволенні
позову, посилаючись на правомірне
застосування ним постанов Кабінету
Міністрів України при нарахуванні
позивачеві пенсії по інвалідності,
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю.

В судовому засіданні позивач
підтримав позовні вимоги та просив
задовольнити, пославшись на порушення
відповідачем вимог Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» при
обчисленні розміру пенсії по
інвалідності, додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю.

Представник відповідача просив
відмовити у задоволенні позову,
пославшись на безпідставність
позовних вимог.

Вислухавши пояснення сторін,
перевіривши наявні докази та оглянувши
матеріали пенсійної справи позивача,
суд вважає за необхідне
адміністративний позов задовольнити
частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно
посвідчення серії НОМЕР_1, виданого
07.04.1994 року Київоблдержадміністрацією,
та вкладкою до нього, ОСОБА_1 є
громадянином, який постраждав
внаслідок Чорнобильської катастрофи
(категорії 1) та учасником ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС(а.с. 2).

Згідно довідки серія КИО-1 № 099006,
витягу із акту огляду МСЕК від 22.04.1999
року ОСОБА_1, позивачеві у справі,
встановлена друга група інвалідності
з 01.04.1999 року довічно, захворювання
пов'язане з роботами ЛНА на ЧАЕС(а.с.11).

Як вбачається з матеріалів пенсійної
справи № 102009, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
проживає за адресою: АДРЕСА_1, - позивач
у справі, перебуває на обліку в
управлінні Пенсійного фонду України в
м. Славутичі Київської області, -
відповідача у справі, як одержувач
пенсії по інвалідності з 23.03.1994 року.
Пенсія йому призначена відповідно до
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», як інваліду другої групи,
захворювання якого пов'язане з
ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.
З часу призначення пенсії позивачеві
виплачується додаткова пенсія за
шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі,
яка віднесена до категорії 1, інваліду
ІІ групи в розмірах, визначених
постановами КМУ.

Вирішуючи публічно-правовий спір
відповідно до встановлених обставин
справи та відповідних їм
правовідносин, суд виходить з
наступного.

Згідно ч. 1 ст. 8 Конституції України в
Україні визнається і діє принцип
верховенства права.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конституції
України правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством.

Згідно ч. 2 цієї статті органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язати діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом верховенства права,
відповідно до якого зокрема людина, її
права та свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 49 Закону України від
28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»(далі Закон № 796-XII) пенсії
особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді:

а) державної пенсії;

б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію;

Особам, які віднесені до категорії 1,
державні пенсії призначаються
відповідно до ст. 54 Закону № 796-XII, це
пенсія по інвалідності та пенсія у
зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно ч.4 ст.54 Закону № 796-XII у її
базовій редакції, чинність якої була
відновлена з 22 травня 2008 року у зв'язку
з визнанням рішенням Конституційного
Суду України від 22 травня 2008 року №
10-рп/2008 неконституційними положень
Закону України від 28 грудня 2007 року №
107-VI «Про Державний бюджет України на 2008
рік та внесення змін до деяких
законодавчих актів України», якими ст.
54 Закону № 796-XII була викладена в іншій
редакції, в усіх випадках розміри
пенсій для інвалідів, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими,
зокрема, по II групі інвалідності - 8
мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ст. 50 Закону № 796-XII
у її базовій редакції, чинність якої
була відновлена з 22 травня 2008 року у
зв'язку з визнанням рішенням
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року № 10-рп/2008
неконституційними положень Закону
України від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
внесення змін до деяких законодавчих
актів України», якими ст. 50 Закону №
796-XII була викладена в іншій редакції,
особам, віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
зокрема, інвалідам II групи - 75 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Згідно частини першої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсії за віком встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Розмір прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, встановлювався
законами України про Державний бюджет
України на відповідний рік.

Проте, з матеріалів пенсійної
справи позивача встановлено, що з 13
листопада 2009 року йому вплачувалась
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі, передбаченому
постановою КМУ «Про підвищення рівня
пенсійного забезпечення громадян»
№ 654 від 16.07.2008 року.

За загальними засадами
пріоритету законів над підзаконними
актами при визначенні позивачу
державної пенсії, додаткової пенсії,
за шкоду заподіяну здоров'ю, з 13
листопада 2009 року застосуванню
підлягали статті 50, 54 Закону № 796-ХІІ, а
не положення постанови КМУ «Про
підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян» № 654 від 16.07.2008
року, які істотно звужують обсяг
встановлених законом прав. При
здійсненні розрахунку пенсії по
інвалідності та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, згідно з
вимогами зазначених норм Закону №
796-ХІІ та з врахуванням положень
частини першої статті 28 Закону України
від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», які визначають
мінімальний розмір пенсій за віком,
застосуванню підлягав розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, установлений
у відповідних законах України про
Державний бюджет України на
відповідний рік.

Пунктом 7 частини 1 Закону
України № 3491- V1 від 14.06.2011 року «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет на 2011 рік»
установлено, що у 2011 році норми і
положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону
України ««Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», статей
14, 22, 37 та частини третьої статті 43
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік».

Рішенням Конституційного Суду
України № 20-рп/2011 від 26.12.2011 року
положення Закону України № 3491- V1 від
14.06.2011 року «Про внесення змін до Закону
України «Про Державний бюджет на 2011
рік» визнані такими, що відповідають
Конституції України.

На реалізацію зазначеного
положення Закону України № 3491- V1 від
14.06.2011 року «Про внесення змін до Закону
України «Про Державний бюджет на 2011
рік» Кабінетом Міністрів України
прийнято постанову № 745 від 06.07.2011 року
«Про встановлення деяких розмірів
виплат, що фінансуються за рахунок
коштів Державного бюджету», якою
визначено розміри виплат,
передбачених статтями 39,50,51,52,54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
статті 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» з 23.07. 2011 року по
31.12.2011 року, зокрема, особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, і належать до категорії 1
та є інвалідами ІІ групи щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, відповідно до Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
виплачується у розмірі 20 відсотків
до прожиткового мінімуму,
встановленого законом для осіб, які
втратили працездатність; учасникам
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у
1986 році, інвалідам ІІ групи, щодо яких
встановлено причинний зв'язок
інвалідності з Чорнобильською
катастрофою, розміри пенсій для
інвалідів, не можуть бути нижче 1090
гривень.

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2012 рік» установлено, що в 2012 році
норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31,
37, 39, 48, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2012
рік.

Такі ж положення зазначені і в п.4
Прикінцевих Положень Закону України
«Про Державний бюджет України на 2013
рік».

Пунктом 6-7 Прикінцевих Положень
Закону України «Про Державний бюджет
на 2014 рік» передбачено, що, зокрема,
норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31,
37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету
Пенсійного фонду України та бюджетів
інших фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
2014 рік.

Із аналізу наведених норм випливає, що
визначення порядку та розмірів пенсії
по інвалідності, додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, зазначеним
категоріям громадян з 23 липня 2011 року
делеговано Кабінету Міністрів України.

Під час вирішення питання, яка з
однопредметних законодавчих норм
ієрархії, що не визнані
неконституційними в установленому
порядку, підлягає застосуванню, то
підлягає застосуванню та норма закону,
що прийнята пізніше. У розглядуваному
випадку пізніше прийняті норми Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2012 рік» та Закону України «Про
Державний бюджет України на 2013 рік»,
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2014 рік».

23 листопада 2011 року Кабінетом
Міністрів України прийнято постанову
№ 1210 «Про підвищення рівня соціального
захисту громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
якою затверджено Порядок обчислення
пенсій, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи з 1 січня 2012
року.

Рішенням Конституційного Суду
України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012
дано тлумачення, що нормативно-правові
акти Кабінету Міністрів України під
час вирішення справ про соціальний
захист підлягають застосуванню тоді,
коли вони видані у межах його
компетенції‚ на основі і на виконання
Бюджетного кодексу України, закону про
Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України.

Відповідно до п/п1 п.11 постанови
КМУ від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про
підвищення рівня соціального захисту
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
мінімальний розмір пенсії становить
для учасників ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, зокрема, II групи інвалідності - 160
відсотків прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність;

Як зазначено у п/п 1 п. 13 даної
постанови щомісячна додаткова пенсія
за шкоду, заподіяну здоров'ю,
відповідно до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
виплачується у таких розмірах до
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, зокрема,
особам, що належать до категорії 1 з
числа учасників ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, зокрема, інвалідам II групи - 40
відсотків прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність;

Відповідно до ст. 12 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2012 рік» прожитковий мінімум на одну
особу в розрахунку на місяць, зокрема,
для осіб, які втратили працездатність:
з 1 січня - 822 гривні, з 1 квітня - 838
гривень, з 1 липня - 844 гривні, з 1 жовтня -
856 гривень, з 1 грудня - 884 гривні.

Статтею 7 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2013 рік» встановлено
прожитковий мінімум на одну особу з
розрахунку на місяць, зокрема, для
осіб, які втратили працездатність: з 1
січня - 894 гривні, з 1 грудня - 949 гривень.

Статтею 7 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2014 рік» встановлено
прожитковий мінімум на одну особу з
розрахунку на місяць, зокрема, для
осіб, які втратили працездатність: 949
гривень.

Як вбачається з матеріалів
пенсійної справи, позивачеві з 23 липня
2011 року призначена додаткова пенсія за
шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі,
передбаченому постановою КМУ № 745 від
06.07.2011 року «Про встановлення деяких
розмірів виплат, що фінансуються за
рахунок коштів Державного бюджету», з
1 січня 2012 року призначена пенсія по
інвалідності та додаткова пенсія за
шкоду, заподіяну здоров'ю відповідно до
постанови КМУ від 23 листопада 2011 року
№ 1210 «Про підвищення рівня соціального
захисту громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За таких обставин, виходячи із
положень Закону України «Про Державний
бюджет України на 2011 рік», Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2012 рік», Закону України «Про
Державний бюджет України на 2013 рік»,
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2014 рік», Рішення
Конституційного Суду України від 25
січня 2012 року № 3-рп/2012, суд приходить до
висновку, що підстав для визнання дій
управління Пенсійного фонду України в
м. Славутичі Київської області по
нарахуванню пенсії по інвалідності
позивачеві, додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах,
визначених постановою КМУ № 745 від
06.07.2011 року «Про встановлення деяких
розмірів виплат, що фінансуються за
рахунок коштів Державного бюджету» та
постанови КМУ № 1210 «Про підвищення
рівня соціального захисту громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
починаючи з 23 липня 2011 року немає.

За таких обставин, необхідно
визнати неправомірними дії управління
Пенсійного фонду України в м. Славутичі
Київської області щодо нарахування та
виплати ОСОБА_1 пенсії по інвалідності
у розмірі, що не відповідає ч.4 ст.54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-ХІІ,
додаткової пенсії за шкоду, заподіяної
здоров'ю, як особі, яка віднесена до
категорії 1 та є інвалідом ІІ групи, у
розмірі, що не відповідає ст.50 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 28.02.1991 року № 796-ХІІ, з 13 листопада
2009 року по 23 липня 2011 року та
зобов'язати відповідача зробити
відповідний перерахунок пенсії,
виходячи із розмірів, встановлених
статтями 50, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», та
виплатити пенсію у перерахованому
розмірі, за період з 13 листопада 2009 року
по 23 липня 2011 року з урахуванням
фактично виплачених сум, а в іншій
частині позовних вимог позов
задоволенню не підлягає за відсутністю
правових підстав.

При вирішенні питання про судові
витрати суд враховує, що відповідно до
п. 18 ст. 5 Закону України «Про судовий
збір» органи Пенсійного фонду України
звільнені від оплати судового збору.

Вимоги позивача щодо стягнення на його
користь понесених судових витрат на
правову допомогу в сумі 17000 гривень не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Частиною 3 цієї статті передбачено, що
якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Згідно ч.1 ст. 87 КАС України судові
витрати складаються із судового збору
та витрат, пов'язаних з розглядом
справи.

Як зазначено у ч.3 цієї статті, до
витрат, пов'язаних з розглядом справи,
належать, зокрема, витрати на правову
допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України
витрати, пов'язані з оплатою допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права, які надають правову допомогу за
договором, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги, передбачених законом.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» від 20. 12.2011
року, який набрав чинності з 1 січня 2012
року, розмір компенсації витрат на
правову допомогу, зокрема, у цивільних
справах, в яких така компенсація
виплачується стороні, на користь якої
ухвалено судове рішення, іншою
стороною, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза
судовим засіданням та під час
ознайомлення з матеріалами справи в
суді, що визначається у відповідному
судовому рішенні.

Згідно Постанови КМУ № 590 від 27.04.2006
року «Про граничні розміри
компенсації витрат, пов'язаних з
розглядом цивільних та
адміністративних справ, і порядок їх
компенсації за рахунок держави в
редакції, діючій до набрання чинності
Закону України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах», компенсація витрат,
пов'язаних з правовою допомогою
стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення і яка не є суб'єктом
владних повноважень, якщо компенсація
відповідно до закону сплачується за
рахунок держави, не перевищує суму, що
обчислюється виходячи з того, що особі,
яка надає правову допомогу,
виплачується 5 відсотків розміру
мінімальної заробітної плати за повний
робочий день.

На підтвердження понесених витрат на
правову допомогу в сумі 17000 гривень
позивачем надано суду квитанцію від 11
березня 2010 року на суму 500 гривень,
перерахованих ним на картковий рахунок
ОСОБА_4, та квитанцію до прибуткового
касового ордеру № 9 від 01.09.2010 року про
сплату ОСОБА_1 ФОП ОСОБА_4 16500 гривень на
підставі договору доручення від 13.03.2010
року № 98920(а.с. 85, 123).

Відповідно до договору доручення № 98920
від 09.03.2010 року, додаткової угоди до
нього № 1 від 1 вересня 2010 року,
укладених між ОСОБА_1 та громадянином
ОСОБА_4, останній зобов'язався надавати
правову допомогу по питанню
перерахунку пенсії довірителю
відповідно до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
потерпілих внаслідок Чорнобильської
катастрофи», і виплати недоплаченої
йому пенсії, а також представляти
інтереси довірителя в судах першої,
апеляційної та касаційної
інстанцій(а.с. 45-46, 177).

Як вбачається із змісту договору
доручення, додаткової угоди до нього,
ОСОБА_4, надаючи правову допомогу,
виступав як фізична особа.

З довіреності, яка знаходиться в
матеріалах справи, та видана ОСОБА_1
ОСОБА_4, видно, що ОСОБА_1 уповноважив
ОСОБА_4, як фізичну особу, бути його
представником, зокрема, в судових
органах з питань підготовки, подачі
всіх необхідних документів до суду та
ведення справи в суді (а.с. 69), хоча з
матеріалів справи встановлено та
підтверджено позивачем в судовому
засіданні, що ОСОБА_4 як представник
ОСОБА_1 в судових засіданнях не приймав
участь.

Згідно розрахунку робочого часу щодо
надання правової допомоги ОСОБА_1,
складеного ОСОБА_4, доданого позивачем
до матеріалів справи, видно, що він
витратив 42 години на надання таких
послуг ОСОБА_1: в 2010 році - складання
позовної заяви, складання апеляційної
скарги на рішення, складання заяви про
апеляційне оскарження; в 2011 році
складання заяви до апеляційного суду; в
2012 році - складання касаційної скарги,
складання заяви до ДВС про прийняття до
виконання виконавчого листа, складання
скарги до ДВС; в 2013 році складання
заяви про зміну способу виконання
рішення суду; складання апеляційної
скарги на ухвалу; в 2014 році - складання
уточнень до адмінпозову(а.с. 178).

Таким чином, з наданого розрахунку
вбачається, що за 2010 рік була надана
позивачу правова допомога, яка
полягала у складанні позовної заяви,
складанні апеляційної скарги на
рішення, складання заяви про
апеляційне оскарження, вартість якої
становила 5907,60 гривень.

При вирішенні питання про стягнення
витрат на правову допомогу на користь
позивача необхідно визначитися чи був
ОСОБА_4 адвокатом чи фахівцем у галузі
права, про що стверджує позивач.

Відповідно до виписки з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців ОСОБА_4
зареєстрований як фізична
особа-підприємець з 2002 року, основним
видом економічної діяльності є
надання інших допоміжних комерційних
послуг (а.с. 193-195).

Як вбачається з наданої копії диплому
ОСОБА_4 лише в 2013 році закінчив
Національний університет «Одеська
юридична академія» і отримав повну
вищу освіту за спеціальністю
«Правознавство» та здобув
кваліфікацію юрист.

За таких обставин, суд прийшов до
висновку, що з наданих суду документів
не вбачається, що ОСОБА_4, надаючи
правову допомогу, за яку понесено
витрати позивачем в сумі 17000 гривень,
був адвокатом чи фахівцем в галузі
права, тому підстав для стягнення цих
судових витрат немає.

На підставі викладеного,
керуючись ст. 160-163 КАС України,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною
бездіяльність управління Пенсійного
фонду України в м. Славутичі Київської
області щодо здійснення перерахунку і
виплати пенсії по інвалідності ОСОБА_1
у розмірі, що не відповідає ч.4 ст.54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-ХІІ,
додаткової пенсії за шкоду, заподіяної
здоров'ю, як особі, яка віднесена до
категорії 1 та є інвалідом ІІ групи, у
розмірі, що не відповідає ст.50 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 28.02.1991 року № 796-ХІІ, з 13 листопада
2009 року по 23 липня 2011 року.

Зобов'язати управління
Пенсійного фонду України в м. Славутичі
Київської області обчислити ОСОБА_1
пенсію по інвалідності у розмірі,
визначеному ч.4 ст.54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991
року № 796-ХІІ, не меншому за вісім
мінімальних пенсій за віком, виходячи
з розміру мінімальної пенсії за віком,
встановленої на рівні прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного ст.28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», та виплатити пенсію у
перерахованому розмірі з 13 листопада
2009 року по 23 липня 2011 року, з
урахуванням фактично виплачених сум.

Зобов'язати управління
Пенсійного фонду України в м.
Славутичі Київської області провести
перерахунок та виплату ОСОБА_1
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, як особі, яка віднесена до
категорії 1, інваліду ІІ групи, на
підставі ст.50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991
року № 796-ХІІ у розмірі 75 % мінімальної
пенсії за віком, встановленої на рівні
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з 13 листопада 2009 року по
23 липня 2011 року, з урахуванням фактично
виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Допустити негайне виконання
постанови у межах суми стягнення за
один місяць.

Апеляційна скарга на постанову
суду може бути подана до Київського
апеляційного адміністративного суду
через Славутицький міський суд
Київської області протягом десяти днів
з дня її оголошення, а в разі складення
постанови в повному обсязі, протягом
десяти днів після одержання копії
постанови.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку на апеляційне
оскарження, якщо апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи судом апеляційної інстанції.

Постанова в повному обсязі
виготовлена 12 жовтня 2014 року.

Суддя
Н. Ф.
Теремецька