Справа № 643/9886/14-а
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2014-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2014 р.Справа № 643/9886/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Спаскіна О.А.

Суддів: Сіренко О.І. , Любчич Л.В.

за участю секретаря судового засідання
Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Московському районі м.
Харкова на постанову Московського
районного суду м. Харкова від 30.07.2014р. по
справі № 643/9886/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Московському районі м.
Харкова

про визнання дій незаконними та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Московського районного
суду м. Харкова від 30.07.2014р. частково
задоволено адміністративний позов
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Московському районі м.
Харкова про визнання дій незаконними
та зобов'язання вчинити певні дії .

Визнано дії Управління Пенсійного
фонду України в Московському районі м.
Харкова щодо відмови в призначенні
пенсії ОСОБА_1, 14.05.1938р.н. протиправними.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Московському районі м.
Харкова призначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
пенсію на підставі заяви його
представника ОСОБА_2 від 09.04.2014.

В іншій частині позов залишено без
задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати вказану постанову
суду першої інстанції та ухвалити
нову, якою повністю відмовити в
задоволенні позовних вимог. Скаржник
зазначає, що приймаючи зазначену
постанову суд першої інстанції дійшов
до помилкових висновків, які призвели
до неправильного вирішення справи,
неповно з'ясував всі обставини справи,
що мають значення при вирішенні спору,
не вірно застосував до спірних
правовідносин положення Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", п. п. 7,
16, 29 Порядку подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» затвердженого постановою
правління Пенсійного фонду України
№22-1 від 25.11.2005 року та ст.159 Кодексу
адміністративного судочинства України
щодо повноти та об'єктивності розгляду
справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув
справу в межах доводів апеляційної
скарги відповідно до вимог ст.195 КАС
України та керуючись ч.1 ст.41 КАС
України.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, доводи апеляційної скарги,
прийшла до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.
Харкові, є громадянином України,проте з
1997 року і до теперішнього часу постійно
проживає в США, де 18.12.1997 прийнятий на
облік в Генеральному консульстві
України в Чикаго (а.с. 5-6, 11).

На час звернення до відповідача
позивач досяг пенсійного віку, мешкає в
США.

Судовим розглядом встановлено, що з
14.09.1967 по 21.10.1994 працював на різних
посадах в Харківському державному
науково-дослідницькому інституті
метрології, яке перейменовано в
Національний науковий центр
«Інститутметрології», а з жовтня 1994
року і до виїзду до США - в недержавних
підприємствах (а.с. 12-14, 27-28).

На час виїзду на постійне проживання до
США позивач не досяг пенсійного віку,
за

призначенням пенсії до державних
органів України не звертався і пенсія
йому не призначалась.

09.04.2014 ОСОБА_1, через свого
представника, звернувся до Управління
із заявою про призначення пенсії за
віком, до якої додав копію трудової
книжки, документи з інституту
метрології, довідку про заробітну
плату, довідку державної міграційної
служби та заяву-анкету, довіреність,
апостиль, копію паспорту довіреної
особи (а.с. 10).

17.04.2014 Управління прийняло рішення про
відмову в призначенні позивачу пенсії
за

віком, пославшись на відсутність
документів, що підтверджують місце
проживання (реєстрації) в Україні
(паспорт або довідку уповноважених
органів з місця проживання
(реєстрації), довідки податкової
адміністрації про присвоєння
ідентифікаційного номера заявника(а.с.
16-17).

Вважаючи свої права порушеними,
позивач звернувся до суду за їх
захистом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач має право на призначення
пенсії, незалежно від того, чи виїхав на
постійне місце проживання за кордон.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Передбачене Конституцією України
право громадян на соціальний захист
конкретизоване у Законі України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та Законі України "Про
пенсійне забезпечення", якими
встановлено порядок нарахування та
виплати пенсії.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" громадяни
України мають право на державне
пенсійне забезпечення за віком, по
інвалідності, у зв'язку з втратою
годувальника та в інших випадках,
передбачених цим Законом.

Згідно п.1 ч.1 ст.8 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" право на отримання пенсій
та соціальних послуг із солідарної
системи мають: громадяни України, які
застраховані згідно із цим Законом та
досягли встановленого цим Законом
пенсійного віку чи визнані інвалідами
в установленому законодавством
порядку і мають необхідний для
призначення відповідного виду пенсії
страховий стаж.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" особи мають
право на призначення пенсії за віком
після досягнення віку 60 років та
наявності страхового стажу не менше 15
років.

Статтею 44 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" встановлено, що заява про
призначення (перерахунок) пенсії та
необхідні документи подаються до
територіального органу Пенсійного
фонду або до уповноваженого ним органу
чи уповноваженій особі в порядку,
визначеному правлінням Пенсійного
фонду за погодженням із спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики, особисто або
через представника, який діє на
підставі виданої йому довіреності,
посвідченої нотаріально.

Відповідно до ст.5 Закону України "Про
громадянство України" документами, що
підтверджують громадянство України є:
паспорт громадянина України, свідоцтво
про належність до громадянства
України, паспорт громадянина України
для виїзду за кордон, тимчасове
посвідчення громадянина України,
проїзний документ дитини,
дипломатичний паспорт, службовий
паспорт, посвідчення особи моряка,
посвідчення члена екіпажу, посвідчення
особи на повернення в Україну.

Враховуючи викладене вище, колегія
суддів вважає, що позивач набув права
на пенсію за віком із досягненням
пенсійного віку.

Колегія суддів відхиляє доводи
апеляційної скарги щодо висновків
суду першої інстанції про те, що з
прийняттям рішення Конституційного
Суду України від 07.10.2009 року по справі
№1-32/2009 визнано такими, що не
відповідають Конституції України,
положення пункту 2 частини 1 статті 49,
другого речення статті 51 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від
09.07.2003 року №1058-ІV, позивач набув право
на призначення пенсії за віком, та
зазначає наступне.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції вказав, що позивач
має право на призначення пенсії за
віком не з дати прийняття рішення
Конституційного Суду України від 07.10.2009
року по справі №1-32/2009, оскільки дане
рішення стосується припинення та
поновлення виплат вже призначених
пенсій громадянам України, що постійно
проживають за кордоном, а за загальним
правилом, встановленим ст. 45 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» - з дня
звернення до пенсійного органу, тому
вказані вище доводи апеляційної скарги
є необґрунтованими.

Колегія суддів зазначає, що як
встановлено ч.2 ст.2 Закону України "Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні", реєстрація
місця проживання чи місця перебування
особи або її відсутність не може бути
умовою реалізації прав і свобод,
передбачених Конституцією, законами чи
міжнародними договорами України, або
підставами для їх обмеження.

Як встановлено ст.24 Конституції
України, громадяни мають рівні
конституційні права і свободи та є
рівними перед законом. Не може бути
привілеїв чи обмежень за ознаками раси,
кольору шкіри, політичних, релігійних
та інших переконань, статі, етнічного
та соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками.

Виходячи із правової та соціальної
природи пенсії право громадянина на
призначення йому пенсії не може
пов'язуватися з такою умовою, як
постійне проживання в Україні.

На підставі викладеного колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про наявність підстав для
призначення пенсії позивачу,
незважаючи на те, що він постійно
проживає в США.

Отже, доводи апеляційної скарги
відповідача про порушення судом
першої інстанції під час розгляду
справи вимог Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", п. п. 7, 16, 29 Порядку подання
та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» затвердженого постановою
правління Пенсійного фонду України
№22-1 від 25.11.2005 року та норм ст.159 Кодексу
адміністративного судочинства України
щодо повноти та об'єктивності розгляду
справи висновків суду не спростовують,
оскільки при розгляді справи суд
першої інстанції, відповідно до вимог
ст. 159 КАС України повно і всебічно, в
межах заявлених вимог, з'ясував дійсні
обставини справи, дав належну оцінку
наявним у справі доказам, правильно
вирішив питання щодо правовідносин,
зумовлених встановленими фактами, та
вирішив справу на підставі норм
матеріального права, які регулюють ці
правовідносини.

З огляду на вищевикладене, постанова
суду першої інстанції ухвалена з
дотриманням норм процесуального права,
у відповідності до вимог норм
матеріального права, тому колегія
суддів вважає, що підстав для її
скасування немає.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову чи ухвалу суду
- без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Московському районі м. Харкова
залишити без задоволення.

Постанову Московського районного суду
м. Харкова від 30.07.2014р. по справі №
643/9886/14-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Спаскін
О.А.Судді(підпис) (підпис) Сіренко О.І.
Любчич Л.В. Повний текст ухвали
виготовлений 13.10.2014 р.