Справа № 821/1919/14
Суддя: Горшков В.М.
Дата ухвалення: 2014-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2014 р.м. ХерсонСправа № 821/1919/14
Херсонський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Горшкова В.М.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Білозерського районного
центру зайнятості до ОСОБА_1 про
стягнення боргу,

встановив:

Білозерський районний центр
зайнятості (надалі - позивач) звернувся
до Херсонського окружного
адміністративного суду з позовом до
ОСОБА_1 (надалі - відповідач), у якому
просить стягнути заборгованість у
розмірі 1 421,18 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що відповідач порушив вимоги
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" та Закону України "Про
зайнятість населення", а саме ОСОБА_1 на
дату реєстрації у Білозерському
районному центрі зайнятості як
безробітний був зареєстрований в
якості суб'єкта підприємницької
діяльності з 23.11.2000 року по 25.01.2014 року,
про що свідчать дані державного
реєстратора від 12.02.2014 року.

Відповідач проти позову заперечував
вказавши у своєму запереченні те, що
дійсно у 2000 році був зареєстрований у
якості суб'єкта підприємницької
діяльності, однак, у жовтні 2002 року
відповідачем було загублено свідоцтво
про державну реєстрацію, про що було
повідомлено ДПІ у м. Херсоні. Також,
відповідачем у цей період було подано
необхідні документи до управління
юстиції Комсомольського району м.
Херсона про закриття ОСОБА_1 як
приватного підприємця за спрощеною
системою оподаткування. Тому, з 2002 року
по даний час підприємницьку діяльність
не здійснює та рішенням Херсонського
окружного адміністративного суду від
02.03.2010 року по справі № 2а-3195/09/2170 було
припинено підприємницьку діяльність
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, в
якому також зазначено, що з 01.10.2002 року
відповідач не надає бухгалтерську
звітність та податкові декларації до
державної податкової інспекції у м.
Херсоні. Зазначив, що у період
перебування на обліку у центрі
зайнятості у статусі безробітного та
отримання допомоги по безробіттю
заробітку або іншого доходу не мав,
підприємницькою діяльністю не
займався. Просив суд врахувати, що його
сім'я являється малозабезпеченою.

Сторони надали клопотання про розгляд
справи в порядку письмового
провадження.

Дослідивши матеріали справи суд
встановив наступні обставини.

28.06.2005 року та 12.03.2008 року відповідач
звертався до Білозерського районного
центру зайнятості за допомогою у
працевлаштуванні.

Згідно п. 1 ст. 28 Закону України "Про
зайнятість населення" відповідачу
надавався статус безробітного, та була
призначена допомога по безробіттю.

ОСОБА_1 було перераховано допомогу по
безробіттю: за період з 28 червня 2005 року
по 07 липня 2006 року на суму 807,10 грн.; за
період з 12 травня 2008 року по 13 червня 2008
на суму 614,08 грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
актом перевірки (звірки) достовірності
даних, які є підставою для надання
особі статусу безробітного та
обґрунтованості виплати їй
матеріального забезпечення відповідно
до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" від 09.12.2013 року за № 68
встановлено, що під час реєстрації
ОСОБА_1 зафіксований факт незаконного
перебування в центрі зайнятості в 2005 -
2006 рр. та 2008 році, а саме був
зареєстрований як приватний
підприємець з 23.11.2000 року по теперішній
час одночасно перебуваючи на обліку в
РЦЗ, чим порушив вимоги Закону України
"Про зайнятість населення".

Як зазначає позивач, що ОСОБА_1 на дату
реєстрації у Білозерському районному
центрі зайнятості був зареєстрований в
якості суб'єкта підприємницької
діяльності з 23 листопада 2000 року по 25
січня 2014 року. Тому ОСОБА_1 у період
перебування на обліку у Білозерському
районному центрі зайнятості як
безробітний відносився до категорії
зайнятого населення і не підлягав у
реєстрації у якості безробітного.

Суд застосовує законодавство, яке
діяло на момент виникнення спірних
правовідносин.

Правові, економічні та організаційні
засади реалізації державної політики у
сфері зайнятості населення, гарантії
держави щодо захисту прав громадян на
працю та реалізації їхніх прав на
соціальний захист від безробіття,
визначені Законом України "Про
зайнятість населення".

Законом України "Про зайнятість
населення" встановлено, що для
реалізації державної політики
зайнятості населення, професійної
орієнтації, підготовки і
перепідготовки, працевлаштування та
соціальної підтримки тимчасово не
працюючих громадян у порядку, що
визначається Кабінетом Міністрів
України, створюється державна служба
зайнятості, діяльність якої
здійснюється під керівництвом
Міністерства праці та соціальної
політики України, місцевих державних
адміністрацій та органів місцевого
самоврядування. Державна служба
зайнятості складається з: Державного
центру зайнятості Міністерства праці
та соціальної політики України, центру
зайнятості Автономної Республіки Крим,
обласних, Київського та
Севастопольського міських, районних,
міськрайонних, міських і районних у
містах центрів зайнятості, центрів
організації професійного навчання
незайнятого населення і центрів
професійної орієнтації населення,
інспекцій по контролю за додержанням
законодавства про зайнятість
населення.

Відповідно до частини першої статті 8
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" Фонд загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття (далі -
Фонд) створюється для управління
страхуванням на випадок безробіття,
провадження збору та акумуляції
страхових внесків, контролю за
використанням коштів, виплати
забезпечення та надання соціальних
послуг, здійснення інших функцій
згідно із цим Законом і статутом Фонду.

Згідно зі статтею 12 зазначеного Закону
виконавча дирекція Фонду є виконавчим
органом правління Фонду, який
забезпечує виконання рішень правління.
Функції виконавчої дирекції Фонду
покладаються на органи державної
служби зайнятості. Директор Державного
центру зайнятості центрального органу
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики та його заступники
є відповідно керівником та
заступниками виконавчої дирекції
Фонду. Функції робочих органів
виконавчої дирекції Фонду
покладаються на центр зайнятості
Автономної Республіки Крим, обласні,
Київський і Севастопольський міські,
районні, міськрайонні, міські та
районні у містах центри зайнятості.
Виконавча дирекція Фонду та її робочі
органи контролюють правильність
витрат за страхуванням на випадок
безробіття, проводять розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплати матеріального забезпечення в
порядку, встановленому центральними
органами виконавчої влади у сфері
праці та соціальної політики,
державної податкової політики,
Пенсійним фондом України за
погодженням з правлінням Фонду.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про зайнятість населення" безробітний
- особа віком від 15 до 70 років, яка через
відсутність роботи не має заробітку
або інших передбачених законодавством
доходів як джерела існування, готова та
здатна приступити до роботи.

Також статтею 1 вказаного Закону
визначено, що зайнятість - це не
заборонена законодавством діяльність
осіб, пов'язана із задоволенням їх
особистих та суспільних потреб з метою
одержання доходу (заробітної плати) у
грошовій або іншій формі, а також
діяльність членів однієї сім'ї, які
здійснюють господарську діяльність
або працюють у суб'єктів
господарювання, заснованих на їх
власності, у тому числі безоплатно.

З аналізу наведених норм вбачається, що
необхідною умовою визнання особи
безробітною є відсутність заробітку
або інших доходів у працездатної особи.

Згідно зі статтею 9 Закону України "Про
зайнятість населення" кожен має право
на соціальний захист у разі настання
безробіття, що реалізується шляхом: 1)
участі в загальнообов'язковому
державному соціальному страхуванні на
випадок безробіття, яке передбачає
матеріальне забезпечення на випадок
безробіття; 2) надання безоплатних
соціальних послуг, зокрема,
інформаційно-консультаційних та
профорієнтаційних, професійної
підготовки, перепідготовки, підвищення
кваліфікації з урахуванням попиту на
ринку праці, сприяння у
працевлаштуванні, зокрема, шляхом
фінансової підтримки самозайнятості
та реалізації підприємницької
ініціативи відповідно до
законодавства; 3) надання особливих
гарантій працівникам, які втратили
роботу у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці; 4)
надання додаткової гарантії
зайнятості окремим категоріям
населення, які не здатні на рівних
умовах конкурувати на ринку праці.

Статтею 22 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" передбачено, що право на
допомогу по безробіттю залежно від
страхового стажу мають застраховані
особи, визнані в установленому порядку
безробітними, страховий стаж яких
протягом 12 місяців, що передували
реєстрації особи як безробітної,
становить не менше ніж шість місяців за
даними Державного реєстру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Частинами другою, третьою статті 36
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" встановлено, що
застраховані особи, зареєстровані в
установленому порядку як безробітні,
зобов'язані своєчасно подавати
відомості про обставини, що впливають
на умови виплати їм забезпечення та
надання соціальних послуг. У разі
виїзду особи, зареєстрованої в
установленому порядку як безробітна,
за межі України з метою
працевлаштування чи здійснення іншої
діяльності, спрямованої на отримання
прибутку, така особа зобов'язана
повідомити про це державну службу
зайнятості.

Сума виплаченого забезпечення та
вартості наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Відповідно до підпункту 8 пункту 1
статті 31 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" виплати допомоги по
безробіттю припиняється у разі
призначення виплати на підставі
документів, що містять неправдиві
відомості.

Згідно з абзацом 14 підпункту 1 пункту 20
Порядку реєстрації, перереєстрації та
ведення обліку громадян, які шукають
роботу, і безробітних, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 14 грудня 2007 року № 219, громадяни,
зареєстровані як такі, що шукають
роботу, та безробітні, знімаються з
обліку у зв'язку з виявленням факту
подання недостовірних даних, що мало
місце під час одержання допомоги по
безробіттю, або неповідомлення про
виїзд на межі України з метою
працевлаштування чи провадження іншої
діяльності, спрямованої на отримання
прибутку.

Отже, основною метою державної
політики у сфері соціального захисту
безробітних є саме надання допомоги у
працевлаштуванні з виплатою
соціального забезпечення на час
безробіття особі, яка у встановлених
законом випадках набула статусу
безробітного та не має заробітку або
іншого доходу. При цьому, застрахована
особа може бути позбавлена статусу
безробітного та з неї може бути
стягнуто суму виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг лише у разі, якщо ця
особа умисно не виконувала свої
обов'язки або зловживала своїми
правами.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 23.11.2000 року
був зареєстрований державним
реєстратором Виконавчого комітету
Херсонської міської ради в якості
фізичної особи-підприємця, про що було
зроблено запис в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців №0035399.

Проте, у 2003 році відповідач звернувся
до реєстраційної служби
Комсомольського районного управління
юстиції у м. Херсоні з відповідними
документами про закриття ОСОБА_1 як
приватного підприємця.

Даний факт підтверджується довідкою
відділу державної реєстрації
Виконавчого комітету Херсонської
міської ради від 18.02.2005 року за № 14360, в
якій зазначено, що ОСОБА_1 згідно з
даними реєстру СПД - фізичних осіб не
зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності. Вказана
довідка була видана для Білозерського
районного відділу соціального захисту
населення.

У ході судового розгляду справи судом
також встановлено, що 02.03.2010 року
постановою Херсонського окружного
адміністративного суду по справі №
2а-3195/09/2170 було припинено
підприємницьку діяльність суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1.

Даним рішенням встановлено, що ОСОБА_1 з
01.10.2002 року не подавав до Державної
податкової інспекції звітність та не
здійснював господарської діяльності.

Відповідно до частини першої статті 72
КАС України обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 у
період перебування на обліку у центрі
зайнятості як безробітний не мав права
здійснювати та фактично не здійснював
підприємницьку діяльність та не
отримував будь-яких доходів від
підприємницької діяльності.

Таким чином, відповідачем не було
подано до Білозерського районного
центру зайнятості недостовірних даних
та документів, на підставі яких
прийнято рішення про надання йому
статусу безробітного. Він не зловживав
своїми правами та належним чином
виконував обов'язки як застрахована
особа, що перебуває на обліку у центрі
зайнятості.

Суд також додатково зазначає, що
несвоєчасне внесення відповідних
даних до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб
підприємців про припинення
підприємницької діяльності фізичної
особи - підприємця не свідчить про те,
що ОСОБА_1 здійснював підприємницьку
діяльність та отримував дохід від неї.

Також суд бере до уваги, що сім'я ОСОБА_1,
являється малозабезпеченою сім'єю.

Отже, відповідач ніяким чином не
допустив умисного невиконання своїх
обов'язків, передбачених Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття", та не зловживав
ним. Відтак, в задоволені позову
необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 12, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

постановив:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити у повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення. В разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Суддя

Горшков В.М.

кат. 10.2.3