Справа № 621/2031/14-а
Суддя: Нестерцова Н. В.
Дата ухвалення: 2014-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № № 621/2031/14-а
Провадження № 2-а/621/46/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2014 року Зміївський районний
суд Харківської області у складі:

головуючого судді
- Нестерцової Н.В.,

за участю секретаря судового засідання
- Дерега Д.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до інспектора ДПС з
обслуговування Подільського району
м.Києва прапорщика міліції Тира
Максима Вікторовича про оскарження
постанови про накладення
адміністративного стягнення у виді
штрафу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною
заявою до інспектора ДПС з
обслуговування Подільського району
м.Києва прапорщика міліції Тира
Максима Вікторовича про оскарження
постанови про накладення
адміністративного стягнення у виді
штрафу у розмірі 425 грн. у зв'язку з
вчиненням правопорушення,
передбаченого ч.2 ст.122 Кодексу України
про адміністративні правопорушення.

В обґрунтування позову ОСОБА_1
зазначив, що 07.07.2014 року інспектором ДПС
Тира М.В. було складено постанову серії
ПС1 №082919 про накладення
адміністративного стягнення у вигляді
штрафу у розмірі 425 грн., з якої
вбачається, що він 07.07.2014 року о 00 годин
10 хвилин керував автомобілем Мерседес
Бенс-313, державний реєстраційний номер
НОМЕР_2 в м.Киїєві та здійснив проїзд
вул. Стеценка та вул. Тунонева на
заборонений сигнал світлофора, чим
порушив п.8.7.3 ПДР України.

Вважав постанову незаконною,
необгунтованою та такою, що не
відповідає вимогам ч.2 ст.283 КУпАП, а
тому не може бути доказом в суді.

Позивач зазначив, що в постанові не
зазначено ряд суттєвих обставин: точне
місце вчинення правопорушення (номер
будинку), транспортний засіб, яким він
керував, час складання постанови, дату
складання, належність транспортного
засобу, точне місце його народження.

Постанова складена на підставі даних,
які не підтверджуються документально
письмовими доказами та схемою
правопорушення.

ОСОБА_1 вказав, що після зупинки
транспортного засобу він не зрозумів
її причину, вказав на свідка (1 особу,
яка знаходилась в салоні автомобіля),
однак інспектор проігнорував його
твердження та склав постанову.

Дійсно, 07.07.2014 року він керував
автомобілем Мерседес-Бенц спринтер 313
ЦДІ, державний реєстраційний номер
НОМЕР_1 в м.Києві і, наближаючись до
ділянки шляху з світлофорним
регулюванням, виявив, що рух
заборонено тому зупинився на деякій
відстані від «стоп лінії». Позаду
зупинився автомобіль ДАІ, коли
світлофором було подано жовтий сигнал,
почав рух ще до «стоп лінії» і коли було
подано зелений сигнал перетнув її.
Інспектором, який не міг бачити «стоп
лінію» було вказано на те, що лінію він
перетнув на заборонений сигнал.

Постанова складена на підставі
внутрішніх помилкових тверджень
інспектора ДАІ за відсутності фото- або
відео фіксації правопорушення, на
підставі даних, які не підтверджуються
документально письмовими доказами та
показаннями свідків.

Крім того, ОСОБА_1 вказав, що при
складенні постанови йому не були
роз'яснені права за ст.268 КУпАП та ст.63
Конституції України.

В судове засідання позивач не з'явився,
надав суду заяву про розгляд справи у
його відсутність, наполягав на
задоволенні позовних вимог.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином, будь-яких заперечень не надав,
тому суд визнає необхідним розглядати
справу за його відсутністю та вирішити
справу на підставі наявних у ній
доказів.

Дослідивши надані письмові докази,
оцінивши належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у справі доказів у їх
сукупності, суд дійшов наступного.

У відповідності до ст. 246 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення, порядок провадження в
справах про адміністративні
правопорушення в органах (посадовими
особами), уповноважених розглядати
справи про адміністративні
правопорушення, визначається цим
Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про
адміністративні правопорушення,
доказами в справі про адміністративне
правопорушення є будь-які фактичні
дані, на основі яких у визначеному
законом порядку орган (посадова особа)
встановлює наявність чи відсутність
адміністративного правопорушення,
винність даної особи в його вчиненні та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються протоколом про
адміністративне правопорушення,
поясненнями особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності,
потерпілих, свідків, висновком
експерта, речовими доказами,
показаннями технічних приладів та
технічних засобів, що мають функції
фото- і кінозйомки, відеозапису чи
засобів фото- і кінозйомки,
відеозапису, які використовуються при
нагляді за виконанням правил, норм і
стандартів, що стосуються забезпечення
безпеки дорожнього руху, протоколом
про вилучення речей і документів, а
також іншими документами.

У відповідності до ст. 252 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення, орган (посадова особа)
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
дослідженні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом і
правосвідомістю.

Згідно ст. 280 Кодексу України про
адміністративні правопорушення
посадова особа при розгляді справи про
адміністративне правопорушення
зобов'язана з'ясувати наступні
обставини: чи було вчинено
адміністративне правопорушення, чи
винна дана особа в його вчиненні, чи
підлягає вона адміністративній
відповідальності, чи є обставини, що
пом'якшують і обтяжують
відповідальність, чи заподіяно майнову
шкоду, чи є підстави для передачі
матеріалів про адміністративне
правопорушення на розгляд громадської
організації, трудового колективу, а
також з'ясувати інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи
місцевогосамоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 71 ч.1 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтується її
вимоги та заперечення. Якщо особа, яка
бере участь у справі, без поважних
причин не надасть докази на пропозицію
суду для підтвердження обставин, на які
вона посилається, суд вирішує справу на
основі наявних доказів.

Відповідно до постанови серії ПС1 №082919
(без дати), на ОСОБА_1 накладено
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу у розмірі 425 грн. у зв'язку з
вчиненням правопорушення,
передбаченого ч.2 ст.122 Кодексу України
про адміністративні правопорушення.
(а.с.5)

Із вказаної постанови вбачається, що
07.07.2014 року, о 00.10 год. ОСОБА_1 керуючи
транспортним засобом Мерседес-Бенс в
м.Києві вул. Стеценко вул. Тунонева
здійснив проїзд на заборонений сигнал
світлофору, чим порушив п.8.7.3 ПДР
України. (а.с.5)

Ухвалою судді від 18.07.2014 року,
відповідача, у разі заперечення проти
позову, було зобов'язано надати суду
всі наявні документи та матеріали, які
можуть бути використані як докази у
справі.

Ухвала суду не виконана.

Інспектором ДПС не зазначено доказів
на підтвердження вчинення ОСОБА_1
правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122
Кодексу України про адміністративні
правопорушення.

Тобто доказів, які б дали змогу суду в
повній мірі з'ясувати обставини справи,
визначити наявність чи відсутність в
діях позивача складу
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.2 ст.122 Кодексу України
про адміністративні правопорушення,
спростувати чи підтвердити пояснення
позивача, відповідачем надано не було.

Наведене свідчить про те, що
матеріалами справи жодним чином не
підтверджена вина ОСОБА_1 у вчиненні
правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122
Кодексу України про адміністративні
правопорушення, відповідач, всупереч
вимогам ч. 2 ст. 71 КАС України, не довів
правомірності своїх дій, спрямованих
на притягнення позивача до
адміністративної відповідальності, в
зв'язку з чим позов підлягає
задоволенню.

Підставами для визнання акта недійсним
є невідповідність його вимогам чинного
законодавства та (або) визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт.

Постанова про накладення на ОСОБА_1
адміністративного стягнення не
містить дати її складання.

Обов'язковою умовою визнання акта
недійсним є також порушення у зв'язку з
прийняттям відповідного акта прав та
охоронюваних законом інтересів
громадян, підприємств та організацій.

Оскаржена позивачем постанова не
відповідає вимогам чинного
законодавства та порушує права та
охоронювані законом інтереси позивача,
через що позовні вимоги про скасування
цієї постанови є обґрунтованими і
підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 246, 251, 254, 256, 268, 280
Кодексу України про адміністративні
правопорушення, ст. ст. 2, 9, ч.1 ст.41, ст.ст.
70, 71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора ДПС
з обслуговування Подільського району
м.Києва прапорщика міліції Тира
Максима Вікторовича про оскарження
постанови про накладення
адміністративного стягнення у виді
штрафу - задовольнити.

Скасувати постанову інспектора ДПС з
обслуговування Подільського району
м.Києва прапорщика міліції Тира
Максима Вікторовича (серія ПС1 №082919)
про накладення на ОСОБА_1
адміністративного стягнення у вигляді
штрафу у розмірі 425 (чотириста двадцять
п'ять) грн. за вчинення правопорушення,
передбаченого ч.2 ст.122 Кодексу України
про адміністративні правопорушення.

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Головуючий: