Справа № 373/2036/14-а
Суддя: Овдієнко К. М.
Дата ухвалення: 2014-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 373/2036/14-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2014 року
Переяслав-Хмельницький
міськрайонний суд

Київської області, діючи як
адміністративний суд, в складі:

головуючого судді Овдієнко К.М.

при секретарі Домантович О.П.

з участю позивача ОСОБА_1, представника
позивача ОСОБА_2, представника
відповідача Кукси Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.
Переяславі-Хмельницькому

справу за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України у
м. Переяславі-Хмельницькому та
Переяслав-Хмельницькому районі
Київської області про визнання дій
неправомірними та зобов»язання
призначити пенсію ,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним
позовом до суду і просить скасувати
рішення начальника Управління
Пенсійного фонду України у м.
Переяславі-Хмельницькому та
Переяслав-Хмельницькому районі
Київської області від 18.04.2014 р. та
зобов»язати відповідача призначити
йому пенсію за вислугу років
відповідно до п. "г" ст.55 Закону України
"Про пенсійне забезпечення " з 25 лютого
2014 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на те, що він досяг 55
річного віку і надав відповідачеві
документи, що підтверджують виконання
ним роботи, яка дає право на
призначення пенсії за вислугу років -
докера-механізатора комплексної
бригади на вантажно-розвантажувальних
роботах. Однак відповідачем зроблено
неправильний висновок про відсутність
у нього необхідного стажу роботи для
призначення пенсії за вислугу років.

В судовому засіданні позивач та
його представник ОСОБА_2 вимоги
підтримали. Позивач пояснив, що він
працював в Київському річковому порту
з 1989 року по 1998 рік та з 11.06.2002 року по
14.02.2014 року. Спочатку його було
зараховано машиністом-бульдозеристом,
а потім переведено на посаду
докера-механізатора, хоч він впродовж
усього часу виконував цю роботу, бо
працював в комплексній бригаді.
Звільнився у зв»язку з виходом на
пенсію 14.02.2014 року та 25.02.2014 року
звернувся до Управління Пенсійного
фонду України у м.
Переяславі-Хмельницькому та
Переяслав-Хмельницькому районі
Київської області із заявою про
призначення пенсії за вислугу років,
надавши всі необхідні документи. 27.04.2014
року отримав рішення про відмову у
призначенні пенсії, в якому зазначено,
що в нього недостатньо стажу пільгової
роботи. Вважає, що йому безпідставно не
зараховані до пільгового стажу
періоди роботи з 10.04.1989 по 25.02.1991 та з
30.03.1995 по 29.07.1998. Неточні записи в
трудовій книжці він підтвердив
уточнюючою довідкою.

Представник відповідача Кукса Н.О.
заперечує проти позову, посилаючись на
те, що за доручення відповідача на
підтвердження відомостей, що містяться
в уточнюючій довідці, проведена
перевірка наявності первинних
документів в ПАТ «Київський річковий
порт. З»ясовано, що ОСОБА_1 з 30.03.1995 по 1998
рік працював начальником пристані.
Окрім цього відсутній наказ про
прийняття його на роботу. До пільгового
стажу беззаперечно зараховано періоди
роботи з 26.02.1991 по 29.03.1995, з 30.07.1998 по
08.09.1998 та з 11.06.2002 по 14.02.2014. Пільговий
стаж становить 15 років 10 місяців 18 днів.

З пояснень сторін, свідків та
досліджених матеріалів
адміністративної і пенсійної справ
судом встановлено такі обставини.

Згідно із записом у паспорті ОСОБА_1
серії НОМЕР_1, виданого 28.12.1999 р.
Переяслав-Хмельницьким МРВ ГУ МВС
України в Київській області, він
народився 07 лютого 1959 року та
зареєстрований в м.
Переяславі-Хмельницькому.

В трудовій книжці позивача, яка видана
йому 26.12.1977, зазначено, що він 10.04.1989 року
прийнятий на роботу в Київський
річковий порт
машиністом-бульдозеристом з/п
Переяслав-Хмельницький згідно з
наказом № 70/л від 10.04.1989. 01.09.1997 року його
переведено на посаду
докера-механізатора. 08.09.1998 року він
звільнений з роботи за власним
бажанням. 11.06.2002 року ОСОБА_1 прийнятий
у ВАТ «Київський річковий порт» на
посаду докера-механізатора
П-Хмельницький, 23.10.2013 року його
переведено докером-механізатором
Південного району, а 14.02.2014 року -
звільнено з роботи за власним бажанням
у зв»язку з виходом на пенсію.

В трудовій книжці відображені
обставини реорганізації підприємства
Київський річковий порт: 15.01.1993 р. - у
Відкрите акціонерне товариство, а
11.06.2002 року - в Публічне акціонерне
товариство.

Уточнюючою довідкою № 37/11, яка видана
ПАТ «Київський річковий порт» 24.02.2014 р.
на підставі наказів по особовому
складу, особових рахунків по
заробітній платі, особової картки ф 2-Т,
ф № 11-2, підтверджується, що ОСОБА_1
дійсно працював у складі комплексної
бригади на вантажно-розвантажувальних
роботах: з 10.04.1989 по 08.09.1998 та з 11.06.2002 по
14.02.2014 - докером-механізатором пристані
«Переяслав-Хмельницький» та
Північного району ПАТ «Київпорт».
Вказаний період роботи він працював
повний робочий день, інших робіт не
виконував. Комплексні бригади у
Київському річковому порту засновані з
05.07.1961 року.

Вказана довідка підтверджена
протоколом засідання комісії по
трудових спорах ПАТ «Київський
річковий порт» від 11 лютого 2014 року № 20.

Час заснування комплексних
бригад в Київському річковому порту
підтверджується копіями наказів
начальника Головного управління
Дніпровського річкового пароплавства
при Раді Міністрів УРСР від 08.06.1961 №
30-пр та начальника Київського
річкового порту від 05.07.1961 № 231 «Про
переведення портових робітників,
зайнятих на
вантажно-розвантажувальних роботах, на
нові умови праці» .

З матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1
вбачається, що він 25.02.2014 р. звернувся до
відповідача із заявою про призначення
йому пенсії за вислугу років та надав
трудову книжку, довідку № 37/11 від 24.02.2014
року про період роботи
докером-механізатором пристані
«Переяслав-Хмельницький» та
Північного району ПАТ «Київпорт» у
складі комплексної бригади на
вантажно-розвантажувальних роботах
та протокол № 20 засідання комісії по
трудових спорах.

За дорученням відповідача
головним спеціалістом відділу
контрольно-перевірочної роботи
Управління Пенсійного Фонду України в
Подільському районі м. Києва проведена
перевірка достовірності цієї довідки,
у ході якої виявлена відсутність в
наказі № 70/л від 10.04.1989 запису про
прийняття на роботу ОСОБА_1 та
відсутність у штатному розписі за 1989
рік посад докера-механізатора,
натомість значаться посади: кранівника
- 7 одиниць, оклад 168, та
машиніста-бульдозериста - 3 одиниці,
оклад 168. Окрім цього з»ясовано, що
згідно з наказом від 30.03.1995 № 50л ОСОБА_1
з 30.03.1995 переведений на посаду
начальника пристані
«Переяслав-Хмельницький» на час
хвороби ОСОБА_6, в наказах про відпустки
від 09.01.1996 № 2л та від 03.10.1997 № 171л ОСОБА_1
значиться начальником пристані
«Переяслав-Хмельницький». Згідно з
особовими рахунками ОСОБА_1 перебував
у відпустках без збереження заробітної
плати в періоди з 01.04.1993 по 14.04.1993, з
14.12.1995 по 30.12.1995, з 15.01.1997 по 15.02.1997, з 16.02.1997
по 02.03.1997, з 01.01.1998 по 31.01.1998.

На підставі акта № 153 від 09.04.2014
начальником управління Пенсійного
фонду у м. Переяславі-Хмельницькому та
Переяслав-Хмельницькому районі 22.04.2014
прийняте рішення про відмову ОСОБА_1 у
призначенні пенсії за вислугу років
відповідно до п. «г» ст. 55 ЗУ «Про
пенсійне забезпечення» у зв»язку з
відсутністю стажу роботи, необхідного
для призначення пенсії. Вказане
рішення направлене позивачеві 22.04.2014
року.

Судом встановлено, що має місце спір
фізичної особи (пенсіонера) із
суб"єктом владних повноважень
(Управлінням Пенсійного фонду України)
щодо оскарження його рішення про
відмову у призначенні пенсії.

Правовідносини регулюються
ст.ст.51,52,62, п.«г» ст. 55 Закону України
"Про пенсійне забезпечення», Порядком
підтвердження трудового стажу для
призначення пенсій за відсутності
трудової книжки або відповідних
записів у ній, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 12.08.1993 р. № 637 (далі Порядок).

Згідно з п.2 Прикінцевих положень
ЗУ «Про загальообов»язкове державне
пенсійне страхування» пенсійне
забезпечення застрахованих осіб, які
працювали або працюють на підземних
роботах, на роботах з особливо
шкідливими і особливо важкими умовами
праці за списком N 1 та на інших роботах
із шкідливими і важкими умовами праці
за списком N 2 виробництв, робіт,
професій, посад і показників,
затверджених Кабінетом Міністрів
України, та за результатами атестації
робочих місць, на посадах, що дають
право на призначення пенсії за віком на
пільгових умовах або за вислугу років,
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, мали право на пенсію на
пільгових умовах або за вислугу років,
здійснюється згідно з окремим
законодавчим актом через професійні та
корпоративні фонди. До запровадження
пенсійного забезпечення через
професійні та корпоративні фонди
особам, зазначеним в абзаці першому
цього пункту, пенсії призначаються за
нормами цього Закону в разі досягнення
пенсійного віку та наявності трудового
стажу, передбаченого Законом України
"Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до ст. 51 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" пенсії за
вислугу років встановлюються окремим
категоріям громадян, зайнятих на
роботах, виконання яких призводить до
втрати професійної працездатності або
придатності до настання віку, що дає
право на пенсію за віком.

Право на пенсію за вислугу років,
відповідно до ст.52 цього Закону, мають,
зокрема, - механізатори
(докери-механізатори) комплексних
бригад на вантажно-розвантажувальних
роботах у портах, а також плавсклад
морського, річкового флоту і флоту
рибної промисловості (крім суден
портових, що постійно працюють на
акваторії порту, службово-допоміжних,
роз'їзних, приміського і
внутріміського сполучення).

Згідно з п. «г» ст. 55 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» право на пенсію
за вислугу років мають механізатори
(докери-механізатори) комплексних
бригад на вантажно-розвантажувальних
роботах у портах: чоловіки - після
досягнення 55 років і при загальному
стажі роботи не менше 25 років, з них не
менше 20 років на зазначеній роботі.

Основним документом, що підтверджує
стаж роботи, відповідно до ст. 62 цього
Закону, є трудова книжка. Порядок
підтвердження наявного трудового
стажу при відсутності трудової книжки
або відповідних записів у ній
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Згідно з п.20 Порядку, підтвердження
трудового стажу у тих випадках, коли в
трудовій книжці відсутні відомості, що
визначають право на пенсії на
пільгових умовах або за вислугу років,
установлені для окремих категорій
працівників, для підтвердження
спеціального трудового стажу
приймаються уточнюючі довідки
підприємств, установ, організацій або
їх правонаступників.

Судом встановлено, що відповідачем не
зарахований до стажу роботи позивача
період роботи з 10.04.1989 по 25.02.1991 через
відсутність наказу про прийняття його
на роботу та з тих підстав, що в його
трудовій книжці назва виконуваної ним
роботи записана «машиніст -
бульдозерист».

З таким висновком суд не може
погодитися, оскільки з копії
направлення в поліклініку водників та
копії листа прийому вбачається, що
10.04.1989 ОСОБА_1 пройшов медичний огляд на
предмет його придатності для роботи
кранівником портальних кранів та
інструктаж на робочому місці і був
допущений до роботи
машиністом-бульдозеристом. 10.04.1989 він
власноручно заповнив особову картку
форми Т-2, в яку внесені дані про прийом
його на роботу
трактористом-бульдозеристом. З цим
записом ОСОБА_1 ознайомлений під
розпис. Заява ОСОБА_1 про прийняття на
роботу, завізована начальником
пристані ОСОБА_6, також датована 10.04.89.
Позивач також надав копії особових
рахунків про нараховану йому заробітну
плату за квітень і липень 1989 року та
березень і серпень 1991 року.

З копії наказу від 26.02.1991 № 39л
вбачається, що йому, як
докеру-механізатору, надана відпустка
за період роботи з 10.04.89 по 10.04.90, а
згідно з копією наказу від 26.12.91 - за
період роботи з 10.04.90 по 10.04.91.

Цей період роботи ОСОБА_1
підтверджується і копією його
облікової картки члена профспілки, в
якій зазначено, що він 10.04,89 поставлений
на облік у профкомі Київського
річкового порту, його посада зазначена
- «кранівник».

ОСОБА_1 з 17.04.1989 по 20.09.1989 навчався в
Учбово-курсовому комбінаті Київської
технічної дільниці водних шляхів за
професією «стропальник», а з 12.03.1990 по
16.06.1990 - за професією «кранівник
портальних кранів» та отримав
відповідні свідоцтва.

В штатному розписі Київського
річкового порту на 1989 рік по підрозділу
«П.Хмельницький» значаться 18 одиниць, з
яких 7 одиниць - кранівники, 3 одиниці -
машиністи-бульдозеристи. Посадовий
оклад цих працівників однаковий - 168.

В штатному розписі на 1992 рік по
підрозділу «Пристань П.Хмельницький»
значаться також 18 одиниць, з яких 10
одиниць - докери-механізатори з
однаковим посадовим окладом. Посади
кранівників та
машиністів-бульдозеристів в штатному
розписі не значаться.

Відповідно до роз»яснення
Міністерства соціального захисту
населення України від 22.04.94 № 01-3/349-02-2
пенсійні пільги згідно п. «г» ст.55
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» встановлені
механізаторам (докерам-механізаторам)
комплексних бригад на
вантажно-розвантажувальних роботах у
портах робітникам цієї професії до
стажу роботи також зараховуються
періоди роботи, коли вони називалися
портовими робітниками, вантажниками,
при підтвердженні, що вони виконували
роботи, які згодом стали виконувати
докери-механізатори.

Робота машиніста-бульдозериста, на яку
був прийнятий позивач, пов»язана з
роботою механізмів і відповідач
безпідставно не відніс її до посад
механізаторів. Як вбачається зі
штатного розпису на 1992 рік, вона в
подальшому трансформувалася в посаду
«докера-механізатора».

Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_6, які
знають позивача по сумісній роботі,
показали суду, що ОСОБА_1 з 10.04.1989 по
08.09.1998 та з 11.06.2002 по14.02.2014 працював у
складі комплексної бригади на
вантажно-розвантажувальних роботах, в
яку входять: кранівник,
машиніст-бульдозерист та стропальник.
Всі працівники в комплексній бригаді
взаємозамінні, тому як член
комплексної бригади, він пройшов
навчання та отримав посвідчення
кранівника та стропальника,
посвідчення тракториста-машиніста в
нього було на час прийняття на роботу.

Свідок ОСОБА_9 повідомив, що він
спочатку був зарахований
прийомоздатчиком, пізніше переведений
машиністом-бульдозеристом, згодом -
кранівником портальних кранів і лише в
1990 році його посада стала називатися
докер-механізатор. Він з 2013 року на
пенсії по вислузі років. До
спеціального стажу роботи йому
зараховані всі періоди незалежно від
назви посад.

Щодо переведення ОСОБА_1 на посаду
начальника порту, в наказі № 50л від
30.03.95 зазначено, що його переведено на
цю посаду на період хвороби ОСОБА_6 з
30.03.1995 року. Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_6 категорично заперечили
виконання ОСОБА_1 обов»язків
начальника пристані. ОСОБА_6, який
працював начальником пристані
Переяслав-Хмельницький тимчасово з
14.02.1986 по 08.05.1986 і з 03.01.1987 по 18.03.1987 та
постійно з 01.04.1987 по 01.08.2007, що
підтверджується записами в його
трудовій книжці, пояснив, що ОСОБА_1 не
працював начальником пристані. Одного
разу він (свідок ОСОБА_6) перебував на
лікуванні близько трьох тижнів,
можливо на ОСОБА_1 було покладене
виконання обов»язків начальника. Однак
він, як начальник пристані, табелював
позивача, підписував всі його заяви про
надання відпусток.

При огляді копії особової картки
ОСОБА_6 та копії його трудової книжки
перерв в його роботі на посаді
начальника пристані в/п
Переяслав-Хмельницький за період з
01.09.1987 до 01.08.2007 не виявлено.

ОСОБА_1 пояснив, що йому пропонували
покласти на нього виконання обов»язків
начальника на період хвороби ОСОБА_6 з
тим, щоб передати в інший підрозділ
портові крани, однак він відмовився,
заяви про переведення не писав і
обов»язків начальника не виконував.
Про існування зазначеного вище наказу
він дізнався лише після отримання
відмови у призначенні пенсії. До
трудової книжки цей наказ не було
внесено.

Згідно з копією особової картки форми
Т-2 ОСОБА_6 та копії наказів по особовому
складу від 27.03.95 № 47л, від 11.01.96 № 4л, від
05.03.97 №37л йому надавалися щорічні
відпустки, як начальнику пристані,
тривалістю 24 робочих дні, а з 1997 року
додатково 6 робочих днів за
ненормований робочий день.

В наказі про надання відпустки ОСОБА_1
№ 171л від 03.10.97 його посада дійсно
зазначена «начальник пристані», однак
відпустка за період з 10.04.96 по 10.04.97
надана йому як докеру-механізитору -
основна відпустка тривалістю 32
календарні дні. До її складу не
включена жодна додаткова відпустка, у
тому числі й за ненормований робочий
день.

Зважаючи на те, що ОСОБА_6 продовжував
працювати начальником пристані до 2007
року, а не був звільнений з роботи на
підставі п.5 ч.1 чт.40 КЗпП України
(нез»явлення на роботу протягом більш
як чотирьох місяців підряд внаслідок
тимчасової непрацездатності), немає
підстав вважати, що тимчасове
виконання ОСОБА_1 обов»язків
начальника тривало більше чотирьох
місяців.

Таким чином суд вважає недоведеними
обставини, що ОСОБА_1 в період з 29.03.95 по
29.07.98 був переведений на посаду
начальника пристані. Короткотривале
(на час хвороби) покладення на позивача
обов»язків начальника пристані поряд
з виконанням основної роботи не може
вплинути на право позивача на
призначення йому пенсії за вислугу
років.

Стаж роботи ОСОБА_1 на роботах, що дають
право на призначення пенсії за вислугу
років становить 21 рік 3 місяці 1 день.

Для призначення пенсії необхідний
мінімум становить 20 років, тому навіть
виключення зі спеціального стажу
періоду відпусток без збереження
заробітної плати, загальна тривалість
яких становить 105 днів, та періоду
виконання обов»язків начальника
пристані (максимум чотири місяці) не
має суттєвого впливу на період
спеціального стажу.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_1 має
право на пенсію за вислугу років як
докер-механізатор комплексної бригади
на вантажно-розвантажувальних роботах
у портах, оскільки він на час звернення
за призначенням пенсії досяг 55 років,
має загальний страховий стаж 35 років 11
місяців 09 днів, з яких більше 20 років на
зазначеній роботі.

Згідно з ч.2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб"єкта владних
повноважень обов"язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач не довів правомірності
свого рішення від 18 квітня 2014 року щодо
відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за
вислугу років, тому суд дійшов до
висновку про задоволення позовних
вимог у повному обсязі.

На підставі п.2 Прикінцевих положень ЗУ
«Про загальнообов»язкове державне
пенсійне страхування», ст.ст.51,52,62, п.«г»
ст. 55 Закону України "Про пенсійне
забезпечення», п.20 Порядку
підтвердження трудового стажу для
призначення пенсій за відсутності
трудової книжки або відповідних
записів у ній, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 12.08.1993 р. № 637, керуючись
ст.ст.159,160,162,163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

постановив:

Позов ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України у м.
Переяславі-Хмельницькому та
Переяслав-Хмельницькому районі
Київської області про визнання дій
неправомірними та зобов»язання
призначити пенсію задовольнити.

Визнати неправомірним та скасувати
рішення начальника Управління
Пенсійного фонду України у м.
Переяславі-Хмельницькому та
Переяслав-Хмельницькому районі
Київської області від 18 квітня 2014 року
щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні
пенсії за вислугу років.

Зобов"язати Управління Пенсійного
фонду України у м.
Переяславі-Хмельницькому та
Переяслав-Хмельницькому районі
Київської області призначити ОСОБА_1 з
25 лютого 2014 року пенсію за вислугу
років відповідно до п. «г» ст. 55 Закону
України «Про пенсійне забезпечення».

Стягнути з Управління Пенсійного фонду
України у м. Переяславі-Хмельницькому
та Переяслав-Хмельницькому районі
Київської області на користь ОСОБА_1
понесені ним судові витрати у розмірі 73
(сімдесят три) грн. 08 коп.

Постанова може бути оскаржена
сторонами в апеляційному порядку до
Київського апеляційного
адміністративного суду протягом
десяти днів з дня її проголошення через
Переяслав-Хмельницький міськрайонний
суд з одночасним надісланням апелянтом
копії скарги до суду апеляційної
інстанції.

Повний текст постанови
виготовлений 13.10.2014 року.

Головуючий суддя