Справа № 819/3399/13а
Суддя: Кухтей Р.В.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

02 жовтня 2014 року Справа №
876/2213/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді:
Кухтея Р.В.

суддів:
Клюби В.В., Яворського І.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Реєстраційної служби
Бережанського районного управління
юстиції Тернопільської області на
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 28 січня 2013
року за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
Реєстраційної служби Бережанського
районного управління юстиції
Тернопільської області про
зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулися в суд із зазначеним
адміністративним позовом, в якому
просили визнати проти правною відмову
державної реєстраційної служби від
14.11.2013 р. у державній реєстрації за нею
права власності на об'єкт нерухомого
майна, а саме: приміщення кахельного
цеху, який розташований в с.Урмань
Бережанського району по вул. Зелена,107
та зобов'язати відповідача
зареєструвати за нею таке право на
вказане приміщення.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 28.01.2013 р.
позов було задоволено плвністю.

Не погоджуючись із даною постановою, її
оскаржила Реєстраційна служба
Бережанського районного управління
юстиції Тернопільської області.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що
майновий пай, право на який
посвідчується відповідним свідоцтвом,
не є об'єктом нерухомого майна,
стосовно якого проводиться державна
реєстрація прав. Тому просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою
відмовити в задоволені позову
повністю.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не з'явилися, хоча
були належним чином повідомлені про
дату, час і місце судового засідання,
клопотань про розгляд справи за їх
участю не подали, тому відповідно до п.2
ч.1 ст.197 КАС України колегія суддів
вважає можливим здійснювати розгляд
справи у письмовому провадженні за
наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги в їх сукупності,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
задоволення виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1
була членом селянської спілки
"Урманська" Бережанського району
Тернопільської області та відповідно
мала право на майновий пай. 20.03.2000 р.
зборами уповноважених селянської
спілки ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_1
виділено майновий пай в натурі
(приміщення кахельного цеху) та
вирішено припинити їх членство у
спілці.

27.12.2002 р. Урманською сільською радою на
ім'я позивача видано свідоцтво про
право власності на майновий пай члена
колективного сільськогосподарського
підприємства серія ТР-І №012816.

Рішенням виконавчого комітету
Урманської сільської ради
Бережанського району Тернопільської
області № 16 від 22.05.2013 р. нежитловому
будинку (кахельному цеху) присвоєно
юридичну адресу: вул. Зелена, 107 с.
Урмань, Бережанського району
Тернопільської області.

Бережанським обласним комунальним
міжрайонним бюро технічної
інвентаризації станом 16.05.2013 р.
виготовлено технічний паспорт на
приміщення кахельного цеху.

Державний реєстратор прав на нерухоме
майно реєстраційної служби
Бережанського районного управління
юстиції ОСОБА_3, розглянувши заяву
представника позивача ОСОБА_2 від 14.11.2013
р. про проведення державної реєстрації
права власності на майновий пай, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
встановлено, що заявлене право не
підлягає державній реєстрації,
оскільки згідно з ст.5 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень"
"майновий пай" не входить до переліку
об'єктів нерухомого майна, стосовно
яких проводиться державна реєстрація
прав.

Рішенням №7945375 від 14.11.2013 р.
реєстраційною службою Бережанського
районного управління юстиції
Тернопільської області позивачу
відмовлено у державній реєстрації
права власності на майновий пай за
вищевказаною адресою.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
було надано відповідачу необхідні
документи, що підтверджують виникнення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно відповідно до закону.

Проте з такими висновками суду першої
інстанції не можна погодитися,
виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: 1) право власності на нерухоме
майно; 2) право володіння; право
користування (сервітут); право
користування земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис); право забудови земельної
ділянки (суперфіцій); право
господарського відання; право
оперативного управління; право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки; право
користування (найму, оренди) будівлею
або іншими капітальними спорудами, їх
окремими частинами; іпотека; довірче
управління майном; 3) інші речові права
відповідно до закону; 4) податкова
застава, предметом якої є нерухоме
майно, та інші обтяження.

Відповідно до п.5 ст.18 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, що підтверджує
виникнення права власності при
здійсненні державної реєстрації прав
на нерухоме майно, видається
фізичним особам та юридичним особам, що
вийшли зі складу засновників
(учасників) юридичної особи за рішенням
органу, уповноваженого на це
установчими документами, отримали у
власність об'єкт нерухомого майна,
переданий їм.

Перелік документів для здійснення
державної реєстрації прав
визначається Кабінетом Міністрів
України у Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 16 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» заява про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень
подається до органу державної
реєстрації прав, на території якого
розміщений об'єкт нерухомого майна або
більша за площею його частина.

Разом із заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень
подаються документи, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення
відповідних прав, та документ, що
підтверджує оплату послуг з державної
реєстрації прав та їх обтяжень.

Згідно з ст.19 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація прав проводиться
на підставі: 1) договорів, укладених у
порядку, встановленому законом; 2)
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону; 3) свідоцтв про
право власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; 4) державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; 5)
рішень судів, що набрали законної сили;
6) інших документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Порядком державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 22.06.2011р. №703 (далі
- Порядок) передбачено невичерпний
перелік документів, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно. Так, відповідно до
п.п.16 п.27 Порядку визначено, що
документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, є інші документи, що
підтверджують виникнення, перехід та
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно
відповідно до закону.

Пункт 42 Порядку регламентує, що
державний реєстратор у встановлених
законом випадках за результатами
розгляду заяви про державну реєстрацію
видає свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, на підставі якого
проводить державну реєстрацію права
власності на нерухоме майно, але,
згідно з пунктом 44 Порядку державна
реєстрація права власності на нерухоме
майно з видачею свідоцтва про право
власності на таке майно за новим
правонабувачем проводиться за
наявності державної реєстрації права
власності на таке майно за попереднім
правонабувачем, крім проведення
державної реєстрації права власності
на новозбудоване нерухоме майно. При
цьому жодних виключень для
взаємовідносин у сфері сільського
господарства при проведенні державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно законодавчо не передбачено.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач не подав відповідачу документ,
що підтверджує виникнення, перехід
права власності, та його реєстрацію за
попереднім правонабувачем.

Пункт 27 Порядку визначає, що
документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, є: укладений в
установленому законом порядку договір,
предметом якого є нерухоме майно, права
щодо якого підлягають державній
реєстрації, або речове право на
нерухоме майно, чи його дублікат;
свідоцтво про право власності на
частку в спільному майні подружжя в
разі смерті одного з подружжя, видане
нотаріусом або консульською установою
України, чи його дублікат; свідоцтво
про право на спадщину, видане
нотаріусом або консульською установою
України, чи його дублікат; свідоцтво
про придбання майна з прилюдних торгів
(аукціонів) та свідоцтво про придбання
майна з прилюдних торгів (аукціонів),
якщо прилюдні торги (аукціони) не
відбулися, видані нотаріусом, чи їх
дублікати; свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, видане
державним реєстратором відповідно до
цього Порядку; свідоцтво про право
власності, видане органом приватизації
наймачам житлових приміщень у
державному та комунальному житловому
фонді; свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, видане органом
місцевого самоврядування або місцевою
держадміністрацією до набрання
чинності цим Порядком; рішення про
закріплення нерухомого майна на праві
оперативного управління чи
господарського відання, прийняте
власником нерухомого майна чи особою,
уповноваженою управляти таким майном;
державний акт на право власності на
земельну ділянку або на право
постійного користування земельною
ділянкою; рішення суду, що набрало
законної сили, щодо права власності та
інших речових прав на нерухоме майно;
ухвала суду про затвердження (визнання)
мирової угоди; заповіт, яким
встановлено сервітут на нерухоме
майно; закон, яким встановлено сервітут
на нерухоме майно; рішення
уповноваженого законом органу
державної влади про повернення об'єкта
нерухомого майна релігійній
організації; рішення власника майна,
уповноваженого ним органу про передачу
об'єкта нерухомого майна з державної у
комунальну власність чи з комунальної
у державну власність або з приватної у
державну чи комунальну власність; інші
документи, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно відповідно до закону.

Колегія суддів зазначає, що
матеріалами справи не підтверджується
наявність правовстановчих документів
у селянської спілки «Урманська»
Бережанського району, Тернопільської
області на об'єкт нерухомого майна
(приміщення кахельного цеху), який
знаходиться за адресою вул. Зелена, 107,
с. Урмань, Бережанського району,
Тернопільської області.

Згідно з вимогами п.15 Наказу
Міністерства аграрної політики
України "Про затвердження Порядку
розподілу та використання майна
реорганізованих колективних
сільськогосподарських підприємств"
від 14.03.2001 р. №62 (втратив чинність)
виділення майнових паїв у натурі
окремим особам, які виявили бажання
отримати свої майнові паї в
індивідуальну власність, проводиться
підприємством - користувачем майна із
переліку майна, виділеного на ці цілі.
При виділенні майна в натурі
конкретному власнику підприємство
одночасно з підписанням акта
приймання-передавання майна робить
відмітку про виділення майна в натурі у
Свідоцтві про право власності на
майновий пай члена колективного
сільськогосподарського підприємства
(далі - Свідоцтво), що засвідчується
підписом керівника підприємства та
печаткою.

Свідоцтво з відміткою про виділення
майна в натурі індивідуально, акт
приймання-передавання майна можуть
бути підставою для оформлення прав
власності на зазначене майно в
установленому порядку.

Однак, позивачем до реєстраційної
служби свідоцтво з відміткою про
виділення майна в натурі індивідуально
не було надано. Крім того, відсутні
докази, що майно належало селянській
спілці «Урманська".

Відповідно до п. 46 Порядку для
проведення державної реєстрації прав з
видачею свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у зв'язку з набуттям
права власності на новозбудовані (в
тому числі первинна реєстрація прав) чи
реконструйовані об'єкти нерухомого
майна заявник подає органові державної
реєстрації прав документ, що посвідчує
речове право на земельну ділянку.

Враховуючи відсутність у позивача
документу, що посвідчує речове право на
земельну ділянку, на переконання
колегії суддів, відсутні підстави для
проведення первинної реєстрації права
власності на об'єкт нерухомого майна
(приміщення кахельного цеху).

Колегія суддів зазначає, що згідно з ч.1
cт. 319 та ч.2 ст.331 Цивільного кодексу
України, власник володіє, користується,
розпоряджається нерухомим майном на
власний розсуд з моменту державної
реєстрації права власності на це майно.
Тому, уповноважений установчими
документами орган колективного
сільськогосподарського підприємства
не вправі розпоряджатися об'єктом
нерухомого майна (кахельним цехом),
право власності на який не
зареєстровано у встановленому
законодавством порядку.

Одночасно, колегія суддів погоджується
з твердженнями апелянта про те, що
визнання права власності на нерухоме
майно не відноситься до компетенції
адміністративного суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
до помилкового висновку щодо наявності
підстав для задоволення позовних
вимог.

Отже, при вирішенні даного
публічно-правового спору судом першої
інстанції було допущено порушення норм
матеріального і процесуального права,
а мотиви, з яких виходив суд під час
ухвалення свого рішення, не
відповідають фактичним обставинам
справи.

В силу п.3 ч.1 ст.198 КАС України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції має право скасувати її та
прийняти нову постанову суду.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.202 КАС
України підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового
рішення є порушення норм матеріального
або процесуального права, що призвело
до неправильного вирішення справи або
питання.

Враховуючи викладене, беручи до уваги
положення ст.195 КАС України, яким суду
апеляційної інстанції надано право
перегляду рішень суду першої інстанції
в межах доводів апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що постанова
суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нової
постанови про відмову в задоволені
позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 202, 205,
207, 212, 254 КАС України, суд, -п о

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Реєстраційної
служби Бережанського районного
управління юстиції Тернопільської
області задовольнити.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 28 січня 2013
року по справі №819/3399/13-а скасувати та
прийняти нову, якою в задоволені позову
ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, що беруть участь у справі та
може бути оскаржена шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20 днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий :
Р.В.Кухтей

Судді :
В.В. Клюба

І.О. Яворський