Справа № 826/2916/14
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/2916/14
інстанції:Мишенко В.В.
Суддя-доповідач: Шурко О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

02 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Шурка О.І.,

суддів
Василенко Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі
Дешко В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів України в м.
Києві на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
08 травня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Публічного
акціонерного товариства «Акціонерна
компанія «Сатер» до Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів України в м.
Києві про визнання протиправними та
скасування податкових-повідомлень
рішень від 13.02.2014 року № та
№, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
08 травня 2014 року адміністративний
позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить апеляційну
інстанцію скасувати незаконну, на його
думку, постанову суду першої інстанції
та постановити нову про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Апелянт посилається на незаконність,
необ'єктивність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення,
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, що є на його
переконання підставою для скасування
судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, податковим органом 13.02.2014 на
підставі акта перевірки №1506/22-01/19015984
від 23.10.2013 та рішення про результати
розгляду первинної скарги від 22.01.2014
№911/7/26-15-10-06-12, прийнято наступні
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення, а саме: №,
яким позивачу за порушення п.п.198.1, 198.2,
198.6, 185.1, 188.1, 187.1 ПК України, п.п.7.2.3, 7.4.1,
7.4.5, 7.5.1 Закону України «Про податок на
додану вартість» збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
«податок на додану вартість» на
загальну суму 1 061 943 грн.; та №,
яким позивачу за порушення п.п.138.2, 139.1.9
ПК України, п.5.1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем «податок на прибуток
приватних підприємств» на загальну
суму 1 140 570 грн.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями
податкового органу, позивач звернувся
із адміністративним позовом до суду, в
якому просив визнати нечинними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення.

В основу обґрунтування свого рішення
про задоволення позову, суд першої
інстанції посилався на те, що
відповідачем не надано суду належних
та допустимих доказів того, що
фінансово-господарські операції між
позивачем та його контрагентами не
були спрямовані на настання реальних
наслідків фінансово-господарської
діяльності, а первинні документи,
складені позивачем та його
контрагентами у ході господарських
операцій, відповідають вимогами
чинного законодавства.

Колегія суддів вважає доводи апелянта
безпідставними та погоджується із
таким висновком суду першої інстанції,
з огляду на наступне.

Так, згідно зі ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України податковий кредит - сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Так, згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

При цьому відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1
ст. 139 ПК України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Водночас відповідно до п. 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Доказом того, що в структурі активів та
власному капіталі позивача та його
контрагента виникли зміни є наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
позивач мав договірні взаємовідносини
із: ТОВ «Віп Трейд», ТОВ «Інстабуд», ТОВ
«Таурус Голд», ТОВ «Компанія Алексус
ЛТД», ПП «Хімінвест-2012», ТОВ «Адва
Естет», ТОВ «СВС ГРУП», ТОВ «Сіон
Пласт».

Так, фактичне здійснення господарських
операцій підтверджується дослідженими
судом першої інстанції належним чином
оформленими первинними документами,
які повністю відповідають вимогам,
встановленим статтею 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», а саме: містять
назву документа (форми); дату і місце
складання; назву підприємства, від
імені якого складено документ; зміст та
обсяг господарської операції, одиницю
виміру господарської операції; посади
осіб, відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції,
скріплені печатками контрагентів.

При цьому, з досліджених копій
первинних бухгалтерських документів
вбачається, що ПАТ «AK «САТЕР» замовляло
послуги та товари у TOB «Сіон -Пласт», TOB
«Bin Трейд», TOB «СВС ГРУП», TOB «Інсатбуд»,
TOB «Адва Естейт», TOB «Компанія Алексус
ЛТД», ПП «Хімінвест - 2012», TOB «Таурус
Голд» з метою здійснення власної
господарської діяльності та отримання
прибутку.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції, придбані ПАТ «АК «САТЕР» у TOB
«Сіон - Пласт», TOB «Biп Трейд», TOB «СВС
ГРУП», TOB «Інсатбуд», TOB «Адва Естейт», TOB
«Компанія Алексус ЛТД», ПП «Хімінвест
-2012», TOB «Таурус Голд» товари та послуги
замовлялися з метою наступної їх
реалізації замовникам, а саме: ПАТ
«Червонський цукровик», ПАТ
«Дніпровський крохмалепатоковий
комбінат», TOB «Подільські цукроварні»,
TOB «НВФ «АДВІСМАШ», TOB «Узинський
цукровий комбінат», ПрАТ «Продовольча
компанія «Поділля», TOB «ПК «Зоря
Поділля», TOB «Укрцукорінвест», TOB
«Авдіївський коксохімічний завод», TOB
«Агро XXI», TOB «Устимівський
котельно-механічний завод», ПП «ОВАС»,
що підтверджується відповідними
договорами, актами виконаних робіт,
видатковими накладними, довіреностями
на отримання товарно-матеріальних
цінностей, банківськими виписками та
іншими первинними документами.

Таким чином, викладені висновки
Відповідача про порушення ПАТ «АК
«САТЕР» положень 138.2 ст.138, п.п. 139.1.9 п.139.1
ст. 139 Податкового кодексу України та п.
5.1 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» є
незаконними та необґрунтованими.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
спростовуються встановленими судом
першої інстанції обставинами, наявними
в матеріалах справи доказами та
нормами права, зазначеними в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення суду.

Отже, колегія суддів вирішила згідно
ст. 200 КАС України залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, з урахуванням того, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206
КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів України в м.
Києві - залишити без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 08 травня 2014 року -
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядок і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Головуючий суддя
Шурко О.І.

Судді:
Степанюк А.Г.

Василенко Я.М.