Справа № 482/1208/14-а
Суддя: Ітрін М. В.
Дата ухвалення: 2014-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 482/1208/14-а
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 липня 2014 року
м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд
Миколаївської області в складі
головуючого судді - Ітріна М.В.,

при секретарі Андреєвій Ю.В.,
розглянувши в порядку письмового
провадження у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Нова Одеса
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Новоодеському районі
Миколаївської області (далі - ПФУ) про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

27 червня 2014 р. позивач звернувся до суду
із зазначеним позовом до відповідача.

В обґрунтування своїх вимог посилався
на те, що згідно Постанови Верховної
Ради України від 11.06.2009 р. на підставі п.
9 ч. 5 ст. 126 Конституції України був
звільнений з посади голови
Новоодеського районного суду
Миколаївської області у зв'язку з
поданням у відставку і йому призначено
довічне грошове утримання в розмірі 90 %,
яке виплачує ПФУ.

Вказав, що постановою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 16 липня 2013 р. зобов'язано
відповідача здійснити перерахунок і
виплату довічного грошового утримання
у період з 22 вересня 2012 р. по 3 червня 2013
р. в розмірі 80 відсотків заробітної
плати працюючого голови Новоодеського
районного суду, з урахуванням
максимального розміру довічного
грошового утримання, встановленого ч. 5
ст. 138 Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» та зобов'язано
відповідача здійснити перерахунок а
виплату йому довічного грошового
утримання з 4 червня 2013 р. відповідно до
вимог ч. 3 ст. 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів».

Зазначив, що з 1 січня 2014 р. у зв'язку зі
збільшенням розміру мінімальної
заробітної плати з 1 147 грн до 1 218 грн,
збільшилася заробітна плата голови
районного суду з 21 793 грн до 23 142 грн.

Вважає, що за такого з 1 січня 2014 р.
повинен отримувати щомісячне грошове
утримання на 1 214,10 грн більше ніж нині
йому нараховується. Звернувся з цього
приводу до ПФУ, однак йому відмовлено у
здійсненні вказаного перерахунку
мотивуючи тим, що такий здійснюється
лише суддям Конституційного Суду
України.

Наголошує, що дії ПФУ є незаконними, а
відмова необґрунтованою з посиланням
на ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус
суддів» (чинний на момент виходу у
відставку), яка передбачала виплату
щомісячного довічного грошового
утримання не більше ніж 90 % за умови
стажу на посаді судді 20 років і 2 % за
кожен повний рік роботи, а також на
аналогічну норму, що закріплена в ч. 3
ст. 138 Закону України «Про судоустрій і
статус суддів».

З посиланням на ці обставини просив
визнати неправомірними дії
відповідача щодо відмови у перерахунку
довічного грошового утримання та
зобов'язати здійснити цей перерахунок
та провести виплати щомісячного
грошового утримання йому як судді у
відставці з 1 січня 2014 р. відповідно до
вимог ч. 3 ст. 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» в розмірі 90
% заробітної плати працюючого голови
районного суду, без обмеження
граничного розміру щомісячного
довічного грошового утримання.

У судове засідання позивач не з'явився,
але надав суду письмову заяву, в якій
позов підтримав та просив його
задовольнити, а справу розглянути без
його участі.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явилася, але надала суду
клопотання про розгляд справи за її
відсутності, при цьому у письмовому
запереченні вимоги позивача не визнала
і просила в їх задоволенні відмовити
посилаючись на те, що ч. 4 ст. 138 Закону
України «Про судоустрій та статус
суддів» проведення перерахунку
довічного грошового утримання
передбачено лише суддям
Конституційного Суду України.

Дослідивши обставини справи і
перевіривши їх письмовими доказами,
оцінивши досліджені в судовому
засіданні докази, суд дійшов висновку,
що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню з
таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
і встановлено судом, згідно Постанови
Верховної Ради України № 1515-VI від 11
червня 2009 року на підставі п. 9 ч. 5 ст. 126
Конституції України ОСОБА_1 був
звільнений з посади голови
Новоодеського районного суду
Миколаївської області у зв'язку з
поданням заяви про відставку.

Після виходу у відставку при наявності
вислуги більше 35 років йому у
відповідності до вимог ст. 43 Закону
України «Про статус суддів» призначено
щомісячне довічне грошове утримання в
розмірі 90 % заробітної плати судді, який
працює на відповідній посаді.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 16 липня 2013
р. задоволено вимоги позивача,
зобов'язано відповідача здійснити
перерахунок та виплату позивачу
довічного грошового утримання з 22
вересня 2012 р. по 03 червня 2013 р.
відповідно до вимог ч. 3 ст. 138 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» в розмірі 80 % заробітної плати
працюючого голови Новоодеського
районного суду Миколаївської області,
а з 04 червня 2013 р. зобов'язано здійснити
перерахунок та виплату довічного
грошового утримання судді у відставці
у розмірі 80 % грошового утримання судді,
але не більше ніж 90 % заробітної плати
судді, без обмеження граничного
розміру щомісячного довічного
грошового утримання.

Вказані виплати за вищезгаданим
рішенням суду виплачуються позивачу і
ці обставини сторонами не оспорюються.

26 травня 2014 р. ОСОБА_1 звернувся до
ПФУ із заявою про перерахунок з 01
січня 2014 р. його щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
у зв'язку зі збільшенням мінімальної
заробітної плати з 1 147 грн до 1 218 грн.

Листом № 26-3 від 04 червня 2014 р. ПФУ
відмовив позивачу у перерахунку раніше
призначеного щомісячного довічного
грошового утримання з підстав
непередбачуваності такого перерахунку
ст. 138 Закону України «Про судоустрій і
статус суддів», що й стало приводом і
підставою для звернення до суду з
вищевказаними позовними вимогами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно зі статтею 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.Суд
при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України (ст. 9 КАС України).

У частині першій статті 126
Основного Закону України закріплено
положення, згідно з яким незалежність і
недоторканність суддів гарантується
Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення
незалежності суддів, закріплених у
частині першій статті 126 Конституції
України є надання їм за рахунок держави
матеріального і соціального захисту,
до яких, зокрема, відноситься і
щомісячне довічне грошове утримання.

При прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
передбачених законом гарантій
самостійності судів, незалежності та
правової захищеності суддів.

Правові засади організації
судової влади, загальний порядок
забезпечення діяльності судів та інші
питання судоустрою і статусу суддів
урегульовані Законом України «Про
судоустрій і статус суддів» від 07 липня
2010 року.

Гарантії незалежності суддів
закріплені, зокрема, у ч. 4 ст. 47 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів», згідно з якою незалежність
судді забезпечується окремим порядком
фінансування та організаційного
забезпечення діяльності судів,
установленим законом, належним
матеріальним та соціальним
забезпеченням судді.

Відповідно до ч. 4 ст. 43 Закону України
«Про статус суддів» (яка діяла на
момент виходу позивача у відставку)
судді у відставці, який має стаж роботи
на посаді судді не менше 20 років
виплачується за його вибором пенсія
або звільнене від сплати податку
щомісячне довічне грошове утримання в
розмірі 80 відсотків заробітної плати
працюючого на відповідній посаді
судді. За кожний повний рік роботи
понад 20 років на посаді судді розмір
щомісячного довічного грошового
утримання збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж до 90
відсотків заробітку судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Аналогічна норма була закріплена і в ч.
3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і
статус суддів», який набрав чинності 30
липня 2010 року.

Разом з тим, Законом України від 8
липня 2011 р. (№ 3668-VI) «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи», який
набрав чинності з 01.10.2011 р., частину 3 і
5 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» викладено в іншій
редакції, згідно з якою щомісячне
довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 70
відсотків грошового утримання судді з
якого сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, який працює на
відповідній посаді судді. Максимальний
розмір щомісячного довічного
грошового утримання суддів у відставці
з урахуванням надбавок, підвищень,
додаткової пенсії, цільової грошової
допомоги, пенсії за особливі заслуги
перед Україною, індексації та інших
доплат до пенсії встановлених
законодавством, крім доплати до
надбавок окремим категоріям осіб, які
мають особливі заслуги перед
Батьківщиною не може перевищувати
десяти прожиткових мінімумів,
установлених для осіб, які втратили
працездатність (ч. 5 ст. 138 Закону).

Згідно з пунктом 2 розділу II
«Прикінцеві та перехідні положення»
Закону України «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи»
обмеження пенсії (щомісячного
довічного грошового утримання)
максимальним розміром, встановленим
цим Законом поширюється на
пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне
довічне грошове утримання) призначена
до набрання чинності цим Законом.
Пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне
довічне грошове утримання) призначена
до набрання чинності цим Законом і в
яких розмір пенсії (щомісячного
довічного грошового утримання) (з
урахуванням надбавок, підвищень,
додаткової пенсії, цільової грошової
допомоги, пенсії за особливі заслуги
перед Україною, індексації та інших
доплат до пенсії, встановлених
законодавством, крім доплати до
надбавок окремим категоріям осіб, які
мають особливі заслуги перед
Батьківщиною) перевищує максимальний
розмір пенсії (щомісячного довічного
грошового утримання), встановлений цим
законом, виплата пенсії (щомісячного
довічного грошового утримання) (з
урахуванням надбавок, підвищень,
додаткової пенсії, цільової грошової
допомоги, пенсії за особливі заслуги
перед Україною, індексації та інших
доплат до пенсії, встановлених
законодавством, крім доплати до
надбавок окремим категоріям осіб, які
мають особливі заслуги перед
Батьківщиною) здійснюється без
індексації, без застосування положень
частин другої та третьої статті 42
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та проведення інших
перерахунків, передбачених
законодавством, до того часу, коли
розмір пенсії (щомісячного довічного
грошового утримання) (з урахуванням
надбавок, підвищень, додаткової пенсії,
цільової грошової допомоги, пенсії за
особливі заслуги перед Україною,
індексації та інших доплат до пенсії,
встановлених законодавством, крім
доплати до надбавок окремим категоріям
осіб, які мають особливі заслуги перед
Батьківщиною) відповідатиме
максимальному розміру пенсії
(щомісячного довічного грошового
утримання), встановленому цим Законом.

Проте, рішенням Конституційного
Суду України від 3 червня 2013 року №
3-рп/2013 положення ч. 3, ч. 5 ст. 138 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» в редакції Закону України «Про
заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи» від 08.07.2011 р. № 3668-VI визнано
такими, що не відповідають Конституції
України (є
неконституційними).

Конституційний Суд України в цьому
рішенні встановив і порядок його
виконання наступним чином:

- ч. 3 ст. 138 Закону № 2453 у редакції Закону
№ 3668, яка суперечить Конституції
України, не підлягає застосуванню як
така, що втратила чинність з дня
ухвалення Конституційним Судом
України цього рішення. Натомість
підлягає застосуванню ч. 3 ст. 138 Закону
№ 2453 в редакції змін, внесених Законом
№ 3668, а саме: «Щомісячне довічне
грошове утримання виплачується судді у
розмірі 80 відсотків грошового
утримання судді, який працює на
відповідній посаді. За кожний повний
рік роботи на посаді судді понад 20
років розмір щомісячного довічного
грошового утримання збільшується на
два відсотки заробітку, але не більше
ніж 90 відсотків заробітної плати судді,
без обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання».

У резолютивній частині зазначеного
рішення Коституційним Судом України
наголошено, що воно має преюдиціальне
значення для судів загальної
юрисдикції при розгляді ними позовів у
зв`язку з правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень Закону України
«Про судоустрій і статус суддів» і є
обов`язковими до виконання на
території України.

Таке твердження грунтується на основі
положень ч. 2 ст. 152 Конституції України,
в якій викладено, що закони, інші
правові акти або окремі положення, що
визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним судом України рішення
про їх неконституційність.

На такі підстави посилався й Одеський
апеляційний адміністративний суд у
вищезгаданій постанові від 16 липня 2013
р. при задоволенні вимог позивача,
рішення якого відповідно до вимог ч. 1
ст. 72 КАС України має преюдиційне
значення для суду у цій справі,
оскільки підстави перерахунку
щомісячного довічного грошового
утримання у цих справах є ідентичними.

З 1 грудня 2013 р. грошове утримання
працюючого судді районного суду
змінилося у зв'язку зі збільшенням
розміру мінімальної заробітної плати з
1 147 грн до 1 218 грн.

Таким чином, право судді у відставці на
перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання залежно від
розміру грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді,
передбачено ч. 3 ст. 138 Закону України
від 07.07.2010 р. № 2453-VI «Про судоустрій і
статус суддів».

За такого, дії ПФУ у відмові позивачу
щодо проведення перерахунку розміру
його довічного грошового утримання є
неправомірними, а право позивача на
такий перерахунок порушене, яке
підлягає відновленню шляхом
зобов'язання відповідача здійснити
певні дії відповідно до позовних вимог.

Твердження відповідача про те, що
Законом України «Про судоустрій і
статус суддів» проведення перерахунку
довічного грошового утримання судді
передбачено виключно для суддів
Конституційного Суду України не
беруться до уваги і спростовуються
вищевикладеним.

Керуючись ст.ст. 6-11, 15, 86, 158 - 163, п. 1 ч. 1 ст.
256 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління
Пенсійного фонду України в
Новоодеському районі Миколаївської
області щодо відмови ОСОБА_1 у
перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання як судді у
відставці відповідно до вимог ч. 3 ст. 138
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів».

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Новоодеському районі
Миколаївської області здійснити
перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
ОСОБА_1 відповідно до вимог частини 3
статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів», в редакції
змін, внесених Законом України «Про
заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи» в розмірі 90 % заробітної плати
працюючого голови Новоодеського
районного суду Миколаївської області,
без обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Постанова суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через Новоодеський районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої ст. 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Головуючий