Справа № 826/3577/14
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/3577/14 (2 тома)
інстанції: Маруліна Л.О.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

30 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Василенка Я.М.,

суддів
Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі
Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
28.05.2014 у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України Гуляєва Олексія
Олександровича, треті особи - Державна
реєстраційна служба України, Головне
управління юстиції у м. Києві, приватне
акціонерне товариство «Ерде Банк» про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду
першої інстанції з позовом, в якому
просили: визнати протиправними дії
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Гуляєва
Олексія Олександровича щодо державної
реєстрації права власності на об'єкт
нерухомості - трикімнатну квартиру
житловою площею 46,50 кв. м., загальною
площею 92,70 кв. м., яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1 - за ПАТ «Ерде Банк»;
скасувати рішення державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України Гуляєва Олексія
Олександровича про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень від
27.05.2013, індексний номер № 2602892, про
реєстрацію права власності на об'єкт
нерухомості - трикімнатну квартиру
житловою площею 46,50 кв.м, загальною
площею 92,70 кв.м, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1 - за ПАТ «Ерде Банк»;
зобов'язати державного реєстратора
прав на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Гуляєва
Олексія Олександровича скасувати в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно запис про державну
реєстрацію права власності на об'єкт
нерухомості - трикімнатну квартиру
житловою площею 46,50 кв.м., загальною
площею 92,70 кв.м., яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1 - за ПАТ «Ерде Банк»;
зобов'язати державного реєстратора
прав на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Гуляєва
Олексія Олександровича відновити в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно запис про державну
реєстрацію права власності на об'єкт
нерухомості - трикімнатну квартиру
житловою площею 46,50 кв.м, загальною
площею 92,70 кв.м, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1 - за ПАТ «Ерде Банк».

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
28.05.2014 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним вище
судовим рішенням позивачі звернулися
із апеляційною скаргою, в якій просять
скасувати оскаржувану постанову, як
таку, що постановлена із порушенням
норм матеріального і процесуального
права, та ухвалити нову постанову, якою
позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового процесу, які
з'явились у судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
12.09.2011 між публічним акціонерним
товариством «ЕРДЕ БАНК» та ОСОБА_3
укладено кредитний договір № К-197/11,
згідно умов якого банк зобов'язався
надати позичальнику грошові кошти
(кредит) на споживчі цілі у сумі 46 000
(сорок шість тисяч) доларів США. Згідно
п.1.5 даного кредитного договору, в
якості забезпечення виконання
позичальником своїх зобов'язань щодо
погашення кредиту, сплати процентів,
комісій тощо, виступатиме іпотека.

12.09.2011 між публічним акціонерним
товариством «ЕРДЕ БАНК», як
іпотекодержателем, та ОСОБА_2, як
іпотекодавцем, укладено іпотечний
договір, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу та
зареєстрований в реєстрі за № 2762,
згідно умов якого позивач 1 виступав
майновим поручителем за позивачем 2
щодо її зобов'язань за кредитним
договором №К-197/11 від 12.09.2011.

Згідно п. 2.1 вказаного іпотечного
договору іпотекодавець з метою
забезпечення належного виконання
зобов'язання, що випливає з кредитного
договору № К-197/11, передає
іпотекодержателю в іпотеку нерухоме
майно - трикімнатну квартиру житловою
площею 46,50 кв.м., загальною площею 92,70
кв.м., яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1, яка належить іпотекодавцю на
праві власності.

12.09.2011 між публічним акціонерним
товариством «ЕРДЕ БАНК», як
іпотекодержетелем, та позивачем 1, як
іпотекодавцем, також було укладено
договір про задоволення вимог
іпотекодержателя, який посвідчено
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу та
зареєстрованого в реєстрі за № 2764, за
змістом якого звернення стягнення на
предмет іпотеки може бути здійснено
шляхом переходу права власності до
іпотекодержателя.

13.05.2013 ПАТ «Ерде Банк» звернулось до
реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві із заявою
про проведення державної реєстрації
прав та їх обтяжень (щодо права
власності) на квартиру за адресою:
АДРЕСА_1.

27.05.2013 державним реєстратором прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Гуляєвим
О.О. прийнято рішення № 2602892 «Про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень», яким проведено державну
реєстрацію права власності на квартиру
за адресою: АДРЕСА_1 за ПАТ «Ерде Банк».

Відповідно до витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності №4748589,
право власності на квартиру за адресою:
АДРЕСА_1 за ПАТ «ЕРДЕ БАНК»
зареєстровано на підставі кредитного
договору від 12.09.2013 та іпотечного
договору від 12.09.2013.

Суд першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що державний реєстратор
прав на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Гуляєв
О.О. при державній реєстрації права
власності на об'єкт нерухомості -
трикімнатну квартиру житловою площею
46,50 кв.м., загальною площею 92,70 кв. м., яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1 - за ПАТ
«Ерде Банк» діяв в межах норм чинного
законодавства та наданих йому
повноважень, а тому позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Апелянти у своїй скарзі зазначають, що
реєстрація переходу прав на нерухоме
майно є такою, що суперечить вимогам
Закону України «Про іпотеку», Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» та Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 р.
№ 703.

Колегія суддів погоджується з рішенням
суду першої інстанції та вважає доводи
апелянтів безпідставними, враховуючи
наступне.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обтяження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.
Державна реєстрація прав на
нерухомість є публічною, здійснюється
відповідним органом, який зобов'язаний
надавати інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом. Відмова у
державній реєстрації права на
нерухомість, ухилення від реєстрації,
відмова від надання інформації про
реєстрацію можуть бути оскаржені до
суду. Порядок проведення державної
реєстрації прав на нерухомість та
підстави відмови в ній встановлюються
законом.

Державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно - це офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно. Державний
реєстр речових прав на нерухоме майно -
єдина державна інформаційна система,
що містить відомості про права на
нерухоме майно, їх обтяження, а також
про об'єкти та суб'єктів цих прав (ст. 2
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень»).

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
державний реєстр прав містить
відомості про зареєстровані права і
обтяження, суб'єктів прав, об'єкти
нерухомого майна, документи, на
підставі яких проведено державну
реєстрацію прав. Невід'ємною складовою
частиною Державного реєстру прав є
база даних про реєстрацію заяв і
запитів та реєстраційні справи.

Статтею 15 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» визначено
порядок проведення державної
реєстрації прав та їх обтяжень. Так,
державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:
1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2)
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3)
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; 4) внесення записів до
Державного реєстру прав; 5) видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Перелік документів для здійснення
державної реєстрації прав
визначається Кабінетом Міністрів
України у Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державній реєстрації підлягають
виключно заявлені права та їх
обтяження за умови їх відповідності
законодавству і поданим документам.

Порядок державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, а також
порядок надання інформації з
Державного реєстру прав встановлює
Кабінет Міністрів України.

Частиною 3 ст. 16 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
передбачено, що разом із заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень у паперовій формі подаються
оригінали документів, необхідних для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень, їх копії, засвідчені в
установленому порядку.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 цього Закону
державна реєстрація прав проводиться
на підставі договорів, укладених у
порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 12 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 №
703, під час розгляду заяви про державну
реєстрацію і документів, що додаються
до неї, державний реєстратор
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та
зареєстрованими речовими правами на
нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема
щодо: 1) обов'язкового дотримання
письмової форми правочину та його
нотаріального посвідчення (у
встановлених законом випадках); 2)
повноважень заявника; 3) відомостей про
нерухоме майно, речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, наявних
у Державному реєстрі прав та поданих
документах; 4) наявності обтяжень прав
на нерухоме майно, зареєстрованих
відповідно до закону; 5) наявності факту
виконання умов правочину, з якими закон
та/або договір (угода) пов'язує
можливість проведення державної
реєстрації виникнення, переходу,
припинення прав на нерухоме майно або
обтяження таких прав.

У державній реєстрації права може бути
відмовлено в разі, якщо подані
документи не відповідають вимогам,
установленим цим Законом та іншими
нормативно-правовими актами, або не
дають змоги установити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують (п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень»).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень»
документи, що встановлюють виникнення,
перехід, припинення прав на нерухоме
майно та їх обтяжень і подаються для
державної реєстрації прав, повинні
відповідати вимогам, встановленим цим
Законом та іншими нормативно-правовими
актами.

Згідно з ч. 2 статті 9 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень»
державний реєстратор, зокрема:

- встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та вже
зареєстрованими правами на нерухоме
майно та їх обтяженнями, зокрема:
відповідність обов'язкового
дотримання письмової форми правочину
та його нотаріального посвідчення (у
випадках, встановлених законом);
відповідність повноважень особи, яка
подає документи на державну реєстрацію
прав та їх обтяжень; відповідність
відомостей про нерухоме майно, наявних
у Державному реєстрі прав та поданих
документах; наявність обтяжень прав на
нерухоме майно, зареєстрованих
відповідно до вимог цього Закону;
наявність факту виконання умов
правочину, з якими закон та/або договір
(угода) пов'язує можливість проведення
державної реєстрації виникнення,
переходу, припинення прав на нерухоме
майно або обтяження таких прав;

- у разі потреби вимагає подання
передбачених законодавством
додаткових документів, необхідних для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень;

- під час проведення державної
реєстрації прав, які виникли та
зареєстровані в установленому порядку
до 1 січня 2013 року, запитує від органів
виконавчої влади, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ
та організацій, які відповідно до
чинного на момент реєстрації
законодавства проводили таку
реєстрацію, інформацію (довідки, копії
документів тощо), необхідну для
реєстрації прав та їх обтяжень, якщо
такі документи не були подані
заявником або якщо документи, подані
заявником, не містять передбачених цим
Законом відомостей про правонабувача
або про нерухоме майно. Органи
виконавчої влади, органи місцевого
самоврядування, підприємства, установи
та організації, до яких надійшов запит,
зобов'язані безоплатно в установленому
законодавством порядку протягом трьох
робочих днів надати державному
реєстратору відповідну інформацію,
зокрема щодо зареєстрованих речових
прав на нерухоме майно, у тому числі
земельні ділянки.

Відповідно до статті 33 Закону України
«Про іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону. Звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотеко держателя.

Статтею 35 Закону України «Про іпотеку»
встановлено, що у разі порушення
основного зобов'язання та/або умов
іпотечного договору іпотекодержатель
надсилає іпотекодавцю та боржнику,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмову вимогу про усунення
порушення. В цьому документі
зазначається стислий зміст порушених
зобов'язань, вимога про виконання
порушеного зобов'язання у не менш ніж
тридцятиденний строк та попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.
Якщо протягом встановленого строку
вимога іпотекодержателя залишається
без задоволення, іпотекодержатель
вправі прийняти рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору.

З матеріалів справи вбачається, що
10.01.2013 ПАТ «Ерде Банк» було надіслано
позивачам вимогу про усунення порушень
кредитного договору та повідомлено про
існуючу заборгованість за кредитним
договором в розмірі 49 323,50 доларів США,
позичальнику та іпотекодавцю надано
строк тридцять днів для виконання
зобов'язань та попереджено, що у
випадку невиконання вимоги
розпочнеться процедура звернення
стягнення на предмет іпотеки.

05.03.2013 ПАТ «Ерде Банк» повторно
надіслано вимогу про усунення порушень
кредитного договору та повідомлено про
існуючу заборгованість за кредитним
договором в розмірі 49 323,50 доларів США,
позичальнику та іпотекодавцю надано
строк тридцять днів для виконання
зобов'язань та попереджено, що у
випадку невиконання вимоги
розпочнеться процедура звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Вказані вимоги отримано позивачами
18.01.2013 та 18.03.2013 відповідно, що
підтверджується копіями
рекомендованих повідомлень про
вручення поштового відправлення. Крім
того, дані обставини встановлено в
постанові Окружного адміністративного
суду міста Києва від 25.12.2013 та ухвалі
Київського апеляційного
адміністративного суду від 27.02.2014 по
справі № 826/17598/13-а за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у місті
Києві, Державної реєстраційної служби
України, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідачів, - публічне
акціонерне товариство «Ерде Банк» про
визнання протиправними дії.

Згідно до статті 36 Закону України «Про
іпотеку» сторони іпотечного договору
можуть вирішити питання про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору. Позасудове врегулювання
здійснюється згідно із застереженням
про задоволення вимог
іпотекодержателя, що міститься в
іпотечному договорі, або згідно з
окремим договором між іпотекодавцем і
іпотекодержателем про задоволення
вимог іпотекодержателя, що підлягає
нотаріальному посвідченню, який може
бути укладений одночасно з іпотечним
договором або в будь-який час до
набрання законної сили рішенням суду
про звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Договір про задоволення вимог
іпотекодержателя, яким також
вважається відповідне застереження в
іпотечному договорі, визначає можливий
спосіб звернення стягнення на предмет
іпотеки відповідно до цього Закону.
Визначений договором спосіб
задоволення вимог іпотекодержателя не
перешкоджає іпотекодержателю
застосувати інші встановлені цим
Законом способи звернення стягнення
на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог
іпотекодержателя або відповідне
застереження в іпотечному договорі,
яке прирівнюється до такого договору
за своїми правовими наслідками, може
передбачати: передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання у порядку,
встановленому статтею 37 цього Закону;
право іпотекодержателя від свого імені
продати предмет іпотеки будь-якій
особі на підставі договору
купівлі-продажу у порядку,
встановленому статтею 38 цього Закону.

Таким чином, законодавець визначив, що
у договорі про задоволення вимог
іпотекодержателя сторони можуть
визначити два можливих варіанти
звернення стягнення на предмет іпотеки
- в порядку статей 37 або 38 Закону.

Відповідно до статті 37 Закону України
«Про іпотеку» іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки. Правовою підставою
для реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

Відповідно до п. 34 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 №
703, для проведення державної реєстрації
права власності на підставі договору
іпотеки, що містить застереження про
задоволення вимог іпотекодержателя,
заявник, крім документів, що зазначені
у пунктах 27 і 28 цього Порядку, подає: 1)
завірену в установленому порядку копію
письмової вимоги про усунення
порушень, надіслану іпотекодержателем
іпотекодавцеві та боржникові, якщо він
є відмінним від іпотекодавця, в якій
зазначається стислий зміст порушеного
зобов'язання, вимога про виконання
порушеного зобов'язання у не менше ніж
30-денний строк та попередження про
звернення стягнення на предмет іпотеки
у разі невиконання такої вимоги; 2)
документ, що підтверджує сплив
30-денного строку з моменту отримання
іпотекодавцем та боржником, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмової
вимоги іпотекодержателя, якщо більш
тривалий строк не вказано у надісланій
іпотекодержателем іпотекодавцеві та
боржникові, якщо він є відмінним від
іпотекодавця, письмовій вимозі; 3) звіт
про оцінку предмета іпотеки, складений
після спливу строку, що зазначений у
письмовій вимозі, надісланій
іпотекодержателем іпотекодавцеві та
боржникові, якщо він є відмінним від
іпотекодавця; 4) підпункт 4 пункту 34
виключено; 5) витяг з Державного
земельного кадастру про земельну
ділянку (у разі, коли предметом іпотеки
є земельна ділянка та в документах, що
зазначені у пункті 27 цього Порядку,
відсутні відомості про її кадастровий
номер); 6) заставну (у разі, коли
іпотечним договором передбачено її
видачу).

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів звертає увагу, що чинним
законодавством не передбачено
обов'язку надання державному
реєстратору письмового рішення
іпотекодержателя про перехід права
власності на предмет іпотеки та
письмового рішення іпотекодержателя
про прийняття предмета іпотеки у
власність в рахунок задоволення вимог
іпотекодержателя, а тому державний
реєстратор прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України Гуляєв О.О. при державній
реєстрації права власності на об'єкт
нерухомості - трикімнатну квартиру
житловою площею 46,50 кв.м., загальною
площею 92,70 кв. м., яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1 - за ПАТ «Ерде Банк»
діяв в межах норм чинного
законодавства та наданих йому
повноважень, що вірно встановлено
судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції ухвалив законне та
обґрунтоване рішення, з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Апелянти не надали до суду належних
доказів, що б підтверджували факт
протиправності рішення суду першої
інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила
згідно ст. 200 КАС України залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, з урахуванням
того, що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 28.05.2014 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку та строки,
встановлені статтею 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
Василенко Я.М.

Судді:
Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст ухвали виготовлений
06.10.2014.

.

Головуючий суддя
Василенко Я.М.

Судді:
Кузьменко В. В.

Шурко О.І.