Справа № К/9991/34871/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2014 року м.
Київ К/9991/34871/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в м.
Сєвєродонецьку Луганської області про
перерахунок пенсії, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на постанову
Сєвєродонецького міського суду
Луганської області від 26 червня 2009
року та постанову Апеляційного суду
Луганської області від 19 травня 2011
року,-

у с т а н о в и л а :

У березні 2009 року позивач звернулась із
зазначеним позовом посилаючись на те,
що вона є пенсіонером за віком, має
статус дитини війни, а відтак їй
належить право на перерахунок пенсії
відповідно до статті 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» від 18 листопада 2004 року № 2195-ІV
(далі Закон № 2195-ІV).

Посилаючись на те, що вимоги Закону
№2195-ІV не виконані, а її звернення про
збільшення пенсії залишено без
задоволення, позивач просила
зобов'язати відповідача провести
перерахунок пенсії за 2006-2008 роки.

Постановою Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 26 червня
2009 року, позов задоволено частково,
визнано протиправною бездіяльність та
зобов'язано відповідача здійснити
перерахунок і виплату позивачу
підвищення до пенсії в порядку статті 6
Закону № 2195-ІV, у розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком з 22 травня по 31 грудня
2008 року у сумі 715,23 гривень. В решті
позову відмовлено.

Постановою Апеляційного суду
Луганської області від 19 травня 2011
року, постанову суду першої інстанції
змінено та викладено її третій абзац в
такій редакції: «зобов'язати
відповідача здійснити виплату
позивачу підвищення до пенсії в
порядку статті 6 Закону № 2195-ІV, у
розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком з 22 травня по 31 грудня 2008 року, з
урахуванням здійснених виплат». В
іншій частині постанову залишено без
змін.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування судами, в частині відмови
в позові, норм матеріального і
порушення норм процесуального права,
просить ухвалені ними судові рішення
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позов в повному
обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги,
матеріали справи колегія суддів дійшла
висновку про відхилення скарги з таких
підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Суд касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги, але при цьому може
встановлювати порушення норм
матеріального чи процесуального права,
на які не було посилання в касаційній
скарзі

Згідно з частиною 3 статті 211 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставами касаційного оскарження є
порушення судом норм матеріального чи
процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що
оскаржувані судові рішення ухвалені з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, підстави для їх
скасування відсутні.

Задовольняючи частково позов, суди на
підставі наявних у справі даних
встановили і правильно виходили з того,
що з дня набрання рішеннями
Конституційного Суду України від 9
липня 2007 року № 6-рп/2007 і від 22 травня
2008 року № 10рп-2008 чинності, до спірних
правовідносин підлягає застосуванню
стаття 6 зазначеного Закону №2195-ІV, у
редакції даного періоду. При цьому, у
задоволенні позовних вимог за 2006-2007
роки слід відмовити на підставі статей
99, 100 Кодексу адміністративного
судочинства України, оскільки на цьому
наполягав відповідач під час розгляду
справи в суді першої інстанції, а
підстави для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними відсутні.

Змінюючи постанову суду першої
інстанції, в частині зобов'язання
відповідача виплатити позивачу
конкретні суми, апеляційний суд
правильно виходив з того, що з
урахуванням положень Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд не може перебирати на себе
повноваження органів Пенсійного фонду
та здійснювати відповідні розрахунки
соціальних виплат.

Водночас, суди до спірних
правовідносин правильно застосували
положення Закону України «Про
Державний бюджет України на 2006 рік», а
також статтю 6 Закону № 2195-ІV, статтю 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (в редакції спірного
періоду), з урахуванням рішень
Конституційного Суду України від 9
липня 2007 року № 6-рп/2007 і 22 травня 2008
року №10рп-2008.

Рішення судів першої та апеляційної
інстанцій відповідають дійсним
обставинам справи та нормам
матеріального і процесуального права,
судовій практиці, доводи касаційної
скарги їх висновків не спростовують,
такі ґрунтуються на помилковому
трактуванні правових норм, а тому
підстав для скасування судових рішень
колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
постанову Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 26 червня
2009 року та постанову Апеляційного суду
Луганської області від 19 травня 2011 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало