Справа № 872/17780/13
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2014 рокусправа № 811/2471/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Чередниченко В.Є.

суддів: Коршуна
А.О. Панченко О.М.

за участю секретаря судового
засідання: Яковенко О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного Управління
Міндоходів у Кіровоградській області
на постанову Кіровоградського
окружного адміністративного суду від 21
жовтня 2013 року у справі №811/2471/13-а за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Кіровоградської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного Управління Міндоходів у
Кіровоградській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 26
липня 2013 року звернувся до суду з
позовом до Кіровоградської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного Управління Міндоходів у
Кіровоградській області в якому
просить визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення № від 18
липня 2013 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначає, що вказане податкове
повідомлення-рішення повинно бути
скасоване, оскільки висновки
відповідача щодо відсутності факту
реального здійснення господарської
діяльності по придбаному у ТОВ «Арбіс
центр» товару, викладені у акті
перевірки №8/17-1/НОМЕР_1 від 11 липня 2013
року (далі - акт перевіркиэ), на підставі
якого його було прийнято є
безпідставними та необґрунтованими.

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 21 жовтня 2013
року адміністративний позов
задоволено.

Постанова суду мотивована тим, що
висновок відповідача про
безтоварність господарських відносин
між позивачем і ТОВ «Арбіс центр» є
необґрунтованим, оскільки реальність
господарських операцій підтверджена
належним чином оформленими первинними
документами.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції відповідач оскаржив
її до апеляційного суду з підстав
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права. Просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову постанову, якою у
задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга фактично
обґрунтована висновками перевіряючих
осіб, які зроблено в акті перевірки, про
недодержання позивачем вимог пунктів
198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 та пункту 201.6
статті 201 Податкового кодексу України в
момент вчинення правочину з ТОВ «Арбіс
центр», який не спрямований на реальне
настання наслідків, що обумовлені ним.

Згідно заперечень на апеляційну
скаргу, позивач посилаючись на
необґрунтованість апеляційної скарги,
просить залишити її без задоволення,
постанову суду першої інстанції
залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, обговоривши доводи апеляційної
скарги та заперечень на неї, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягають з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
знайшло підтвердження під час розгляду
апеляційної скарги, що відповідачем
було проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку
позивача з питань достовірності
декларування податку на додану
вартість по взаємовідносинах з ТОВ
«Арбіс центр» за період з 01 серпня 2012
року по 30 листопада 2012 року.

За результатами вказаної перевірки
відповідачем складено акт №8/17-1/НОМЕР_1
від 11 липня 2013 року в якому зроблено
висновок про порушення позивачем
пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 та
пункту 201.6 статті 201 Податкового
кодексу України в результаті чого
завищено податковий кредит з податку
на додану вартість на загальну суму ПДВ
у розмірі 2398,90 грн. (т.1 а.с.9-25).

Крім того в акті перевірки викладена
позиція відповідача про недійсність
правочинів позивача з ТОВ «Арбіс
центр», яка ґрунтується на висновках
довідки ДПС у Харківській області від
08.04.2013 року № 2004/22.1-04/37763488 «Про
результати проведення зустрічної
звірки ТОВ «Арбіс центр».

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 18
липня 2013 року, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість на загальну суму
3598,32 грн., в тому числі основного
зобов'язання на суму 2998,90 грн. та
штрафних (фінансових) санкцій на суму
1199,45 грн.

Правомірність та обґрунтованість
вказаного рішення відповідача є
предметом спору переданого на
вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між
сторонами та задовольняючи позов, суд
першої інстанції дійшов висновку про
те, що спірне рішення відповідача
прийняте не на підставі та не у спосіб,
що передбачені Податковим кодексом
України.

Колегія суддів, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права при винесенні оскарженої
постанови, виходить з наступного.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК
України, право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК
України, датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг, дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК
України, не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Згідно пункту 201.8 статті 201 ПК України
право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до
абзацу першого п. 201.10 ст. 201 ПК України,
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, вказаними нормами права
визначено підстави за яких платник
податків має право на віднесення
сплачених сум ПДВ, у вартості
товарів/послуг, до складу податкового
кредиту підприємства. До таких підстав
віднесено: наявність господарської
операції, понесення витрат, у зв'язку з
господарською діяльністю платника,
сплата податку на додану вартість у
вартості товарів/послуг, факт сплати
податку на додану вартість має
підтверджуватися відповідними
податковими накладними.

Встановлені обставини справи свідчать
про те, що між позивачем та ТОВ «Арбіс
центр» укладено договір поставки
товарів від 01.01.2012 року, предметом якого
є поставка мебельної фурнітури на
підставі письмового заказу (т.1, а.с. 36)

При цьому, з врахуванням положень п.п. 1,
2 статті 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" судом першої
інстанції досліджено питання щодо
реального вчинення зазначених
правочинів за наявності доказів, які
підтверджують зазначені обставини:
видаткові накладні від 20 серпня 2012 року
№ 1352, від 18 вересня 2012 року №1571, від 1
жовтня 2012 року №1772, від 02 жовтня 2012 року
№1695, від 07 листопада 2012 року №1972 (т.1,
а.с. 38, 59, 83, 87, 91, 112), рахунки-фактури від 20
серпня 2012 року, від 18 вересня 2012 року
№2156, від 10 жовтня 2012 року №2451, від 18
жовтня 2012 року №2539, від 01 жовтня 2012 року
№2321, від 07 листопада 2012 року №2752, акти
приймання передачі від 21 серпня 2012
року, від 19 вересня 2012 року, від 03 жовтня
2012 року, від 12 жовтня 2012 року, від 20
жовтня 2012 року, від 08 листопада 2012 року
(т.2, а.с. 40-45), заявки на отримання
мебельної фурнітури від 20 серпня 2012
року, від 19 вересня 2012 року, від 02 жовтня
2012 року, від 10 жовтня 2012 року, від 19
жовтня 2012 року, від 07 листопада 2012 року
(т.2, а.с. 46-51).

ТОВ «Арбіс центр» виписано податкові
накладні від 20 серпня 2012 року №133, від 18
вересня 2012 року №120, від 10 жовтня 2012
року №80, від 19 жовтня 2012 року №136, від 02
жовтня 2012 року №12, від 07 листопада 2012
року №43, від 25 жовтня 2012 року №14, від 11
листопада 2012 року №8.(т.1, а.с. 37, 58, 82, 86, 90,
111, 148, 149).

Оплата товару проводилась у
безготівковій формі, що
підтверджується банківськими
виписками (т.1, а.с. 42,64, 108-109, 129).

Придбаний товар повністю використано
позивачем у власній господарській
діяльності, що підтверджується
належним чином оформленими первинними
документами (т.1, а.с.146-248, т.2, а.с. 1-26).

Таким чином, судом першої інстанції
зроблено обґрунтований висновок про
реальність господарських операцій між
позивачем та ТОВ «Арбіс Центр», за
наслідками яких сформовано спірний
податковий кредит, оскільки
встановлені обставини справи свідчать
про поставку товару, оприбуткування
товару покупцем, оплату його вартості,
використання у власній господарській
діяльності.

Крім того в акті перевірки, який став
підставою для прийняття спірного
податкового повідомлення-рішення
зазначено, що податковий орган дійшов
висновку про завищення податкового
кредиту з податку на додану вартість по
взаємовідносинах з ТОВ «Арбіс центр»
за період з 01 серпня 2012 року по 30
листопада 2012 року, на підставі довідки
ДПС у Харьківській області від 08 квітня
2013 року №2004/22.1-04/37763488 "Про результати
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Арбіс центр»".

В ході перевірки ТОВ «Арбіс центр» було
встановлено, що дане підприємство мало
господарські операції з ТОВ «ВК
Віконні системи - яке має ознаки
фіктивності.

Виходячи з вищевикладених обставин,
перевіряючими зроблено висновок про
відсутність реальної можливості
здійснення господарських відносин ТОВ
«Арбіс центр» з ТОВ «ВК Віконні
системи».

На підставі зазначених обставин,
відповідачем зроблено висновок, що
частина податкового кредиту позивача
за період з 01 серпня 2012 року по 30
листопада 2012 року сформовано на
підставі не існуючих операцій з ТОВ
«Арбіс центр».

У зв'язку з цим, суд апеляційної
інстанції зазначає, що взаємовідносини
постачальника позивача з іншими
суб'єктами підприємницької діяльності,
які мають ознаки фіктивності, та
можливі інші порушення, які ним були
допущенні, не є тими ознаками, які
вказують на нікчемність укладеного
позивачем правочину.

Європейський Суд з прав людини в пункті
38 рішення від 09.01.2007 року у справі
«Інтерсплав проти України» зазначив:
коли державні органи володіють
будь-якою інформацією про зловживання
у системі відшкодування ПДВ, що
здійснюються конкретною компанією,
вони можуть вжити відповідних заходів
з метою запобігання або усунення таких
зловживань. Суд, однак, не може прийняти
зауваження Уряду щодо загальної
практики з відшкодування ПДВ за
відсутності будь-яких ознак, які б
вказували на те, що заявник був
безпосередньо залучений до таких
зловживань.

Висновок відповідача про відсутність
реального здійснення господарських
операцій укладеного між позивачем і
ТОВ «Арбіс центр» правочину є
безпідставним і необґрунтованим,
оскільки реальність господарських
операцій по укладеним правочинам
підтверджена відповідними первинними
документами. Всі первинні документи
відповідають вимогам законодавства
щодо їх оформлення.

Отже колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
помилковість висновку відповідача про
завищення позивачем податку на додану
вартість за серпень 2012 року в розмірі
997,60 грн., за вересень 2012 року в сумі 377,17
грн., за жовтень 2012 року в сумі 684,97 грн.,
за листопад 2012 року в сумі 339,16 грн.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Між тим відповідач зазначеного
обов'язку не виконав.

На підставі зазначеного, суд
апеляційної інстанції вважає, що суд
першої інстанції під час розгляду цієї
справи об'єктивно, повно та всебічно
дослідив обставини, які мають суттєве
значення для вирішення справи, дав їм
правильну юридичну оцінку і ухвалив
законне, обґрунтоване рішення без
порушень норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому постанову суду
першої інстанції у цій справі
необхідно залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198,
статтями 205, 206 КАС України,
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного Управління
Міндоходів у Кіровоградській області -
залишити без задоволення, а постанову
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 21 жовтня 2013
року у справі №811/2471/13-а - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлений
3 жовтня 2014 року.

Головуючий:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун

Суддя:
О.М. Панченко