Справа № 820/9425/13-а
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2014 року.
м. Київ К/800/21361/14

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя-доповідач Кочан В.М.,
судді Винокуров К.С. , Пасічник С.С. ,
розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 17.03.2014р. у
справі за позовом ОСОБА_2 до Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Харківській області ,
Харківського міського управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Харківській
області про визнання незаконним та
скасування наказу, поновлення на
службі, стягнення грошового
забезпечення за час вимушеного
прогулу, стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2007 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Харківській області , Харківського
міського управління Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Харківській області з
вимогами про визнання незаконним та
скасування наказу №104 від 17.07.2007р. про
звільнення з органів внутрішніх справ
за п. 64 п.п. "ж" (за власним бажанням);
поновлення на посаді
оперуповноваженого відділення карного
розшуку Фрунзенського районного
відділу Головного управління
Міністерства Внутрішніх справ України
в Харківській області; стягнення з
відповідача середньомісячного
грошового забезпечення за час
вимушеного прогулу з 2007 року по
березень 2011 року у розмірі 58327,72 грн.;
коштів за вимушене придбання форменого
одягу в розмірі 731 грн., грошові кошти,
які він не отримав за три роки
використаних ним відпусток в розмірі
2714 грн.; зобов'язання Головного
управління Міністерства Внутрішніх
справ України в Харківській області
зарахувати час вимушеного прогулу в
стаж роботи в органах внутрішніх справ.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 09.12.2013р.
позов задоволено частково. Визнано
незаконним та скасовано наказ
Головного управління Міністерства
Внутрішніх справ в Харківській області
№ 104 о/с від 17.07.2007р. про звільнення
позивача з органів внутрішніх справ за
пп. "ж" п. 64 Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
ОВС України. Поновлено позивача на
посаді оперуповноваженого ВКР
Фрунзенського РВ ГУМВС України з
17.07.2007р. Стягнено з Харківського
міського управління Головного
управління Міністерства Внутрішніх
справ України в Харківській області на
користь позивача грошове забезпечення
за період вимушеного прогулу у розмірі
31 117,36 грн.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 17.03.2014р.
апеляційну скаргу Харківського
міського управління Головного
управління Міністерства Внутрішніх
справ України в Харківській області
задоволено. Постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
09.12.2013р. скасовано в частині стягнення з
Харківського міського управління
Головного управління Міністерства
Внутрішніх справ України в Харківській
області на користь позивача грошового
забезпечення за період вимушеного
прогулу у розмірі 20 121,98 грн. В цій
частині прийнято нову постанову, якою в
задоволенні позову відмовлено. В іншій
частині постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
09.12.2013р. залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд виходив з
того, що при поновленні на роботі
(посаді) слід виплатити особі рядового
і начальницького складу середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
допущені судом апеляційної інстанції,
просить постанову апеляційного суду
скасувати і залишити без змін рішення
суду першої інстанції. Вказує на те, що
апеляційним судом невірно застосовано
чинне законодавство щодо проходження
публічної служби, неповно з'ясовано
обставини справи, що мають значення для
вирішення спору по суті та не враховано
час звернення до суду та його заяв про
збільшення позовних вимог.

З'ясувавши обставини справи в межах,
передбачених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів приходить до
висновку про відхилення касаційної
скарги з урахуванням наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_2 проходив службу
в органах внутрішніх справ з 19.04.2006р. на
посаді оперуповноваженого ВКР
Фрунзенського РВ ГУМВС України в
Харківській області.

Рапортом без зазначення дати подання
та завізованим резолюцією начальника
Фрунзенського РВ ГУМВС України в
Харківській області від 13.06.2007p. позивач
звернувся на ім'я заступника
начальника ГУМВС України в Харківській
області з проханням звільнити його з
органів внутрішніх справ України за
власним бажанням.

Відповідно до атестаційного листа від
12-13 липня 2007 року позивач був визнаний
таким, що відповідає займаній посаді та
підлягає звільненню з органів
внутрішніх справ України за власним
бажанням.

Наказом відповідача № 104 о/с від 17.07.2007р.
згідно з Положенням про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України
звільнено в запас Збройних сил (за
власним бажанням) молодшого лейтенанта
міліції ОСОБА_2, оперуповноваженого ВКР
Фрунзенського РВ ГУМВС України з 17.07.
2007р.

Листами Головного управління
Міністерства Внутрішніх справ України
в Харківській області № 7/3501 від
17.07.2007р., № 7/3572 від 20.07. 2007р,, № 7/3595 від
23.07.2007р., позивача повідомлено про його
звільнення з органів внутрішніх справ.

Листом Головного управління
Міністерства Внутрішніх справ України
в Харківській області України в
Харківській області № 7/С-833 о/с від
07.08.2007р. позивача повідомлено про
неможливість позитивно розглянути
його рапорт від 17.07.2007р. з проханням
вважати раніше поданий рапорт на
звільнення з органів внутрішніх справ
недійсним, оскільки цей рапорт
надійшов до УРП ГУМВС України в
Харківській області поштою 18.07.2007р.,
тобто, після звільнення позивача зі
служби в органах внутрішніх справ.

Згідно з повідомленням про вручення
поштового рекомендованого
відправлення лист, відправлений
17.07.2007р. позивачем, отримано Головним
управління Міністерства Внутрішніх
справ України в Харківській області
18.07.2007р.

Задовольняючи позовні вимоги суди
першої та апеляційної інстанцій
виходили з приписів Положення особи
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ,
затвердженого постановою Кабміну від
29.07.1991р. №114, наказу МВС України № 1489 від
05.12.2003р., наказу МВС України від 31.12.2007р.
№499.

Відповідно до п. 10 зазначеного
Положення особи рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ користуються всіма
соціально-економічними, політичними та
особистими правами і свободами,
виконують усі обов'язки громадян,
передбачені Конституцією УРСР та
іншими законодавчими актами, а їх
права, обов'язки і відповідальність, що
випливають з умов служби, визначаються
законодавством, присягою, статутами
органів внутрішніх справ і цим
Положенням.

Підпунктом "ж" п. 64 Положення
передбачено, що особи середнього,
старшого і вищого начальницького
складу звільняються зі служби в запас
(з постановкою на військовий облік) за
власним бажанням - при наявності
поважних причин, що перешкоджають
виконанню службових обов'язків.

Згідно зі п. 68 Положення, особи рядового
і начальницького складу, які виявили
бажання звільнитися зі служби за
особистим проханням, попереджають
прямого начальника органу внутрішніх
справ про прийняте ними рішення не
пізніш як за три місяці до дня
звільнення, про що подають рапорт за
командою.

Відповідно до п. 24 Положення, у разі
незаконного звільнення або
переведення на іншу роботу особи
рядового, начальницького складу
органів внутрішніх справ підлягають
поновленню на попередній роботі
(посаді). У разі поновлення на роботі
(посаді) орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно вирішує питання про
виплату особі рядового і
начальницького складу середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання нижче оплачуваної роботи,
але не більш як за один рік.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду апеляційної інстанції
про те, що період вимушеного прогулу
слід рахувати з 17.07.2007р. по 17.07.2008р. а
суму середнього заробітку за час
вимушеного прогулу із розрахунку 253
календарних днів.

Доводи касаційної скарги висновків
суду апеляційної інстанцій не
спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 220-1 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Суд апеляційної інстанції повно і
всебічно встановив обставини справи,
надав їм належну юридичну оцінку,
правильно застосував норми
матеріального і процесуального права,
тому відсутні підстави для скасування
або зміни прийнятого ним рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 17.03.2014р.
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає, крім випадків, встановлених
статтями 235-237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя-доповідач
Кочан В.М.

судді

Винокуров К.С.

Пасічник С.С.