Справа № 760/13578/14-а
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Кізюн Л.І.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

16 жовтня 2014 року
м. Київ

колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого -
судді Земляної Г.В.

суддів
Горбань Н.І., Сорочко Є.О.

за участю
секретаря Ломанової Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
апеляційну скаргу управління
пенсійного фонду України у
Солом'янському районі м. Києва на
постанову Солом'янського районного
суду м. Києва від 18 серпня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до управління пенсійного фонду
України у Солом'янському районі м.
Києва про визнання відмови
протиправною та зобов'язання здійснити
перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_2, звернулась до суду з
позовом до управління пенсійного фонду
України у Солом'янському районі м.
Києва, в якому просила визнати
протиправною відмову відповідача
перерахувати та здійснити виплати
різниці щомісячного довічного
грошового утримання з 04 грудня 2013 року
згідно довідки ТУ ДСАУ в м. Києві №663
від 04.12.2013 року про складові
суддівської винагороди працюючого
судді районного суду міста Києва
відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону України
«Про судоустрій та статус суддів» від
07.07.2010 року №2453 VІ.

Постановою Солом'янського районного
суду м. Києва від 18 серпня 2014 року позов
задоволено частково. Визнано
протиправною відмову управління
пенсійного фонду України в
Солом'янському районі м. Києва щодо
перерахунку розміру довічного
грошового утримання судді у відставці
ОСОБА_2, у відповідності до довідки,
виданої територіальним управлінням
Державної судової адміністрації
України в місті Києві від 04 грудня 2013
року за № 663. Зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в
Солом'янському районі м. Києва
здійснити перерахунок розміру
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці ОСОБА_2, у
відповідності до довідки, виданої
територіальним управлінням Державної
судової адміністрації України в місті
Києві №663 від 04 грудня 2013 року, у
розмірі 90% грошового забезпечення
працюючого на відповідній посаді судді
без обмеження граничного розміру,
починаючи з 04.12.2013 року, з розрахунком
неодержаної частини за минулий час. В
решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою
представник управління пенсійного
фонду України у Солом'янському районі
м. Києва подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та винести нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі. В
своїй апеляційній скарзі апелянт
посилається на незаконність,
необґрунтованість та необ'єктивність
рішення суду, неповне з'ясування всіх
обставин, що мають значення для
вирішення справи, порушення судом норм
матеріального права, що є підставою для
скасування судового рішення

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а постанову суду
слід залишити без змін, з наступних
підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини справи, наданим
доказам дав правильну правову оцінку і
прийшов до обґрунтованого висновку про
часткове задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
позивач перебуває на обліку в
управлінні Пенсійного фонду України
Солом'янського району м. Києва з 01.01.2007
року та отримує щомісячне довічне
грошове утримання судді, яка вийшла у
відставку, як суддя Радянського
районного народного суду м. Києва,
відповідно до Закону України «Про
статус суддів».

Як вбачається з довідки ТУ ДСАУ в місті
Києві №663 від 04.12.2013 року, заробітна
плата працюючого на відповідній посаді
судді відповідно до Закону України
«Про судоустрій і статус суддів» за
грудень 2013 року складає 19488,00 грн., з
яких: посадовий оклад - 12180,00 грн.,
надбавка за вислугу років (60%) - 7308,00 грн.

Позивач звернулася до управління
Пенсійного фонду України в
Солом'янському районі м. Києва з заявою
про здійснення їй перерахунку
щомісячного довічного грошового
утримання з врахуванням зазначеної
довідки.

Листом від 13.12.2013 року № 14318/06
Управлінням Пенсійного фонду в
Солом'янському районі м. Києва
відмовлено позивачу у здійсненні
перерахунку щомісячного довічного
утримання судді у відставці.

В зв'язку з чим, позивач звернувся до
суду з вимогою визнати протиправним та
скасувати рішення відповідача про
відмову в перерахунку щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці, зобов'язати відповідача
здійснити перерахунок довічного
грошового утримання судді відповідно
до ч. 3 ст. 138 Закону України «Про
судоустрій та статус суддів».

Суд першої інстанції задовольняючи
частково позовні вимоги прийшов до
висновку, що відповідач незаконно
відмовив позивачу у задоволенні його
заяви про перерахунок щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Так, спеціальним законом, що регулює
гарантії соціального захисту суддів є
Закон України "Про судоустрій і статус
суддів".

Відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону України
«Про судоустрій та статус суддів» (в
редакції, діючій на час призначення
щомісячного довічного грошового
утримання судді) щомісячне довічне
грошове утримання виплачується судді у
розмірі 80 відсотків грошового
утримання судді, який працює на
відповідній посаді. За кожний повний
рік роботи на посаді судді понад 20
років розмір щомісячного довічного
грошового утримання збільшується на
два відсотки заробітку, але не більше
ніж 90 відсотків заробітної плати судді,
без обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Норми ст. 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів"
безпосередньо пов'язують виплату
довічного грошового утримання судді у
відставці з грошовим утриманням
працюючого судді на посаді, яку займала
позивач до виходу у відставку. І це
зумовлює проведення перерахунку
довічного її грошового утримання як
судді у відставці при зміні розміру
суддівської винагороди працюючого
судді.

Як встановлено положеннями ч. 4 ст. 17
вказаного Закону, єдність системи
судів загальної юрисдикції
забезпечується, зокрема: єдиними
засадами організації та діяльності
судів; єдиним статусом суддів; єдиним
порядком організаційного забезпечення
діяльності судів; фінансуванням судів
виключно з Державного бюджету України.

Статтею 51 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" визначено,
що суддею є громадянин України, який
відповідно до Конституції України та
цього Закону призначений чи обраний
суддею, займає штатну суддівську
посаду в одному з судів України і
здійснює правосуддя на професійній
основі. Судді в Україні мають єдиний
статус незалежно від місця суду в
системі судів загальної юрисдикції чи
адміністративну посаду, яку суддя
обіймає в суді.

Згідно ч. 5 ст. 109 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" за суддею,
звільненим у відставку зберігається
звання судді та гарантії
недоторканності, встановлені для судді
до його виходу у відставку.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що судді, що працюють або
працювали у системі судів загальної
юрисдикції, не повинні ставитись у менш
вигідне становище в питаннях
пенсійного забезпечення, зокрема -
нарахування та виплату довічного
грошового утримання суддів у
відставці, порівняно із суддями
Конституційного Суду України.

Європейської хартії про статус суддів
суддя, що досяг встановленого законом
віку для виходу у відставку з
суддівської посади, яку займав
протягом певного часу, повинен
отримувати пенсію по виходу у
відставку, рівень якої є оптимально
наближений до рівня останньої
заробітної плати в якості судді.
Чинність цієї хартії є пріоритетною.

За змістом ст. 17 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" єдність
системи судів загальної юрисдикції
забезпечується, зокрема, вирішенням
питання внутрішньої діяльності судів
органами суддівського самоврядування.

Згідно п. 6 рішення Ради Суддів України
№ 18 від 23 березня 2012 року за
результатами розгляду звернень суддів
у відставці щодо їх права на
перерахунок довічного грошового
утримання, слід визнати у них такого
права відповідно до частини 3 статті 138
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів".

Рішенням Конституційного Суду України
№ 3-рп/2013 від 3 червня 2013 року (справа №
1-2/2013) визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними) частину третю,
перше, друге, третє речення частини
п'ятої статті 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" у редакції
Закону України "Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи".
Зокрема Конституційний Суд України в
своєму рішенні вказав на
недопустимість звуження змісту та
обсягу визначених Конституцією
України гарантій незалежності судді
при прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних.

Конституційний Суд України в рішенні
зазначив, що щомісячне довічне грошове
утримання не є особистим привілеєм, а
засобом забезпечення незалежності
працюючих суддів, що суддя у відставці
має право на отримання виплат, рівень
яких має бути якомога ближчим до рівня
його останньої заробітної плати на
посаді судді і мають відповідати
попередньому рівню оплати їх праці; що
це забезпечення гідно його статусу
життєвого рівня, оскільки суддя
обмежений у праві заробляти додаткові
матеріальні блага, що рівень грошового
утримання судді у відставці
виплачується йому в розмірі від 80 до 90
відсотків зарплати працюючого судді на
відповідній посаді без обмеження суми
граничного розміру. Це відповідає ч. 1
ст. 126 Основного закону України.

Відповідно до ст. 152 Конституції
України закони та інші правові акти за
рішенням Конституційного Суду України
визнаються неконституційними повністю
чи в окремій частині, якщо вони не
відповідають Конституції України або
якщо була порушена встановлена
Конституцією України процедура їх
розгляду, ухвалення або набрання ними
чинності.

Закони, інші правові акти або їх окремі
положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Таким чином, зміст ст. 138 Закону № 2453 в
редакції, яка діє внаслідок прийняття
рішення Конституційного Суду України
№ 3-рп/2013 від 03 червня 2013 року, чітко та
однозначно встановлює співвідношення
та залежність розміру місячного
довічного грошового утримання судді у
відставці від розміру грошового
утримання судді, який працює на
відповідній посаді. Існуюче
формулювання змісту статті зазначеної
закону є цілком достатнім для того, щоб
зробити висновок, що зміна розміру
грошового утримання працюючого на
відповідній посаді судді, є достатньою
підставою для зміни розміру
відповідного місячного довічного
грошового утримання судді у відставці.

Враховуючи вище викладене, колегія
суддів погоджується з висновком суд
дійшов висновку про те, що відповідач
незаконно відмовив позивачу у
задоволенні його заяви про перерахунок
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції дійшов до обґрунтованого
висновку, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню

При цьому апеляційна скарга не містить
посилання на обставини, передбачені
статтями 202 - 204 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за яких рішення суду підлягає
скасуванню.

Доводи, викладені заявником в
апеляційній скарзі були предметом
дослідження суду першої інстанції і не
знайшли свого належного підтвердження.

Вказані в апеляційній скарзі
процесуальні порушення не призвели до
неправильного вирішення справи і не є
підставою для скасування судового
рішення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим
апеляційні скарги залишаються без
задоволення, а постанова суду першої
інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу управління
пенсійного фонду України у
Солом'янському районі м. Києва -
залишити без задоволення.

Постанову Солом'янського районного
суду м. Києва від 18 серпня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя:
Г.В.Земляна

Судді:
Н.І. Горбань

Є.О. Сорочко

Повний текст виготовлено 17 жовтня 2014
року

Головуючий суддя
Земляна Г.В.

Судді:
Горбань Н.І.

Сорочко Є.О.