Справа № 754/5225/14(2а/754/268/14)
Суддя: Романчук О.М
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 754/5225/14(2а/754/268/14)
Головуючий у 1-й інстанції: Сенюта В.О.
Суддя-доповідач: Романчук О.М
У Х В А Л А

Іменем України

07 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого:
Романчук О.М.,

Суддів:
Глущенко Я.Б.,

Шелест С.Б.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Києві апеляційні
скарги представника позивача ОСОБА_3 -
ОСОБА_4, Київського міського центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат, Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Києві
державної адміністрації на постанову
Деснянського районного суду м.Києва
від 22 квітня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної у м.Києві адміністрації,
Київського міського центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат про визнання дій
неправомірними, зобов'язання вчинити
дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у м.Києві
адміністрації, Київського міського
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат про визнання дій
неправомірними, зобов'язання вчинити
дії. Позивач просив:

- визнати протиправною
бездіяльність та зобов'язати
Управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної у м.Києві державної
адміністрації і Київській міський
центр по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат здійснити
перерахунок, нарахувати і виплатити
позивачу щорічну допомогу на
оздоровлення, у розмірі 5 мінімальних
заробітних плат, в порядку та на умовах,
визначених положенням ст.48 ЗУ «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за період з
1996 року по 2013 рік включно, що дорівнює 85
розмірам мінімальних заробітних плат;

- визнати протиправною
бездіяльність та зобов'язати
Управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної у м. Києві державної
адміністрації і Київській міський
центр по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат здійснити
перерахунок, нарахувати та виплатити
позивачу одноразову компенсацію як
інваліду ІІ групи з числа учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, який став
інвалідом внаслідок Чорнобильської
катастрофи в розмірі 45 мінімальних
заробітних плат;

- зобов'язати відповідачів в
подальшому нараховувати та
виплачувати позивачу щорічну допомогу
на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних
заробітних плат, в порядку та на умовах,
визначених положенням ст.48 ЗУ «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

При відкритті провадження, ухвалою
Деснянського районного суду м. Києва
від 03.04.2014 року адміністративний позов
ОСОБА_3 до Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Києві
державної адміністрації, Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат про
визнання дій неправомірними,
зобов'язання вчинити дії за період з 1996
року по 01 жовтня 2013 року залишено без
розгляду на підставі ч.1, 2 ст.99, ст.100 КАС
України.

Постановою Деснянського районного
суду міста Києва від 22 квітня 2014 року
адміністративний позов задоволено
частково. Визнано дії Управління праці
та соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Києві
державної адміністрації щодо відмови у
проведенні перерахунку та виплаті
ОСОБА_3 за 2013 рік щорічної допомоги на
оздоровлення у відповідності до
положень ст.48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в розмірі 5
мінімальних заробітних плат -
неправомірними. Зобов'язано Управління
праці та соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Києві
державної адміністрації видати
розпорядження про нарахування та
виплату ОСОБА_3 щорічної допомоги на
оздоровлення у відповідності до
положень ст.48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в розмірі 5
мінімальних заробітних плат за 2013 рік з
урахуванням проведених виплат.
Зобов'язано Київський міський центр по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат здійснити виплату ОСОБА_3 за
розпорядженням Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Києві
державної адміністрації щорічної
допомоги на оздоровлення у
відповідності до положень ст.48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
в розмірі 5 мінімальних заробітних плат
за 2013 рік з урахуванням проведених
виплат. В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, представником
позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, Київським
міським центром по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат,
Управлінням праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної у м. Києві державної
адміністрації подано апеляційні
скарги в яких останні просять
скасувати оскаржувану постанову суду
першої інстанції.

Так, представник позивача в своїй
апеляційній скарзі просить
оскаржувану постанову в частині
відмови у задоволені позовних вимог
щодо здійснення перерахунку,
нарахування і виплати одноразової
компенсації, та задовольнити в цій
частині позову.

В своїх апеляційних скаргах Київський
міський центр по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат,
Управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної у м. Києві державної
адміністрації просили оскаржувану
постанову скасувати, та у задоволені
адміністративного позову ОСОБА_3
відмовити.

Колегія суддів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197
Кодексу адміністративного судочинства
України вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
вважає необхідним постанову
Деснянського районного суду міста
Києва від 22 квітня 2014 року залишити без
змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
1 категорії, що підтверджується
посвідченням серії НОМЕР_1, вкладка
НОМЕР_2).

Позивач проживає у м.Києві, перебуває
на обліку в Управлінні соціального
захисту населення Деснянської
районної у м.Києві державної
адміністрації як інвалід 2 групи
(інвалідність пов'язана з ліквідацією
наслідків аварії на ЧАЕС).

Щорічна допомога на оздоровлення
позивачу виплачувалась відповідно до
Постанови Кабінету Міністрів України
від 12.07.2005 року №562 «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Вважаючи, що вказані виплати
відповідачем здійснювалися у розмірах,
менших, ніж встановлено законом,
позивач звернувся до управління
соціального захисту населення
Деснянської районної у м.Києві
державної адміністрації із заявою про
здійснення соціальних виплат у
розмірі, встановленому ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Листом управління соціального захисту
населення Деснянської районної у
м.Києві державної адміністрації від
21.03.2014 року №243 позивачу відмовлено у
виплаті одноразової компенсації, а
також виплаті щорічної допомоги на
оздоровлення в розмірі 5 мінімальних
заробітних плат та повідомлено, що йому
виплачена зазначена компенсація 23.04.2008
році в розмірі 284,40 гривень, відповідно
до постанови Кабінету Міністрів
України від 26 липня 1996 року №836 та
допомогу на оздоровлення за 2006-2007 роки
в сумі 100 грн. та за 2008-2013 роки в сумі 120
грн. в розмірі визначеному відповідно
до Постанови Кабінету Міністрів
України від 12.07.2005 року №562.

Вважаючи такі дії відповідача
протиправними, позивач звернувся з
даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, колегія суддів виходить з
наступного.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі №796-ХІІ.

Статтею 48 вказаного Закону передбачено
виплату щорічної допомоги на
оздоровлення інвалідам І і ІІ групи у
розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 КАС України
органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачений Конституцією
України за Законами України.

Кабінет Міністрів України у своїй
діяльності керується Конституцією та
Законами України (ст. 113 Конституції
України).

Колегія суддів звертає увагу на
рішення Конституційного Суду України
від 25.01.2012 року № 3-рп/2012, яким
визнається можливість Верховної Ради
України делегувати право Кабінету
Міністрів України встановлювати
розміри соціальних виплат, які
фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України на основі і
на виконання Закону України Про
Державний бюджет України на
відповідний рік.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих
положень Закону України «Про Державний
бюджет України на 2013 рік» встановлено,
що у 2013 році положення ст. 48 Закон
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2013
рік.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
зауважує, що у 2013 році Кабінетом
Міністрів України окремої постанови
щодо визначення розмірів щорічної
допомоги на оздоровлення не
приймалося. Тобто, Уряд України не
використав свого права на визначення
механізму реалізації вказаного Закону
в частині встановлення порядку та
розміру виплати допомоги на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, у 2013 році.

Враховуючи викладене, колегія суддів
доходить висновку про
необґрунтованість покликання
відповідача на те, що виплата щорічної
допомоги на оздоровлення повинна
проводиться позивачу відповідно до
урядової постанови від 12.07.2005 року № 562,
оскільки встановлена нею сума була
розрахована на виконання бюджетної
програми на 2005 рік, у якій були
закладені мінімальні бюджетні
гарантії, що не відповідають потребам
людини у 2013 році.

Таким чином, у спірних правовідносинах
щодо визначення розміру допомоги на
оздоровлення позивачеві застосуванню
підлягають положення ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
з урахуванням ст. 8 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2013 рік»,
відповідно до якої з 01.12.2013 року
мінімальна заробітна плата становить
1218 грн. З наведеного вбачається, що
існує розмір недоплаченої щорічної
допомоги на оздоровлення позивачеві як
учаснику ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС 1 категорії за 2013 рік, а тому в
цій частині позовних вимог слід
задовольнити.

З огляду на завдання адміністративного
судочинства, яким, зокрема, є захист
прав, свобод та інтересів фізичних осіб
у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку суб'єктів владних
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ (ч. 1
ст. 2 КАС України), колегія суддів
доходить висновку, що відповідач,
нараховуючи позивачу допомогу на
оздоровлення за 2013 в розмірі,
встановленому постановою Кабінету
Міністрів України «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 12.07.2005
року № 562, діяв неправомірно та з
порушенням вимог законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» одноразова
компенсація учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та сім'ям,
які втратили годувальника із числа
осіб, віднесених до учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та смерть яких
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, виплачується в таких
розмірах:

інвалідам I групи - 60 мінімальних
заробітних плат;

інвалідам II групи - 45 мінімальних
заробітних плат;

інвалідам III групи - 30 мінімальних
заробітних плат;

дітям-інвалідам - 10 мінімальних
заробітних плат;

сім'ям, які втратили годувальника, - 60
мінімальних заробітних плат;

батькам померлого - 30 мінімальних
заробітних плат.

У разі встановлення інвалідності вищої
групи інвалідам виплачується різниця у
компенсаціях.

Виплата здійснюється з мінімальної
заробітної плати, яка склалася на
момент встановлення інвалідності чи
втрати годувальника.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції
позивач має право на отримання
компенсації за шкоду, заподіяну
здоров'ю, визначену статтею ст. 48 Закону
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».
Компенсаціями за шкоду, заподіяну
здоров'ю, є одноразова компенсація та
щорічна допомога на оздоровлення.
Вихідним критерієм нарахування цих
компенсацій є мінімальна заробітна
плата, розмір якої визначається на
момент встановлення інвалідності чи
втрати годувальника.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 26 липня 1996 року № 836 «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», встановлено розмір
компенсацій за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в абсолютних сумах.

Проте, статтею 22 Конституції України,
передбачено, що при прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Так, відповідно до п.1 ст.92 Конституції
України встановлено, що виключно
законами України визначаються права і
свободи людини і громадянина, гарантії
цих прав і свобод; основні обов'язки
громадянина.

Також ст.71 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», передбачено, що дія
положень цього Закону не може
призупинятись іншими законами, крім
законів про внесення змін до цього
Закону.

Таким чином, виходячи із засад
пріоритетності Законів України над
урядовими нормативно-правовими актами,
колегія суддів вважає, що при вирішенні
даного спору необхідно застосувати
саме положення ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та
положення законів України про бюджет
на відповідний рік для встановлення
розміру мінімальної заробітної плати,
з урахуванням їх дії у часі, а не
зазначена постанова Кабінету
Міністрів країни, яка суперечить
вказаним законам.

Вищевикладене правильно прийнято до
уваги місцевим судом, що призвело до
ухвалення законного та обґрунтованого
рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги
спростовуються висновками суду першої
інстанції та не містять підстав для
скасування оскаржуваної постанови.

Ураховуючи вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга - підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду першої
інстанції - без змін.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд, -

У Х В А Л А :

Апеляційні скарги представника
позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат,
Управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної у м. Києві державної
адміністрації - залишити без
задоволення, а постанову Деснянського
районного суду м.Києва від 22 квітня 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення є остаточною та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:
О.М. Романчук

Судді:
Я.Б.Глущенко

С.Б.Шелест

Головуючий суддя
Романчук О.М

Судді:
Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.