Справа № 821/2487/13-а
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2014 р. Справа № 821/2487/13-а

Категорія: 10.1 Головуючий в 1 інстанції:
Василяка Д.К.

Одеській апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія О.О.

- Романішина В.Л.

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 24 липня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
місті Херсоні про захист порушеного
права, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до управління
Пенсійного фонду України в місті
Херсоні та просив суд захистити
порушені відповідачем права позивача,
визначені статтями 36, 57 Конституції
України, шляхом заборони примушування
брати участь у діяльності
неприбуткової самоврядної організації
Пенсійний фонд, та скасувати вимогу
відповідача № Ф-409 від 26 червня 2013 року
про сплату недоїмки зі страхових
внесків.

Свої вимоги мотивує тим, що Пенсійний
фонд є самоврядною неприбутковою
організацією і здійснює свою
діяльність на підставі статуту, який
затверджується його правлінням.
Пенсійний фонд набуває статусу
юридичної особи з дня реєстрації в
спеціально уповноваженому органі
виконавчої влади, де кожна
застрахована особа є членом цієї
організації. До теперішнього часу ця
організація не зареєстрована в
установленому законом порядку.
Пенсійний фонд змушує виконувати
вимоги цього незареєстрованого
об'єднання громадян, чим порушує
конституційну заборону щодо
примушення громадян до вступу в
будь-яке об'єднання громадян і
конституційне право на свободу участі
у цьому об'єднанні.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 24 липня 2011
року в задоволенні позовних вимог -
відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із судовим рішенням
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій,
ставиться питання про скасування
судового рішення в зв'язку з тим, що
воно постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а також у зв'язку з тим, що висновки суду
не відповідають обставинам справи.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.197 КАС України
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю.

З'ясувавши обставини справи, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню на наступних підставах.

Згідно з вимогами ст. 159 КАС України,
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_3 є приватним підприємцем,
знаходиться на спрощеній системі
оподаткування.

Позивачем отримано від відповідача
вимогу про сплату боргу від № Ф-409 від 26
червня 2013 року на суму 9776,75грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що Законом України від 08 липня 2010
року № 2461-VI "Про внесення змін до
законів України "Про Державний бюджет
України на 2010 рік"(надалі -Закон № 2461-VI)
та Закону України № 1058-ІV від 09 липня 2003
року "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування"(далі - Закон №
1058)встановлено обов'язкову сплату
підприємцями - фізичними особами на
спрощеній системі оподаткування
страхових внесків до Пенсійного фонду.

Суд апеляційної інстанції вважає, що
Херсонським окружним адміністративним
судом винесено обґрунтоване рішення,
виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст.58 Закону № 1058
Пенсійний фонд є органом, який здійснює
керівництво та управління солідарною
системою, провадить збір, акумуляцію та
облік страхових внесків, призначає
пенсії та підготовляє документи для її
виплати, забезпечує своєчасне і в
повному обсязі фінансування та виплату
пенсій, допомоги на поховання, здійснює
контроль за цільовим використанням
коштів Пенсійного фонду, вирішує
питання, пов'язані з веденням обліку
пенсійних активів застрахованих осіб
на накопичувальних пенсійних рахунках,
здійснює адміністративне управління
Накопичувальним фондом та інші
функції, передбачені цим Законом і
статутом Пенсійного фонду.

Статтею 67 Конституції України
визначено, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

Аналізуючи п.12 розділу XV "Прикінцеві
положення" Закону № 1058, суд дійшов
висновку, що перетворення Пенсійного
фонду у самоврядну неприбуткову
організацію, набуття статусу юридичної
особи та затвердження його статуту,
повинно здійснюватись протягом п'яти
років із дня набрання чинності Закону
№ 1058. При цьому, відповідно до абз.3 п.12
Прикінцевих положень Закону № 1058 у
період до перетворення Пенсійного
фонду України в неприбуткову
самоврядну організацію він функціонує
як центральний орган виконавчої влади
на підставі норм цього Закону (крім
норм, зазначених в абзаці шостому
пункту 1 цього розділу) та Положення про
Пенсійний фонд України, яке затверджує
Президент України.

Абзацом 6 пункту 1 Прикінцевих положень
Закону № 1058 встановлено перелік
правових норм, що стосуються
діяльності Пенсійного фонду саме як
самоврядної організації, та які
набирають чинності після перетворення
Пенсійного фонду у таку самоврядну
організацію. Станом на момент
виникнення спірних правовідносин та на
момент подачі позову Пенсійний фонд
України не перетворено у самоврядну
неприбуткову організацію, така
організація не зареєстрована у
встановленому законом порядку.
Виходячи з цього, на даний момент
Пенсійний фонду України має статус
органу державної влади та діє на
підставі Положення про Пенсійний фонд
України, затвердженого Указом
Президента України від 06.04.2011 р. № 384/2011,
який є чинним. Повноваження Президента
України затверджувати таке Положення
безпосередньо вказане у Прикінцевих
положеннях Закону № 1058.

Відповідно до ст.5 Закону № 2464
облік платників єдиного внеску
ведеться в порядку, встановленому
Пенсійним фондом за погодженням з
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування.
Зокрема, існує Порядок взяття на облік
та зняття з обліку в органах Пенсійного
фонду України платників єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, затверджений
постановою правління Пенсійного фонду
України від 27.09.2010 р. № 21-6 (далі -
Порядок). Згідно із пп.2.2 п.2 Порядку
взяття на облік фізичних
осіб-підприємців як платників єдиного
внеску здійснюється органами
Пенсійного фонду за місцем проживання
особи на підставі відомостей з
реєстраційної картки на проведення
державної реєстрації фізичної особи -
підприємця, наданих державним
реєстратором згідно із Законом України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців", не
пізніше наступного робочого дня з дня
отримання зазначених відомостей
органами Пенсійного фонду.

Згідно ст.1 Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
14.01.1998 р. № 16/98-ВР (далі - Основи),
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом (далі-роботодавець),
громадянами, а також бюджетних та інших
джерел, передбачених законом. Одними із
принципів загальнообов'язкового
державного страхування згідно із ст.5
Основ є принцип обов'язковості
страхування осіб, які працюють на
умовах трудового договору (контракту)
та інших підставах, передбачених
законодавством, а також осіб, які
забезпечують себе роботою самостійно,
фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності.

Таким чином, твердження позивача про
відсутність у Пенсійного фонду та
відповідача як його структурного
підрозділу належної правосуб'єктності
є помилковим. На даний час останній має
статус органу державної виконавчої
влади.

Стосовно того, що членство позивача не
оформлене належним чином, то правова
позиція суду є наступною: відносини, що
регулюються нормами правового
інституту членства у організації,
передбачають перш за все їх
добровільний характер. Разом з тим,
відповідно до положень Основ, Законів
№ 1058 та № 2464 одним з принципів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування є його
обов'язковість. Таким чином, в даному
випадку відносини між ФОП та УПФУ мають
не добровільний членський характер, а
імперативний, який полягає у
обов'язковому взятті платників єдиного
внеску на облік територіальними
управліннями Пенсійного фонду.

Згідно п.2 ч.1 ст.1 Закону № 2464 єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Платники єдиного внеску визначені ст.4
Закону № 2464. Зокрема, до них
відносяться фізичні особи-підприємці,
зокрема ті, які використовують працю
інших осіб на умовах трудового
договору (контракту) або на інших
умовах, передбачених законодавством
про працю, чи за цивільно-правовим
договором (крім цивільно-правового
договору, укладеного з фізичною
особою-підприємцем, якщо виконувані
роботи (надавані послуги) відповідають
видам діяльності, зазначеним у витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців).
Тобто, платниками є фізичні
особи-підприємці, що є роботодавцями.
Крім цього, згідно положень цієї ж
статті платниками єдиного внеску є
фізичні особи-підприємці, в тому числі
ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності. Виходячи
із змісту ч.4 ст.5 Закону № 2464, обов'язки
фізичних осіб-підприємців як платників
єдиного внеску виникають з моменту їх
державної реєстрації.

Позивач не заперечує того факту, що він
зареєстрований фізичною
особою-підприємцем.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.4 Закону № 2464
фізичні особи-підприємці є
застрахованими особами щодо себе та
страхувальниками осіб, що на них
працюють (для платників єдиного внеску,
зазначених у пунктах 2, 3, 6-14 частини
першої ст.4 Закону № 2464). Крім цього,
відповідно до ч.9 ст.9 Закону № 2464
обчислення і сплата єдиного внеску за
платників, зазначених у пунктах 2, 3, 6, 7,
8, 9 та 11 частини першої статті 4 цього
Закону, здійснюються платниками,
зазначеними у пункті 1 частини першої
статті 4 цього Закону, за рахунок сум, на
які внесок нарахований.

Таким чином, до обов'язків фізичних
осіб-підприємців, що є роботодавцями, а
також для фізичних осіб-підприємців, що
не є роботодавцями, входить своєчасне
нарахування та сплата нарахованого
єдиного внеску до Пенсійного фонду на
суми, що виплачуються ними найманим
працівникам, а також на суми їх доходів
або самостійно визначені ними суми (для
фізичних осіб-підприємців, що обрали
спрощену систему оподаткування), які є
базою для нарахування єдиного внеску
відповідно до зазначеного Закону.

Згідно п.1 ч.2 ст.6 Закону № 2464 платник
єдиного внеску зобов'язаний своєчасно
та в повному обсязі нараховувати,
обчислювати і сплачувати єдиний
внесок. При цьому, ч.8 ст.9 Закону № 2464
встановлено базовий звітний період для
фізичних осіб-підприємців календарний
рік. Платники єдиного внеску
зобов'язані сплачувати єдиний внесок,
нарахований за відповідний базовий
звітний період, не пізніше 20 числа
місяця, що настає за базовим звітним
періодом.

Однак, всупереч положенням
вищевказаних норм, позивач вчасно не
сплатив у повному обсязі суму єдиного
внеску у розмірі 2388,06 грн. Виходячи з
цього та на підставі п.6 ст.1 Закону № 2464
несплачена позивачем вчасно сума
єдиного внеску визнається недоїмкою.

Відповідно до ст.25 Закону № 2464
територіальний орган Пенсійного фонду
у порядку, за формою і в строки,
встановлені Пенсійним фондом за
погодженням з центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики, надсилає
платникам єдиного внеску, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату. У цьому
разі, боржник протягом десяти робочих
днів з дня її отримання повинен або
узгодити суму зобов'язання з органом
Пенсійного фонду, або оскаржити вимогу
до органу Пенсійного фонду вищого
рівня чи до суду, або сплатити борг. У
іншому разі, УПФУ надсилає вимогу для
стягнення боргу до органу державної
виконавчої служби або звертається з
позовом про стягнення боргу до суду.

Таким чином, УПФУ має право надсилати
позивачу вимогу про сплату недоїмки по
єдиному внеску, це відповідає
покладеній на нього Законом № 2464
функції щодо обліку та збору єдиного
внеску.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду не приймає до
уваги доводи апеляційної скарги, та
вважає їх такими, що не відповідають
нормам законодавства, та висновків
суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200,
п.1 ч.1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 КАС України, суд,
-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від 24
липня 2013 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копій сторонам, які беруть участь у
справі та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня отримання
її сторонами.

Головуючий суддя /підпис/ Єщенко
О.В.

суддя /підпис/
Димерлій О.О.

суддя /підпис/
Романішин В.Л.