Справа № 636/2612/14-а
Суддя: Панаід І. В.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ
Справа № 636/2612/14-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року

Чугуївський міський суд Харківської
області у складі:

головуючого судді Панаід І.В.

за участю: секретаря судового
засідання - Зайцевої Т.Г.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача Піхтєрьова В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Чугуїві
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до інспектора відділу ДАІ
Чугуївського РВ ГУМВС України в
Харківській області Піхтєрьова
В’ячеслава Олександровича , про
скасування рішення суб'єкта владних
повноважень, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до
інспектора дорожньо-постової служби
ВДАІ Чугуївського РВ з обслуговування
Чугуївського та Печенізького районів
ГУМВС України в Харківській області
Піхтєрьова В.О. про скасування
постанови по справі про
адміністративне правопорушення серії
ПС1 № 460908 від 19.06.2014 року, посилаючись на
те, що 19.06.2014 року він був зупинений
інспектором ДПС, який склав протокол і
виніс постанову про адміністративне
правопорушення, якою його притягнуто
до адміністративної відповідальності
за правопорушення, передбачені ч.1 ст.
121, ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накладено
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу в розмірі 425 гривень, зокрема за
те, що він, не був пристебнутий ременем
безпеки, та не надав поліс (сертифікат)
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, чим порушив п. 2.3 «в», та п. 2.1
«г» ПДР України.

Позивач у судовому засіданні заявлені
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі, просив їх задовольнити та надав
пояснення, аналогічні викладеним в
позові.

Відповідач позов не визнав посилаючись
на обґрунтованість винесення ним
постанови.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України у
разі неприбуття відповідача - суб'єкта
владних повноважень, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
або без повідомлення ним про причини
неприбуття розгляд справи не
відкладається і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Суд, вислухавши позивача, вивчивши
матеріали справи, дослідивши наявні в
ній докази, вважає, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 червня 2014 року
відносно ОСОБА_1 інспектором
дорожньо-постової служби ВДАІ
Чугуївського РВ з обслуговування
Чугуївського та Печенізького районів
ГУМВС України в Харківській області
Піхтєрьовим В.О. було складено протокол
та винесено постанову серії ПС1 № 460908
про притягнення до адміністративної
відповідальності за ч.1 ст. 121, ч.1 ст. 126
КУпАП та накладення адміністративного
стягнення у вигляді штрафу в розмірі -
425 грн., а саме за те, що 19.06.2014 року о 17-30
годині ОСОБА_1, керуючи автомобілем
«Опель омега» державний номерний знак
НОМЕР_1, рухаючись по автодорозі в с.
Кицівка Печенізького району
Харківської області, не був
пристебнутий ременем безпеки, а також
не надав інспектору ДПС поліс
(сертифікат) обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, чим порушив п. 2.3 «в», та п. 2.1
«г» ПДР України, з чим позивач не
погодився, вважаючи дії інспектора
незаконними, а постанову такою, що
підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.2 КАС України основним
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними управлінських функцій
на основі законодавства, в тому числі
на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, згідно до вимог частини 3
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України, у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
зобов'язані перевірити оскаржене
рішення на предмет прийняття його на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо; добросовісно;
розсудливо, з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів осіб і цілями, на
яке спрямоване це рішення, з
урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення; своєчасно.

Отже, під час розгляду спорів щодо
оскарження рішень суб'єктів владних
повноважень, суд зобов'язаний
незалежно від підстав, наведених у
позові, перевіряти оскаржувані рішення
на їх відповідність усім зазначеним
вимогам.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову, тобто
відповідач повинен довести суду
правомірність складання
вищезазначеної постанови, таким чином
відповідачем не виконано обов'язку,
покладеного на нього законом.

Навпаки викладеним обставинам у
постанові, позивач зазначив суду, що
постанова відносно нього винесена
неправомірно, крім того, не
відповідають фактичним обставинам,
що мали місце 19.06.2014 року, викладені у
постанові порушення, тобто доведено, що
позивачем не порушено п. 2.3 «в», та п. 2.1
«г» ПДР України, затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України.

При цьому, відповідно до ст.280 КУпАП,
орган (посадова особа) при розгляді
справи про адміністративне
правопорушення зобов'язаний з'ясувати:
чи було вчинено адміністративне
правопорушення, чи винна дана особа в
його вчиненні, чи підлягає вона
адміністративній відповідальності, чи
є обставини, що пом'якшують і обтяжують
відповідальність, чи заподіяно майнову
шкоду, чи є підстави для передачі
матеріалів про адміністративне
правопорушення на розгляд громадської
організації, трудового колективу, а
також з'ясувати інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в
справі про адміністративне
правопорушення є будь-які фактичні
дані, на основі яких у визначеному
законом порядку орган (посадова особа)
встановлює наявність чи відсутність
адміністративного правопорушення,
винність даної особи в його вчиненні та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються протоколом про
адміністративне правопорушення,
поясненнями особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності,
потерпілих, свідків, висновком
експерта, речовими доказами,
показаннями технічних приладів та
технічних засобів, що мають функції
фото - і кінозйомки, відеозапису чи
засобів фото - і кінозйомки,
відеозапису, які використовуються при
нагляді за виконанням правил, норм і
стандартів, що стосуються забезпечення
безпеки дорожнього руху, протоколом
про вилучення речей і документів, а
також іншими документами.

Відповідачем не надано до суду доказів,
на основі яких, у визначеному законом
порядку, орган (посадова особа)
встановлює наявність чи відсутність
адміністративного правопорушення,
винність даної особи та, якими б
спростовувались обставини, на які
посилається позивач.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається порушення відповідачем
порядку фіксування адміністративного
правопорушення та притягнення
позивача до адміністративної
відповідальності.

У зв'язку з вищевикладеним, не були
забезпечені всебічність, повнота і
об'єктивність з'ясування обставин по
справі та вирішення її у відповідності
із законом.

Отже, матеріали справи не містять
доказів правопорушення з боку
позивача, який, у свою чергу, будь-які
порушення зі свого боку заперечує, а
можливість зібрання таких доказів
втрачена, так як відповідно до ч.2 ст.71
КАС України в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи, що з матеріалів справи
вбачається, що позивач був не згоден з
наявністю факту вчинення ним
відповідного правопорушення, суд
вважає, що сама по собі постанова про
адміністративне правопорушення не
може бути беззаперечним доказом
вчинення адміністративного
правопорушення позивачем.

Згідно ст. 62 Конституції України, усі
сумніви щодо доведеності вини особи
тлумачаться на її користь.

Таким чином, суд вважає, що
відповідачем не доведено законність та
обґрунтованість оскаржуваної
постанови, приймаючи до уваги приписи
ч.ч.1 та 3 ст.2, ч.2 ст.71 КАС України, суд
вважає, що приймаючи постанову по
справі про адміністративне
правопорушення відповідач діяв з
порушенням норм КУпАП, що
регламентують порядок притягнення
винних осіб до адміністративної
відповідальності, тому позовні вимоги
є правомірними та такими, що підлягають
задоволенню.

Також, суд вважає за необхідне поновити
позивачу відповідно до ст. 289 КУпАП
строк на оскарження постанови в
справі про адміністративне
правопорушення, як пропущений з
поважних причин, враховуючи, що ОСОБА_1
не мав можливості оскаржити її у
встановлений законом термін, оскільки
остання позивачу надійшла поштою і
була отримана ним лише 04.07.2014 р.

Керуючись ст. 160 КАС України, суд, -

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження
постанови серія ПС1 № 460908 від 19.06.14р. по
справі про адміністративне
правопорушення.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
інспектора відділу ДАІ Чугуївського
РВ ГУМВС України в Харківській
області Піхтєрьова В’ячеслава
Олександровича, про скасування рішення
суб'єкта владних повноважень -
задовольнити.

Постанову серії ПС1 № 460908 від 19.06.14р. про
притягнення до адміністративної
відповідальності ОСОБА_1, - скасувати,
провадження у справі закрити.

Постанова є остаточною та оскарженню
не підлягає.

Суддя -