Справа № 2а-6464/11
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2014-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 2а-6464/11
інстанції: Яровенко Н.О.
Суддя-доповідач: Федотов І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

29 вересня 2014 року
м. Київ

Судова колегія Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого-судді - Федотова І.В.,

суддів - Ісаєнко Ю.А. та Оксененка О.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційні скарги ОСОБА_2,
управління Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі м. Києва на
постанову Дніпровського районного
суду м. Києва від 09 грудня 2011 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі м. Києва про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до
суду з позовом до управління
Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі м. Києва (далі -
відповідач, УПФУ в Дніпровському
районі м. Києва) про визнання
протиправними дій відповідача в
частині відмови у перерахунку та
виплаті ОСОБА_2 пенсії у розмірах,
передбачених ст.ст.50,54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та
зобов'язання УПФУ в Дніпровському
районі м. Києва здійснити нарахування
та виплату йому пенсії у розмірах,
передбачених ст.ст.50,54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з 22.01.1997
року.

Постановою Дніпровського районного
суду м. Києва від 09 грудня 2011 року
адміністративний позов задоволено
частково, а саме: визнано протиправними
дії відповідача щодо призначення та
виплати позивачу пенсій у розмірах
нижчих, ніж ті, що передбачені ст.ст.50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та зобов'язано УПФУ в
Дніпровському районі м. Києва
здійснити перерахунок та виплату
ОСОБА_2 додаткової пенсії у розмірі 75%
та основної пенсії у розмірі восьми
мінімальних пенсій за віком у
відповідності зі ст.ст.50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
з 21.03.2011 року по 22.07.2011 року.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, позивач та відповідач подали
апеляційні скарги.

Позивач у своїй апеляційній скарзі
просить апеляційну інстанцію
скасувати незаконну, на його думку,
постанову суду першої інстанції та
ухвалити нову про задоволення позовних
вимог у повному обсязі.

Відповідач у своїй апеляційній скарзі
просить апеляційну інстанцію
скасувати незаконну, на його думку,
постанову суду першої інстанції та
ухвалити нову про відмову в
задоволенні позову в повному обсязі.

У своїх апеляційних скаргах апелянти
посилаються на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційні скарги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Згідно з п.1 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанова суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до матеріалів справи,
позивач належить до І категорії осіб,
які постраждали внаслідок аварії на
ЧАЕС, є інвалідом 2 групи та перебуває
на обліку УПФУ в Дніпровському районі
м. Києва.

Згідно зі ст.50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (далі -
Закон №796-ХІІ) особам, віднесеним до
категорії 1, призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, зокрема інвалідам 2 групи - у
розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком.

У ч. 4 ст. 54 цього Закону визначено, що
державна пенсія особам, віднесеним до
категорії 1, та у зв'язку із втратою
годувальника, в усіх випадках розміри
пенсій для інвалідів 2 групи, щодо яких
установлено зв'язок із Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими 8
мінімальних пенсій за віком.

Положення ст.ст.50, 54 Закону №796-ХІІ
містять пряму вказівку, що під час
визначення розміру таких пенсій за
основу їх обчислення як розрахункова
величина береться мінімальна пенсія за
віком.

Розмір мінімальної пенсії за
віком визначений ст.28 Законом України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», згідно якого
мінімальна пенсія за віком дорівнює
прожитковому мінімуму, встановленому
для осіб, що втратили працездатність, а
розмір мінімальної заробітної плати
для осіб щорічно встановлюється
Законом України «Про державний бюджет
України» на відповідний рік.

Всупереч ст.ст.50, 54 вказаного
Закону належні позивачу виплати
здійснювались в розмірі встановленому
постановою Кабінету Міністрів України
«Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян» від 28.05.2008
року №530.

Проте, з огляду на загальні засади
пріоритетності законів над
підзаконними актами, Закон України має
вищу юридичну силу в порівняні з
постановою Кабінету Міністрів України,
а тому колегія суддів вважає, що
відповідач неправомірно здійснював
належні позивачу виплати в меншому
розмірі ніж це встановлено ст.ст.50, 54
Закону №796-ХІІ.

Разом з тим, колегія суддів звертає
увагу на те, що 14.06.2011 року Верховною
Радою України прийнято Закон України
«Про внесення змін до Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» №3491-VI, відповідно до п.7 ч.1 якого
Прикінцеві положення Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» доповнено п.4, яким встановлено, що
у 2011 році норми і положення, зокрема
ст.50 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» застосовуються в порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На реалізацію наведеної норми 06.07.2011
року Кабінетом Міністрів України була
прийнята постанова «Про встановлення
деяких розмірів виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету» №745 (набрала
законної сили з 23.07.2011 року), якою
регламентовані розміри пенсійних
виплат, зокрема й передбачених у
ст.ст.50, 54 Закону №796-ХІІ.

Таким чином, з 23.07.2011 року при
нарахуванні належних позивачу виплат
застосуванню підлягає постанова
Кабінету Міністрів України «Про
встановлення деяких розмірів виплат,
що фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету» від 06.07.2011 року №745,
а тому суд першої інстанції мав
зазначити кінцевий строк - 22.07.2011 року,
по який позивачу належить здійснювати
виплати в розмірах встановлених
ст.ст.50, 54 Закону №796-ХІІ, оскільки
постанова суду ухвалена після набуття
чинності вказаної постанови Кабінету
Міністрів України.

Доводи апеляційних скарг
спростовуються обставинами,
встановленими судом першої інстанції,
наявними в матеріалах справи доказами
та нормами права, зазначеними в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції та приходить до
висновку про те, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому судова колегія залишає його без
змін.

Керуючись ст. ст. 197, 198, 200, 205, 206 КАС
України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, управління
Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі м. Києва залишити
без задоволення, а постанову
Дніпровського районного суду м. Києва
від 09 грудня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена в порядку та
строки, встановлені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Федотов І.В.

Судді:
Ісаєнко Ю.А.

Оксененко О.М.