Справа № 807/2119/13-а
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2014 року
Справа № 876/12777/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.,

суддів:
Левицької Н.Г.,Обрізка І.М.

за участі секретаря судових засідань
Сердюк О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Чопської митниці Міндоходів та
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Закарпатській області, що приєдналося
до апеляційної скарги на постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від11.09.2013 року у
справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Голден
Фрутс» до Чопської митниці Міндоходів
і зборів України за участю третьої
особи - Головного управління Державної
казначейської служби України в
Закарпатській області про визнання
протиправними та скасування рішень та
повернення зайво сплачених митних
платежів,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю „Голден Фрутс"
звернулося в суд з адміністративним
позовом до Чопської митниці Міндоходів
і зборів України про визнання
протиправними та скасування рішення
про коригування митної вартості товару
№305000003/2012/100348/2 від 10.12.2012 року, картки
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів і транспортних засобів через
митний кордон України №305000003/2012/10044 від
10.12.2012 року, а також стягнення з
Державного бюджету України надмірно
сплаченого за вантажною митною
декларацією №305090000/2012/018991 від 12.12.2012
року податку на додану вартість на
загальну суму 9004,66 грн. та про визнання
протиправними і скасування Рішення про
коригування митної вартості товару
№305000003/2012/100349/2 від 12.12.2012 року й картки
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів і транспортних засобів через
митний кордон України №305090000/2012/10044 від
12.12.2012 року, а також стягнення з
Державного бюджету України надмірно
сплаченого податку на додану вартість
за вантажними митними деклараціями ВМД
№305090000/2012/018888 від 11.12.2012 року, ВМД
№305090000/2012/019420 від 19.12.2012 року, ВМД
№305090000/2012/000048 від 03.01.2013 року на
загальну суму 27419,19 грн.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що між
ТОВ "Голден Фрутс" та компанією MEDMAFRUTTA
s.a.s 30.11.2012 року укладений контракт №50
щодо поставок свіжих фруктів на
загальну суму 500000 євро. 12.12.2012 року
позивач, з метою митного оформлення
товару: клементини свіжі, врожай 2012
року, вирощені в Італії, столові,
категорія I, для споживання людиною, не
розфасовані для роздрібної торгівлі,
без первинної упаковки, подав до
митного органу митну декларацію за
№305090000/2012/018960 та інші необхідні
товаросупровідні документи,
розрахувавши митну вартість за першим
методом (за ціною договору) з
розрахунку за рівнем митної вартості
0,6482 євро/кг.

Також між ТОВ "Голден Фрутс" та
компанією KURTKALITE GidaTar. InS. TUR. Pet. Urun. SanveTie.
Ltd. Sti, Турція, 29.09.2012 року укладений
контракт № 44 щодо поставок свіжих
фруктів на загальну суму 500000 доларів
США.

10.12.2012 року позивач, з метою митного
оформлення наступного товару: продукти
рослинного походження: їстівні плоди,
апельсини свіжі (Citrussinensis), сорт WASHINGTOON
NAWEL, врожай 2012 року, не в первинній
упаковці, придбаних за вказаним
контрактом, подав до відповідача митну
декларацію за №305090000/2012/018851 та інші
товаросупровідні документи,
розрахувавши митну вартість за першим
методом (за ціною договору) з
розрахунку за рівнем митної вартості
0,863 дол. США за 1 кг.

Відповідач визначив митну вартість
товарів, шляхом застосування 6-го
резервного методу визначення митної
вартості, яким встановлено митну
вартість, відмінну від заявленої
декларантом, а саме для продуктів
рослинного походження, врожай 2012 року,
для споживання людиною, не розфасовані
для роздрібної торгівлі, без первинної
упаковки, у розмірі 181662,46 грн., з
розрахунку 0,8619 євро за 1 кг. товару, а
щодо апельсин то така становить 1,1 дол.
США за 1 кг. Зважаючи на зазначену
відмову вимушений був погодитись з
вимогою відповідача.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 11.09.2013 року
задоволено позовні вимоги,оскільки суд
погодився з наведеними позивачем
доводами.

Дане рішення суду оскаржив відповідач,
вважає, що оскаржувана постанова
підлягає скасуванню з прийняттям нової
постанови про відмову в задоволенні
позовних вимог у зв'язку із
невідповідністю висновків суду
обставинам справи, а також порушенням
судом норм матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи.

При цьому, апелянт обґрунтовує та
мотивує свої вимоги аналогічно
обґрунтуванням заперечень на позовні
вимоги, зокрема, зазначає, що
оскаржувані рішення про визначення
митної вартості та карток відмови у
здійсненні митного оформлення, а також
безпідставністю вимог позивача щодо
стягнення з Державного бюджету України
сплачених митних платежів були
прийняті правомірно, зазначаючи, що
законність дій відповідача при
винесенні обох оскаржуваних рішень
полягає в тому, що у митного органу
виникли обґрунтовані сумніви у
задекларованій позивачем митній
вартості, в обох випадках не надано
витребуваних митницею додаткових
документів, які б підтверджували
заявлену митну вартість та спростували
б обґрунтовані сумніви відповідача, в
зв'язку з чим, відповідачем правомірно
було застосовано шостий метод
визначення митної вартості.

На підставі ч. 1 ст. 192 КАС України
Головне управління Державної
казначейської служби України у
Закарпатській області приєдналося до
апеляційної скарги Чопської митниці
Міндоходівпо справі №807/2119/13-а,
підтримує її вимоги та просить
задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційних скарг, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
необхідно частково задовольнити з
наступних мотивів.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, колегія суддів
врахувала наступні обставини справи та
норми чинного законодавства.

Судом першої інстанції встановлено, що
між ТОВ "Голден Фрутс" та компанією
MEDMAFRUTTA s.a.s 30.11.2012 року укладений
контракт № 50 щодо поставок свіжих
фруктів на загальну суму 500000 євро.

У відповідності до цього
Контракту12.12.2012 року позивач, з метою
митного оформлення товару продукти
рослинного походження клементини
свіжі, врожай 2012 року, вирощені в
Італії, столові, категорія I, для
споживання людиною, не розфасовані для
роздрібної торгівлі, без первинної
упаковки, подав до митного органу митну
декларацію за № 305090000/2012/018960 та інші
необхідні товаросупровідні документи,
розрахувавши митну вартість за першим
методом (за ціною договору).

Митна вартість товару зазначалась у
розмірі 136639,15 грн. (тобто за рівнем
митної вартості 0,6482 євро/кг.).

Після прийняття митної декларації на
товар відбулось спрацювання
згенерованого автоматичною системою
управління ризиками профілю ризику про
заниження митної вартості товару, так
за наявною у митного органу цінової
інформації митне оформлення: товару
„клементини" здійснювалось за рівнем
митної вартості 0,87-1,10 євро за 1 кг.

Також між ТзОВ "Голден Фрутс" та
компанією KURTKALITE GidaTar. InS. TUR. Pet. Urun. SanveTie.
Ltd. Sti, Туреччина, 29.09.2012 року був
укладений контракт № 44 щодо поставок
свіжих фруктів на загальну суму 500000
доларів США.

У відповідності до цього Контракту,
10.12.2012 року позивач, з метою митного
оформлення наступного товару: продукти
рослинного походження: їстівні плоди,
апельсини свіжі (Citrussinensis), сорт WASHINGTOON
NAWEL, врожай 2012 року, не в первинній
упаковці, подав до Відповідача митну
декларацію за №305090000/2012/018851 та інші
необхідні товаросупровідні документи,
розрахувавши митну вартість за першим
методом (за ціною договору).

Митна вартість товару зазначалась у
розмірі 141303,45 грн. ( тобто за рівнем
митної вартості 0,863 дол. США за 1 кг.).

Після прийняття вказаної митної
декларації на товар відбулось також
спрацювання згенерованого
автоматичною системою управління
ризиками профілю ризику про заниження
митної вартості товару, так за наявною
у митного органу цінової інформації
митне оформлення: товару „апельсини"
здійснювалось за рівнем митної
вартості 1,10-1,66 дол. США за 1 кг.

Через спрацювання згенерованого
автоматичною системою управління
ризиками профілю про заниження митної
вартості товару в обох випадках та
через те, що заявлена декларантом митна
вартість суттєво відрізнялася від
наявної інформації в ЄАІС
Держмитслужби у відповідача виникли
сумніви у заявленій митній вартості.

Митниця зазначила, що відомості, які
містились у поданих позивачем до
митного оформлення пакетах документів,
як в одному випадку, так і в іншому,
містили розбіжності, які не дозволяли
достовірно визначити митну вартість
товару за першим (основним) методом, в
зв'язку з чим відповідачем було
додатково витребувано в позивача
додаткові документи на підставі ч. 3 ст.
53 МК України з метою підтвердження
задекларованої митної вартості. Отже,
позивач зобов'язаний був надати (у разі
наявності) протягом 10 календарних днів
додаткові документи на підтвердження
задекларованої митної вартості, у
наданні яких позивачем було
відмовлено.

Вищезазначений факт відмови позивача у
наданні додаткових документів за
доводами відповідача підтверджує
правомірність як прийнятого ним
рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів № 305000003/2012/100348/2
від 10.12.2012 р., так і рішення про
коригування заявленої митної вартості
товарів № 305000003/2012/100349/2 від 12.12.2012 р.

Надаючи правову оцінку встановленим по
справі обставинам та фактам, колегія
суддів звертає увагу на наступне.

Статтями 49, 51, 53, 57, 58 Митного кодексу
України від 13 березня 2012 року №4495-VI, в
редакції чинній на дату виникнення
спірних правовідносин (далі - МКУ)
встановлено, що митна вартість товарів,
які ввозяться на митну територію
України, відповідно до митного режиму
імпорту, за загальним правилом
обчислюється за першим методом
визначення митної вартості товарів,
тобто за ціною договору. Кожний
наступний метод застосовується лише у
разі, якщо митна вартість товарів не
може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Згідно із ч. 2 ст. 53 Митного кодексу
України до переліку документів, які
декларант повинен подавати для
підтвердження митної вартості товару,
заявленої у декларації, і методу,
обраного для її обчислення, належать:
декларація митної вартості,
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності, рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу), якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару, за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару,
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів, копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню, якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України
передбачено, що у разі якщо документи,
зазначені у частині 2 цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, яка
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи:
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); рахунки
про сплату комісійних, посередницьких
послуг, пов'язаних із виконанням умов
договору (угоди, контракту); виписку з
бухгалтерської документації;
ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; копію митної декларації країни
відправлення; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини.

Аналіз наведених статей свідчить, що
обов'язок доведення митної ціни товару
лежить на позивачу. При цьому митний
орган у випадку наявності
обґрунтованих сумнівів у
достовірності поданих декларантом
відомостей може витребувати додаткові
документи. Водночас, митниця може
витребувати, а декларант зобов'язаний
надати, лише ті документи, які здатні
такі сумніви усунути. При цьому законом
чітко встановлено умову, за наявності
якої у митного органу виникає право на
застосування таких повноважень, як
витребування додаткових документів та
відмова у митному оформленні за
заявленою декларантом митною вартістю
товарів.

Такою імперативною умовою є наявність
обґрунтованих сумнiвiв у правильності
зазначеної декларантом митної
вартості товарів. При цьому, в
розумінні наведених статей сумніви
митниці є обґрунтованими, якщо надані
декларантом документи містять
розбiжностi, наявні ознаки підробки або
не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Відтак, наведені приписи зобов'язують
митницю зазначити конкретні обставини,
які викликали вiдповiднi сумніви,
причини неможливості їх перевірки на
пiдставi наданих декларантом
документів, а також обґрунтувати
необхiднiсть перевірки спірних
відомостей та зазначити документи,
надання яких може усунути сумніви у їх
достовiрностi.

Встановивши вiдсутнiсть достатніх
відомостей, що підтверджують
задекларовану митну вартість товарів,
митниця повинна вказати, які саме
складові митної вартості товарів є
непідтвердженими, чому з поданих
документів неможливо встановити дані
складові, та які документи необхiднi для
підтвердження того чи іншого
показника.

Ненаведення митницею в рішенні про
коригування митної вартості товарів
доказів того, що документи, подані
декларантом для митного оформлення
товару, є недостатніми чи такими, що у
своїй сукупності викликають сумнів у
достовiрностi наданої iнформацiї,
витребовування митницею додаткових
документів без зазначення обставин,
які ці документи повинні підтвердити,
свідчать про протиправність рішення
щодо застосування іншого, ніж основний
метод визначення митної вартості
товарів.

Як вбачається з матеріалів справи,
обґрунтовуючи свої сумніви у
правильності зазначеної митної
вартості, митниця посилалась на те, що
декларант заявив неповні відомості
щодо складових митної вартості, тому
витребувала у позивача висновки про
якісні та вартісні характеристики
товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями та /або інформацію
біржових організацій про вартість
товару; страхові документи, а також
документи, що містять відомості про
вартість страхування (якщо
здійснювалося страхування); інші
документи, за бажанням декларанта, для
підтвердження заявленої митної
вартості товару.

Неподання позивачем вказаних
висновків стало підставою для
прийняття оскарженого рішення про
коригування митної вартості.

Однак, відмовляючи у митному
оформленні за основним методом,
митницею всупереч вищевказаним
вимогам не зазначено, які сумніви щодо
складових митної вартості стали
причиною для витребування у позивача
саме таких додаткових документів. Між
тим, як вже зазначено вище, підставою
для відмови у визначенні митної
вартості товару за першим методом може
бути неподання декларантом не
будь-яких документів, а лише тих, які
необхідні для усунення обґрунтованих
сумнівів у достовірності або
правильності всіх числових даних.

Згідно ч. 2 ст. 54 МКУ, контроль
правильності визначення митної
вартості товарів за основним методом -
за ціною договору (контракту) щодо
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій ст. 58 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 58 МКУ, метод визначення
митної вартості товарів за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються, не застосовується, якщо
використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості не
підтверджені документально або не
визначені кількісно і достовірні
та/або відсутня хоча б одна із
складових митної вартості, яка є
обов'язковою при її обчисленні.

Однак, використані декларантом
відомості підтвердженні
документально, визначені кількісно і
достовірно, всі складові митної
вартості, які обов'язкові при її
обчисленні, містяться у поданих до
митного оформлення документах.

Відповідно до ст. 9 Конституції
України чинні міжнародні договори,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, є частиною
національного законодавства України.

Згідно з пунктом 2 параграфу (а) статті
VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року оцінка імпортованого
товару для митних цілей повинна
базуватися на дійсній вартості
імпортованого товару, на який
розраховується мито або аналогічного
товару і не повинна базуватися на
вартості товару національного
походження чи на довільній або
фіктивній вартості.

Відповідно до пункту 2 параграфу (b)
статті VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року під «дійсною
вартістю» слід розуміти ціну, за яку,
під час та в місці, визначеними
законодавством імпортуючої країни,
такий чи аналогічний товар продається
або пропонується до продажу при
звичайному ході торгівлі за умов
повної конкуренції.

Згідно з пунктом 2 параграфу (с) статті
VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року якщо дійсна вартість
не може бути визначена відповідно до
параграфу (b) цього параграфа, оцінка
для митних цілей повинна базуватися на
найближчому еквіваленті такої
вартості, який можна визначити.

Угодою про застосування статті VII
Генеральної угоди з тарифів і торгівлі
1994 року визначено, що митна вартість
імпортних товарів є контрактною
вартістю, тобто ціною, фактично
сплаченою або що підлягає сплаті за
товари".

Безпідставними є посилання
відповідача на відсутність визначеної
Генеральною угодою з тарифів і
торгівлі умови повної конкуренції.
Матеріали справи не вказують, що
продавець та позивач є
взаємопов'язаними особами.

Позивач придбав ввезений товар згідно
вільно сформованих ринкових цін. У
зв'язку із тим, що товар "свіжі фрукти"
характеризується незначним строком
придатності, ціни на нього значною
мірою формуються в залежності від
якості, та швидко змінюються в часі.
Разом з тим, інформація (роздруківка з
бази даних ДМСУ) надана не в повному
вигляді, а у вигляді витягу щодо
окремих ВМД, яка не дозволяє здійснити
порівняння із поданим позивачем до
митного оформлення товаром за
критеріями виробника, якості та інших
умов поставок.

Отже, наведені відповідачем відомості
митних оформлень не можуть служити
беззаперечним доказом заниження
митної вартості й обґрунтованість
сумнівів відповідача у заявленій
позивачем митній вартості поданого до
митного оформлення товару через те, що
відбулося спрацювання згенерованого
автоматичною системою управління
ризиками профілю ризику про заниження
митної вартості через наявність у базі
ЄАІС Держмитслужби іншої ніж заявлена
позивачем цінової інформації є
недостатнім для прийняття
відповідачем оскаржуваного рішення
про застосування шостого резервного
методу визначення митної вартості.

Згідно ч.ч.1, 3, 4 ст. 54 МКУ контроль
правильності визначення митної
вартості товарів здійснюється митним
органом під час проведення митного
контролю і митного оформлення шляхом
перевірки числового значення митної
вартості товарів.

Розбіжностей у поданих позивачем
пакетах документів в двох випадках, які
б давали сумнів чи підстави для різного
тлумачення заявленого декларантом
числового значення митної вартості
товарів не було, оскільки числове
значення митної вартості товару
підтверджувалось поданими
документами.

Крім того, суд вірно спростував
посилання відповідача про заниження
позивачем митної вартості шляхом
недекларування в повному обсязі витрат
на перевезення товару при поданні до
митного оформлення ВМД № 305090000/2012/018960
від 12.12.2012 р., які він аргументує тим, що
декларантом не було подано документи
на страхування товару, які б
підтверджували зазначені страхові
витрати з врахуванням наступних норм
законодавства.

Згідно ст. 8 Закону України «Про
транспортно-експедиторську
діяльність» експедитори надають
клієнтам послуги відповідно до вимог
законодавства України та держав,
територією яких транспортуються
вантажі, згідно з переліком послуг,
визначеним у правилах здійснення
транспортно-експедиторської
діяльності, а також інші послуги,
визначені за домовленістю сторін у
договорі транспортного
експедирування. Експедитори за
дорученням клієнтів здійснюють
страхування вантажів та своєї
відповідальності.

Статтею 13 даного Закону
передбачено, що експедитор здійснює
страхування вантажу та своєї
відповідальності згідно із законом та
договором транспортного
експедирування.

Відтак, оскільки окремого
договору на страхування позивач не
укладав, то даний договір долучатися до
поданих до митного оформлення
документів не міг, а витрати на
страхування були здійснені позивачем
шляхом перерахування коштів за
договором транспортного
експедирування вантажів та входили у
витрати понесені експедитором за цим
Договором № 26 від 17.04.2012 року та
Додатковою угодою до нього від 18.04.2012 р.,
на виконання якого за кожним
перевезенням-експедируванням
укладалися нові договори -замовлення.

Колегія суддів прийшла до висновку, що
наявними матеріалами справи
підтверджується як висновок суду про
неналежне обґрунтування митницею
своїх сумнівів у достовірності митної
вартості, так і той висновок, що
позивачем під час митного оформлення
товару надано всі документи, необхідні
для перевірки правильності визначеної
ним митної вартості товару.

Щодо задоволення позовних вимог в
частині стягнення з Державного бюджету
України на користь позивача надмірно
сплачених митних платежів колегія
суддів не погоджується із висновками
суду першої інстанції про задоволення
позовних вимог у цій частині з огляду
на те, що згідно з положеннями статей 57,
58 МК України питання контролю
правильності обчислення декларантом
митної вартості в разі виникнення
обґрунтованого сумніву віднесено до
компетенції митних органів.

Відповідно до п. п. 41.1.2. п.41.1. ПКУ
контролюючими органами є митні органи -
щодо мита, акцизного податку, податку
на додану вартість, інших податків, які
відповідно до податкового
законодавства справляються у разі
ввезення (пересилання) товарів і
предметів на митну територію України
або територію спеціальної митної зони
або вивезення (пересилання) товарів і
предметів з митної території України
або території спеціальної митної зон.

Відповідно до пп. 14.1.115 ПКУ надміру
сплачені грошові зобов'язання - це суми
коштів, які на певну дату зараховані до
відповідного бюджету понад нараховані
суми грошових зобов'язань, граничний
строк сплати яких настав на таку дату.

Умови повернення помилково та/або
надміру сплачених грошових зобов'язань
передбачені ст. 43 ПКУ. Відповідно до п.
43.3 ПКУ обов'язковою умовою для
здійснення повернення сум грошового
зобов'язання є подання платником
податків заяви про таке повернення,
тобто у суду були відсутні правові
підстави для задоволення позову в цій
частині вимог.

Окрім цього, суд першої інстанції,
задовольняючи позовні вимоги щодо
стягнення з Державного бюджету
України на користь позивача надмірно
сплачених митних платежів не звернув
уваги на те, що Головне управління
Державної казначейської служби
України у Закарпатській області
залучене до розгляду справи в якості
третьої особи і його статус був
незмінним до постановлення судового
рішення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч.ч. 1,2 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до переконання про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, що призвело до
частково неправильного вирішення
спору по суті. Відтак, оскаржувана
постанова підлягає частковому
скасуванню з прийняттям в цій частині
нової постанови.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.196, п.3 ч.1 ст. 198,
ст.202, ч.2 ст.205, ст.207, ст. 254 КАС України,
суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Чопської митниці
Міндоходів і зборів України та
приєднаним до неї Головним управлінням
Державної казначейської служби
України у Закарпатській області
частково задовольнити.

Скасувати постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від
11.09.2013 року у справі №807/2119/13-а в частині
стягнення з Державного бюджету на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Голден Фрутс" суму
надмірно сплаченого податку на додану
вартість у розмірі 36423,85 грн. (тридцять
шість тисяч чотириста двадцять три
гривні 85 копійок) та в цій частині в
задоволенні позовних вимог відмовити.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом 20-ти днів з дня
набрання ухвалою законної сили, а у
разі складення ухвали в повному обсязі
відповідно до ст.160 КАС України - з дня
складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
В.П.Сапіга

Судді
Н.Г.Левицька

І.М.Обрізко

Повний текст виготовлено 07.10.2014р.