Справа № 2а-13379/11/1370
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року
Справа № 9104/114053/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді - Рибачука А.І.,

суддів - Багрія В.М., Старунського Д.М.,

з участю секретаря - Андрушківа І.Я.,

представника відповідача - Чубак Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Оптик-Україна» на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 26 квітня 2012
року по справі № 2а-13379/11/1370 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Оптик-Україна» до
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова про
скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Оптик-Україна» (далі
- ТзОВ «Оптик-Україна») звернулось до
суду з адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова (далі -
ДПІ у Шевченківському районі м. Львова),
в якому просило скасувати податкові
повідомлення-рішення відповідача від 24
жовтня 2011 року № /26644, №
/26645 та № /26647.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 26 квітня 2012
року в задоволенні вказаного позову
відмовлено.

Позивач оскаржив вказану постанову
суду в апеляційному порядку,
посилаючись на те, що вона винесена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, просить її
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити його позов.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує
тим, що суд першої інстанції не
врахував, що договірні відносини з
Товариством з обмеженою
відповідальністю «ТДК «Трейд» (далі -
ТзОВ «ТДК «Трейд») мали реальний
товарний характер, що підтверджено
необхідними первинними документами та
не спростовано відповідачем в
установленому чинним законодавством
порядку. Крім того, зазначає, що судом
першої інстанції безпідставно не
враховано рішення суду про визнання
протиправним та скасування наказу про
проведення перевірки ТзОВ «ТДК «Трейд»
та визнання протиправними дій
податкового органу, пов'язаних з
проведенням такої перевірки, оскільки
встановлені при її проведенні
обставини були враховані при перевірці
ТзОВ «Оптик-Україна» та послужили
підставою прийняття оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечила проти вимог
апеляційної скарги, посилаючись на те,
що оскаржуване рішення прийняте з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, просила
відмовити в її задоволенні.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, хоча позивача
належним чином було повідомлено про
дату, час та місце апеляційного
розгляду, що відповідно до частини 4
статті 196 Кодексу адміністративного
судочинства України не перешкоджає
розгляду справи у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника відповідача, обговоривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
на підставі акта перевірки від 06 жовтня
2011 року № 2469/283/23-8/33533629, складеного за
результатами позапланової виїзної
перевірки ТзОВ «Оптик-Україна» з
питань перевірки здійснення
фінансово-господарських
взаємовідносин з ТзОВ «ТДК «Трейд» з 01
січня 2011 року по 30 червня 2011 року,
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення від 24 жовтня 2012
року № /26644, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за податком на прибуток на суму 217023.00
грн., з яких на 198500.00 грн. за основним
платежем та на 18523.00 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями,
№ /26645, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання за
податком на додану вартість на суму
19671.00 грн., з яких на 19670.00 грн. за
основним платежем та на 01.00 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями, та №
/26647, яким позивачу зменшено суму
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на додану
вартість в розмірі 39600.00 грн. та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції в розмірі 01.00 грн.

Підставою для визначення позивачеві
податкових зобов'язань слугували
висновки відповідача про порушення
позивачем вимог пункту 5.1, підпункту 5.2.1
пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті
5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», підпункту 139.1.9
пункту 139.1 статті 139 Податкового
кодексу України, що призвело до
заниження податку на прибуток на суму
198450.00 грн., вимог пунктів 198.2, 198.3, 198.6
статті 198 Податкового кодексу України,
що призвело до завищення від'ємного
значення, який після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду на суму 39600.00 грн.
та заниження податку на додану
вартість на суму 19670.00 грн.

Вказані висновки обґрунтовані
посиланням на безтоварність
господарських операцій та нікчемність
договорів, укладених позивачем з його
контрагентом ТзОВ «ТДК «Трейд». На
обґрунтування такого твердження
відповідач посилається на відсутність
у позивача актів приймання-передачі
продукції, сертифікатів, технічних
паспортів, товарно-транспортних
накладних з відмітками про отримання
товару на складах ТзОВ «ТДК «Трейд», що
свідчить про неможливість фактичного
отримання, відвантаження і доставки
від вказаного контрагента
товарно-матеріальних цінностей, а
також на відомості, які містяться в
акті перевірки податковим органом ТзОВ
«ТДК «Трейд», відповідно до якого у
нього відсутні трудові та матеріальні
ресурси, виробнича база, складські
приміщення, що свідчить про
відсутність реального здійснення
господарської діяльності та про
здійснення ним діяльності лише з метою
надання податкової вигоди третім
особам.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
господарські операції між позивачем та
ТзОВ «ТДК «Трейд» не були спрямовані на
настання реальних наслідків, оскільки
факт їх здійснення не підтверджений
будь-якими документами на перевезення
(доставку) товару, дорожніми листами,
документами про передачу товару від
ТзОВ «ТДК «Трейд» до позивача і від
позивача до ТзОВ «Прем'єр Груп». Також
суд першої інстанції посилається на
відсутність сертифікатів, технічних
паспортів на запчастини, що
використовувались в процесі виконання
робіт. Крім того, судом першої
інстанції взято до уваги висновки,
викладені в акті перевірки податковим
органом ТзОВ «Прем'єр Груп», а також
висновок спеціаліста СТКЗР, яким
встановлено, що підписи на документах
щодо фінансово-господарської
діяльності ТзОВ «Прем'єр Груп»
виконані від імені директора
товариства іншою особою.

Суд апеляційної інстанції не
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Пунктом 3.1 статті 3 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
передбачено, що об'єктом оподаткування
є прибуток, який визначається шляхом
зменшення суми скоригованого валового
доходу звітного періоду, визначеного
згідно з пунктом 4.3 цього Закону на:
суму валових витрат платника податку,
визначених статтею 5 цього Закону; суму
амортизаційних відрахувань,
нарахованих згідно із статтями 8 і 9
цього Закону.

Згідно з пунктом 5.1 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті
5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Відповідно до підпункту 5.3.9 пункту 5.3
статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Такі ж норми щодо порядку формування
податку на прибуток передбачені і
статтями 138, 139 Податкового кодексу
України, який набрав чинності з 01 січня
2011 року.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій, зокрема, з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України передбачено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Аналіз зазначених правових норм дає
підстави для висновку, що витрати для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Тобто, за відсутності факту придбання
товарів чи послуг або в разі якщо
придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Отже, предметом доказування у
відповідній категорії спорів є
реальність господарських операцій, що
є підставою для формування валових
витрат; виникнення права на податковий
кредит та/або бюджетне відшкодування;
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій господарській меті, а також
реальність усіх даних, наведених у
документах.

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення,
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Судова практика вирішення податкових
спорів виходить з презумпції
добросовісності платника, яка презюмує
економічну виправданість дій платника,
що мають своїм наслідком отримання
податкової вигоди, та достовірність
відомостей у бухгалтерській та
податковій звітності платника.

Доводи ж податкового органу про
отримання платником податків
необґрунтованої податкової вигоди
мають ґрунтуватись на сукупності
доказів, що безспірно підтверджують
існування обставин, які виключають
право платника, зокрема, на віднесення
певних витрат до складу валових витрат
з податку на прибуток та формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість.

Як видно з матеріалів справи, позивачем
укладено з ТзОВ «Прем'єр Груп» наступні
договори про проведення ремонтних та
пусконалагоджувальних робіт
поліграфічного обладнання:

від 22 березня 2011 року № 03/11-Лв, згідно з
умовами якого, позивач зобов'язувався
власними та/або залученими силами
провести ремонтні і
пусконалагоджувальні роботи
поліграфічного обладнання, яке
використовується ТзОВ «Прем'єр Груп» у
його господарській діяльності, а саме:
обладнання для гарячого тиснення Cavomit;

від 25 квітня 2011 року № 04/11-Лв, згідно з
умовами якого позивач зобов'язувався
власними та/або залученими силами
провести ремонтні і
пусконалагоджувальні роботи
поліграфічного обладнання, яке
використовується ТзОВ «Прем'єр Груп» у
його господарській діяльності, а саме:
машина для офсетного друку Heidelberg Speedmaster
SM 74-6+L (№ 626204).

В підтвердження виконання згаданих
вище договорів позивачем надано суду
копії актів попереднього огляду
поліграфічного обладнання, переліків
та вартості робіт і запасних частин,
актів здавання-приймання виконаних
робіт, виписок з банківського рахунку.

На виконання ремонтних і
пусконалагоджувальних робіт,
передбачених вказаними договорами,
позивачем було залучено ТзОВ «ТДК
«Трейд», про що свідчать укладені
договори від 23 березня 2011 року № 0506/1ТДК
та від 25 квітня 2011 року № 0506/2ТДК про
проведення останнім ремонтних та
пусконалагоджувальних робіт
поліграфічного обладнання на місці їх
встановлення у ТзОВ «Прем'єр Груп».

Реальність здійснення господарських
операції на виконання згаданих
договорів між позивачем та ТзОВ «ТДК
«Трейд» підтверджується наявними в
матеріалах справи копіями переліків та
вартості робіт і запасних частин, актів
попереднього огляду поліграфічного
обладнання, актів здавання-приймання
виконаних робіт, податкових накладних.

Зазначені документи містять усі
необхідні реквізити як того вимагає
чинне законодавство України.

Висновок суду про недоведеність
позивачем факту транспортування
товару зі складів ТзОВ «ТДК «Трейд» на
ТзОВ «Оптик-Україна» з огляду на
відсутність товарно-транспортних
накладних є помилковим, оскільки
згідно з договорами роботи
здійснювались безпосередньо на місці
встановлення поліграфічного
обладнання у ТзОВ «Прем'єр Груп»
власними силами ТзОВ «ТДК «Трейд». Крім
цього, товарно-транспортна накладна не
є документом первинного
бухгалтерського обліку, що підтверджує
обставини виконання робіт з ремонту та
пусконалагодження поліграфічного
обладнання.

На момент здійснення спірних
господарських операцій позивач та його
контрагент ТзОВ «ТДК «Трейд» були
зареєстровані в установленому законом
порядку як суб'єкти підприємницької
діяльності, платники податку на додану
вартість.

Крім того, згідно з чинним
законодавством дійсність правочинів, а
також виникнення податкових
зобов'язань платника не залежать від
стану податкового обліку його
контрагентів, фактичного знаходження
їх за місцем реєстрації та наявності чи
відсутності у них основних фондів та
трудових ресурсів. Позивач не може
нести відповідальність за невиконання
його контрагентами своїх податкових
зобов'язань, адже поняття
«добросовісний платник», яке
вживається у сфері податкових
правовідносин, не передбачає
виникнення у платника податків
додаткового обов'язку з контролю за
дотриманням його контрагентами правил
оподаткування, а сам платник не
наділений повноваженнями податкового
контролю для виконання функцій,
покладених на податкові органи, а тому
не може володіти інформацією відносно
виконання контрагентами податкових
зобов'язань. А відтак, за умови
невстановлення податковим органом
наявності замкнутої схеми руху
грошових коштів, яка б могла свідчити
про узгодженість дій позивача та його
контрагента для одержання незаконної
податкової вигоди, позивач не може
зазнавати негативних наслідків
внаслідок діянь інших осіб, що
перебувають поза межами його впливу.

Посилання відповідача на нікчемність
договорів укладених позивачем з ТзОВ
«ТДК «Трейд» є безпідставним, оскільки
необхідними умовами для визнання угоди
нікчемною в силу вимог статті 228
Цивільного кодексу України є її
укладання з метою, завідомо суперечною
інтересам держави і суспільства та
наявність умислу хоча б у однієї із
сторін щодо настання відповідних
протиправних наслідків.

При кваліфікації правочину за статтею
228 Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо.

В підтвердження факту існування
вказаних обставин у даній справі ДПІ у
Шевченківському районі м. Львова не
надано суду жодних належних та
допустимих доказів.

Крім цього, у відповідача відсутні
докази участі позивача у схемах
мінімізації податкових платежів та
транзитних фінансових потоків шляхом
створення за допомогою спірних
операцій лише видимості товарообігу та
руху грошових коштів без реальних
економічних змін майнового стану.

З врахуванням вищенаведеного, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що господарські операції між
ТзОВ «Оптик-Україна» та ТзОВ «ТДК
«Трейд» реально проведені, а
відповідно вказані у виписаних даним
контрагентом податкових накладних
відомості відповідають дійсності.

Посилання суду першої інстанції на
факт непричетності директора ТзОВ «ТДК
«Трейд» ОСОБА_2 до участі у
фінансово-господарській діяльності
цього підприємства та до підписання
будь-яких документів є безпідставним,
так як не підтверджений належними та
допустимими доказами.

Отже, суд першої інстанції прийшов до
помилкового висновку про відсутність
підстав для задоволення заявлених
позивачем позовних вимог.

За наведених обставин суд приходить до
висновку, що судом першої інстанції
допущено порушення норм матеріального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, що відповідно до
пункту 4 частини 1 статті 202 КАС України
є підставою для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення
нової постанови про задоволення
позову.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 202, 205, 207, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Оптик-Україна» задовольнити.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 26 квітня 2012
року по справі № 2а-13379/11/1370 - скасувати
та прийняти нову постанову, якою позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Оптик-Україна» до
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова про
скасування податкових
повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова від 24
жовтня 2011 року № /26644,
№ /26645 та № /26647.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання постанови в повному обсязі,
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
А.І. Рибачук

Судді
В.М. Багрій

Д.М. Старунський

Повний текст постанови виготовлено 13
жовтня 2014 року.