Справа № 820/14116/14
Суддя: Сагайдак В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Харків

07 жовтня 2014 р.
справа № 820/14116/14

Харківський окружний
адміністративний суд у складі

головуючого судді - Сагайдак В.В.,

при секретарі судового засідання -
Ромащенко М.П.,

за участю:

представника позивича - ОСОБА_1,

представника 1-го відповідача - Радчук
В.В.,

представника 3-го відповідача - Поппело
С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
окружного адміністративного суду
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_4 до Відділу державної
виконавчої служби Харківського
районного управління юстиції
Харківської області, інспектора
відділення з обслуговування
Дзержинського району відділу
Державтоінспекції із обслуговування м.
Харкова ГУМВС України в Харківській
області Коваля Л.І., Харківської філії
ДП МВС України "Інформ-Ресурси" про
визнання дій неправомірними,
скасування постанов та стягнення
коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_4, звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Відділу державної виконавчої служби
Харківського районного управління
юстиції Харківської області,
інспектора відділення з
обслуговування Дзержинського району
відділу Державтоінспекції із
обслуговування м. Харкова ГУМВС
України в Харківській області Коваля
Л.І., Харківської філії ДП МВС України
"Інформ-Ресурси", в якому з урахуванням
уточнень просить суд:

- скасувати постанову державного
виконавця ВДВС ХРУЮ Харківської
області Аксьонова М.В. від 09.07.2013 р. про
відкриття виконавчого провадження за
постановою ВДАІ від 01.06.2011 р., так як
вона винесена всупереч вимогам ст. 22 ч. 1
п. 1, ч. 2 п. 3, ст. 24 ч. 1, ч. 3 Закону України
"Про виконавче провадження", після
пропущення строку на пред'явлення
виконавчого документу;

- визнати неправомірними дії ВДВС ХРУЮ
Харківської області щодо порядку
виконання вимоги постанови ВДАІ від
01.06.2011 р. про стягнення
адміністративного штрафу на користь
держави, які було здійснено на підставі
незаконного відкриття виконавчого
провадження, та такі, що призвели до
порушення прав позивача, гарантованих
ст. 19 ч. 1 та ст. 41 Конституції України;

- визнати незаконною постанову
державного виконавця Радчук В.В. від
07.04.2014 р. щодо розшуку майна, яке
знаходиться у власності позивача,
такою, що винесена в порушення ст. 52
Закону України "Про виконавче
провадження";

- визнати неправомірними дії Коваля Л.І.
щодо затримки автомобіля позивача і
примусу сплачувати кошти за збереження
авто на штраф майданчику, такими, що
порушили права позивача, гарантовані
ст. 19 та ст. 41 Конституції України;

- визнати неправомірними дії Коваля Л.І.
щодо відмови спілкуватись з позивачем
українською мовою і оформлювати
документи на українській мові, такими,
що порушили права позивача,
гарантовані ст. 3 Конституції України
щодо гідності, та ст. 10 ч. 1 Конституції
України щодо гарантій застосування
української - рідної мови позивача;

- стягнути на користь позивача
незаконно сплачені на користь держави
кошти і витрати, пов'язані з їх
зарахуванням, у розмірі 631,00 грн.;

- зобов'язати ХФ ДП МВС України
"Інформ-Ресурси" повернути сплачені
позивачем 144,00 грн. за збереження авто
на штраф майданчику і витрати,
пов'язані з їх зарахуванням, загальна
сума повернення складає 146,00 грн.;

- вирішити питання про судові витрати, в
тому числі стягнути на користь
позивача солідарно з держави та ХФ ДП
МВС України "Інформ-Ресурси" 250,00 грн. (по
125,00 грн.), які сплачено позивачем за
оформлення у нотаріуса довіреності.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначив, що 09.07.2013 р. державним
виконавцем ВДВС ХМУЮ Харківської
області Аксьоновим М.В. було незаконно
відкрито виконавче провадження про
примусове виконання постанови № 139625,
виданої ВДАІ 01.06.2011 р. про стягнення з
ОСОБА_4 адміністративного штрафу на
користь держави, оскільки, на думку
позивача, строк пред'явлення
виконавчого документу пропущено на 22
місяці, та постанова про відкриття
виконавчого провадження від 09.07.2013 р.
позивачу взагалі не направлялась. В
подальшому, державним виконавцем ВДВС
ХМУЮ Харківської області Радчук В.В.
були проведені виконавчі дії по
незаконно відкритому виконавчому
провадженню, а саме безпідставно
стягнуто з позивача виконавчий збір,
витрати на проведення виконавчих дій
та 07.04.2014 р. незаконно винесено
постанову про розшук майна боржника,
при цьому неправомірно та безпідставно
переклавши дії щодо розшуку майна
боржника на посадових осіб органів
внутрішніх справ. Пояснив, що 20.07.2014 р.
на узвозі Пасіонарія в м. Харкові
ОСОБА_4 був зупинений інспектором ДАІ
Ковалем П.І., який повідомив позивачу
про несплачений штраф за порушення
правил дорожнього руху та запропонував
дістатися штраф майданчика для
залишення на ньому автомобіля позивача
до часу сплати штрафу. Позивач вважає
дії інспектора ДАІ Коваля П.І. щодо
вилучення у позивача автомобіля та
передачі його на штраф майданчик, та
дії щодо стягнення з позивача плати за
зберігання його автомобіля на штраф
майданчику у розмірі 144,00 грн., а також
стягнення державним виконавцем суми
штрафу, виконавчого збору, витрат на
проведення виконавчих дій у загальному
розмірі 621,00 грн. такими, що не
відповідають діючому законодавству
України. Також, позивач вважає дії
Коваля Л.І. щодо відмови спілкуватись з
позивачем українською мовою і
оформлювати документи на українській
мові, такими, що порушили права
позивача, гарантовані Конституцією
України.

В обґрунтування заперечень проти
позову представник Відділу державної
виконавчої служби Харківського
районного управління юстиції
Харківської області зазначив, що
державні виконавці при проведенні
виконавчих дій щодо примусового
виконання постанови ВДАІ № 139625 від
01.06.2011 р. про стягнення з позивача
адміністративного штрафу, в тому числі
при винесенні постанови про відкриття
виконавчого провадження від 09.07.2013 р. та
постанови про розшук майна боржника
від 07.04.2014 р., діяли на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, тому
підстави для скасування зазначених
постанов відсутні. Крім того, зазначив,
що позивач особисто розписався в
постанові про складання проти нього
адміністративного протоколу та був
ознайомлений з ч. 2 ст. 308 КУпАП, згідно
якої у разі несплати правопорушником
штрафу у строк, установлений частиною
першою статті 307 цього Кодексу,
постанова про накладення штрафу
надсилається для примусового
виконання до відділу державної
виконавчої служби. Зазначив, що
сплачені позивачем кошти за вказаним
виконавчим документом були
перераховані до держбюджету.

Представник позивача в судове
засідання прибув, позовні вимоги
підтримав у повному обсязі та просив
суд задовольнити позов.

Представник Відділу державної
виконавчої служби Харківського
районного управління юстиції
Харківської області в судове засідання
прибув, проти позовних вимог
заперечував та просив суд відмовити у
задоволенні позову у повному обсязі.

Представник Харківської філії ДП МВС
України "Інформ-Ресурси" в судове
засідання прибув, проти позовних вимог
заперечував та просив суд відмовити у
задоволенні позову у повному обсязі.
Також, зазначив, що стягнення з
позивача плати за зберігання його
автомобіля на спеціальному майданчику
у розмірі 144,00 грн. є правомірним та
обґрунтованим.

Інспектор відділення з обслуговування
Дзержинського району відділу
Державтоінспекції із обслуговування м.
Харкова ГУМВС України в Харківській
області Коваль Л.І. в судове засідання
не прибув, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином, про причини своєї неявки до суду
не повідомив, заяви про відкладення
розгляду справи чи розгляд справи за
його відсутності не надавав,
заперечень проти позову не надавав. Суд
вважає, що неприбуття інспектора
відділення з обслуговування
Дзержинського району відділу
Державтоінспекції із обслуговування м.
Харкова ГУМВС України в Харківській
області Коваля Л.І. у судове засідання
не перешкоджає розгляду справи за
наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у справі доказів у їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
позов не підлягає задоволенню з огляду
на наступне.

Судом встановлено, що у 2011 році до
Відділу державної виконавчої служби
Харківського районного управління
юстиції Харківської області від
органів ВДАІ надійшла постанова № 139625,
видана 01.06.2011 р. про стягнення з ОСОБА_4
адміністративного штрафу у розмірі 510,00
грн. на користь держави.

Так, державним виконавцем відповідно
до Закону України «Про виконавче
провадження» в редакції, що діяла
станом на час виникнення спірних
правовідносин, було відкрито виконавче
провадження з примусового виконання
вказаної постанови ВДАІ, та в ході
проведення у 2011 році виконавчих дій,
перевіривши майновий стан боржника,
повернув стягувачу - ВДАІ вказаний
виконавчий документ, згідно якого було
відкрито виконавче провадження, після
чого передав матеріали по справі до
архіву.

Згідно п. 2 ст. 47 Закону України «Про
виконавче провадження» від 21.04.1999 р. №
606-XIV, виконавчий документ, на підставі
якого відкрито виконавче провадження,
за яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо у боржника
відсутнє майно, на яке може бути
звернуто стягнення, а здійснені
державним виконавцем відповідно до
цього Закону заходи щодо розшуку
такого майна виявилися
безрезультатними.

Строк зберігання завершених
виконавчих проваджень, переданих на
зберігання, становить 3 (три) роки, крім
виконавчих проваджень, завершених за
постановами про накладення
адміністративного стягнення, строк
зберігання яких становить 1 (один) рік
(п. 9.9 Порядку роботи з документами в
органах державної виконавчої служби,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 25.12.2008 р. № 2274/5).

Таким чином, матеріали виконавчого
провадження від 2011 року щодо
примусового виконання постанови ВДАІ
№ 139625 від 01.06.2011 р. було знищено за
закінчення строку їх зберігання.

Відповідно до п. 5 ст. 47 Закону України
«Про виконавче провадження»,
повернення виконавчого документа
стягувачу з підстав, передбачених цією
статтею, не позбавляє його права
повторно пред'явити виконавчий
документ до виконання протягом
строків, встановлених статтею 22 цього
Закону.

Таким чином, оскільки органи ВДАІ мали
право повторно пред'явити постанову №
139625 від 01.06.2011 р. до примусового
виконання, вказана постанова у 2013 році
була повторно пред'явлена до ВДВС до
примусового виконання (заява про
примусове виконання від 04.07.2013 р.).

Так, 09.07.2013 р. державним виконавцем ВДВС
ХМУЮ Харківської області Аксьоновим
М.В., керуючись статтями 17, 19, 20, 25 Закону
України «Про виконавче провадження»,
було винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження (ВП № 38720418) про
примусове виконання постанови № 139625,
виданої ВДАІ 01.06.2011 р. про стягнення з
ОСОБА_4 адміністративного штрафу на
користь держави, в якій боржнику
надавався строк для добровільного
виконання до 15.07.2013 р., та в якій
зазначалось, що при невиконанні
рішення в наданий для добровільного
виконання строк, рішення буде виконано
в примусовому порядку зі стягненням з
боржника виконавчого збору та витрат,
пов'язаних з провадженням виконавчих
дій (а.с. 77). Вказана постанова про
відкриття виконавчого провадження від
09.07.2013 р. була направлена сторонам
виконавчого провадження, в тому числі й
на адресу позивача (а.с.78).

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 52 Закону
України «Про виконавче провадження»,
звернення стягнення на майно боржника
полягає в його арешті, вилученні та
примусовій реалізації. У разі
відсутності у боржника коштів та інших
цінностей, достатніх для задоволення
вимог стягувача, стягнення звертається
також на належне боржнику інше майно,
за винятком майна, на яке згідно із
законом не може бути накладено
стягнення. Звернення стягнення на
майно боржника не зупиняє звернення
стягнення на кошти боржника. Боржник
має право запропонувати ті види майна
чи предмети, на які необхідно в першу
чергу звернути стягнення. Черговість
стягнення на кошти та інше майно
боржника остаточно визначається
державним виконавцем. Стягнення на
майно боржника звертається в розмірі і
обсязі, необхідних для виконання за
виконавчим документом, з урахуванням
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, штрафів,
накладених на боржника під час
виконавчого провадження.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про
виконавче провадження», у разі
необхідності розшуку транспортного
засобу боржника державний виконавець
виносить постанову про такий розшук,
яка є обов'язковою для виконання
органами внутрішніх справ. Розшук
боржника - фізичної особи, дитини,
розшук транспортних засобів боржника
здійснюють органи внутрішніх справ, а
розшук боржника - юридичної особи та
іншого майна боржника організовує
державний виконавець.

Отже, враховуючи право державного
виконавця на остаточне визначення
черговості стягнення, державним
виконавцем ВДВС ХМУЮ Харківської
області Радчук В.В., перевіривши
майновий стан боржника згідно
електронної бази ДАІ 2000, було виявлено
зареєстровані на ім'я боржника
автотранспортні засоби, та 07.04.2014 р.,
керуючись статтею 40 Закону України
«Про виконавче провадження», винесено
постанову про розшук майна боржника, а
саме: автомобіль марки: ЗАЗ: кузов:
фургон малотоннажний - В: рік випуску:
2003 ДНЗ: АХ3136СА та автомобіль марки: GEELY:
кузов: легковий седан - В: рік випуску:
2012 ДНЗ: АХ7217СР, що належить боржнику
ОСОБА_4 (а.с. 24). Вказана постанова про
розшук майна боржника від 07.04.2014 р. була
направлена на адресу позивача (а.с. 20).

Згідно пояснень позивача, 20.07.2014 р. на
узвозі Пасіонарія в м. Харкові ОСОБА_4
був зупинений інспектором ДАІ Ковалем
П.І., який повідомив позивачу про
несплачений штраф за порушення правил
дорожнього руху та запропонував
дістатися штраф майданчика для
залишення на ньому автомобіля позивача
до часу сплати штрафу, після чого
інспектором ДАІ Ковалем П.І. у
присутності водія та свідків було
складено акт огляду транспортного
засобу, який знаходиться на
тимчасовому відповідальному
зберіганні від 21.07.2014 р. за № 2986 (а.с. 10).

Відповідно до п. 2 Порядку тимчасового
затримання та зберігання транспортних
засобів на спеціальних майданчиках і
стоянках, затвердженого постановою КМ
України від 17.12.2008 р. № 1102, у разі
виявлення транспортного засобу
боржника, оголошеного в розшук
відповідно до статті 40 Закону України
"Про виконавче провадження",
уповноважена особа Державтоінспекції
негайно тимчасово затримує такий
транспортний засіб та доставляє на
спеціальний майданчик чи стоянку.

Таким чином, враховуючи наявність
постанови державного виконавця про
розшук транспортного засобу боржника,
яка є обов'язковою до виконання
органами внутрішніх справ, суд дійшов
висновку, що інспектором ДАІ Ковалем
П.І. були правомірно вчинені дії щодо
затримки автомобіля позивача та
доставки його на спеціальний
майданчик.

Згідно пунктів 12, 13 вказаного Порядку,
повернення тимчасово затриманого
транспортного засобу, який
зберігається на спеціальному
майданчику чи стоянці, здійснюється за
письмовим зверненням його водія,
власника (співвласника) за умови оплати
ним витрат, пов'язаних з
транспортуванням та зберіганням
такого транспортного засобу, та
пред'явлення відповідного протоколу
про адміністративне правопорушення.
Повернення тимчасово затриманого
транспортного засобу боржника, який
зберігається на спеціальному
майданчику чи стоянці, здійснюється за
вимогою державного виконавця. За
транспортування і зберігання
транспортного засобу на спеціальному
майданчику чи стоянці
Державтоінспекції справляється плата
у встановленому спільним наказом МВС,
Мінфіну та Мінекономіки розмірі.

Згідно п. 1 спільного Наказу МВС,
Мінфіну та Мінекономіки від 10.10.2013 р. №
967/1218/869 "Про затвердження розмірів плат
за транспортування і зберігання
тимчасово затриманих транспортних
засобів на спеціальних майданчиках
(стоянках)", зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 06.11.2013 р.
за N 1887/24419, розміри плат за
транспортування і зберігання
транспортного засобу на спеціальному
майданчику чи стоянці (далі - Розмір
плати) стягуються з водіїв, власників
(співвласників) тимчасово затриманого
транспортного засобу (крім
транспортних засобів, що належать
бюджетним установам) і застосовуються
незалежно від форми власності
майданчика (стоянки) усіма
підприємствами, установами та
організаціями, які провадять
діяльність, пов'язану із доставлянням
та зберіганням транспортних засобів.

Згідно п. 2 зазначеного Наказу, розмір
плати, визначений без урахування
податку на додану вартість, який
справляється відповідно до
Податкового кодексу України, за
зберігання транспортного засобу на
спеціальному майданчику за першу -
сьому добу (включно), складає 120,00 грн.

Таким чином, суд вважає правомірним
стягнення з позивача плати у розмірі
146,00 грн. (разом з ПДВ), в т.ч. 2,00 грн. -
комісія банку з платника, за
зберігання його автомобіля на
спеціальному майданчику протягом двох
діб.

Посилання позивача на те, що його
автомобіль було доставлено до
спеціального майданчика без
евакуатора, суд вважає
необґрунтованими, оскільки з позивача
не стягувалась плата за таке
транспортування, яка становить,
зокрема, від 600,00 грн. до 850,00 грн. за
послугу згідно зазначеного Наказу.

Також, державним виконавцем ВДВС ХМУЮ
Харківської області Радчук В.В.,
керуючись статтею 28 Закону України
«Про виконавче провадження», було
винесено постанову про стягнення з
боржника виконавчого збору у розмірі
51,00 грн., та керуючись статтею 41 Закону
України «Про виконавче провадження»,
винесено постанову про стягнення з
боржника витрат на проведення
виконавчих дій у розмірі 60,00 грн. (а.с. 22,
25). Крім того, державним виконавцем ВДВС
ХМУЮ Харківської області Радчук В.В.
22.07.2014 р. було складено акт державного
виконавця про витрати на проведення
виконавчих дій (а.с. 21).

Позивачем 22.07.2014 р. було сплачено на
рахунок ВДВС ХРУЮ Харківської області
621,00 грн., з яких 510,00 грн. - сума
адміністративного штрафу, 51,00 грн. -
сума виконавчого збору, 60,00 грн. - сума
витрат на проведення виконавчих дій, та
сплачено 10,00 грн. комісії банку. Також,
позивачем було сплачено на рахунок
Харківської філії ДП МВС України
"Інформ-Ресурси" суму у розмірі 144,00 грн.
за зберігання його автомобіля на
спеціальному майданчику та 2,00 грн.
комісії банку (а.с. 9).

На підставі пред'явлених позивачем
квитанцій про повну сплату ним боргу
державним виконавцем ВДВС ХМУЮ
Харківської області Радчук В.В.,
керуючись п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону
України «Про виконавче провадження»,
22.07.2014 р. було винесено постанову про
закінчення виконавчого провадження з
примусового виконання постанови ВДАІ
№ 139625 від 01.06.2011 р., якою, зокрема,
припинено чинність постанови про
розшук майна боржника від 07.04.2014 р.
Вказану постанову про закінчення
виконавчого провадження було
направлено на адресу позивача (а.с. 8).

Виконавче провадження підлягає
закінченню у разі фактичного виконання
в повному обсязі рішення згідно з
виконавчим документом. У разі
закінчення виконавчого провадження
повернення виконавчого документа до
суду або іншого органу (посадовій
особі), який його видав, арешт,
накладений на майно боржника,
знімається, скасовуються інші вжиті
державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а також
провадяться інші дії, необхідні у
зв'язку із завершенням виконавчого
провадження. Завершене виконавче
провадження не може бути розпочате
знову, крім випадків, передбачених цим
Законом (п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону
України «Про виконавче провадження»).

Також, 01.08.2014 р. було видано
розпорядження № 38720418, затверджене
начальником ВДВС ХРУЮ Харківської
області, про перерахування сплачених
позивачем коштів у розмірі 621,00 грн. до
Державного бюджету України (а.с. 23).

Таким чином, суд приходить до висновку,
що державні виконавці при проведенні
виконавчих дій щодо примусового
виконання постанови ВДАІ № 139625 від
01.06.2011 р. про стягнення з позивача
адміністративного штрафу, в тому числі
при винесенні постанови про відкриття
виконавчого провадження від 09.07.2013 р. та
постанови про розшук майна боржника
від 07.04.2014 р., діяли на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Щодо позовної вимоги про визнання
неправомірними дій Коваля Л.І. щодо
відмови спілкуватись з позивачем
українською мовою і оформлювати
документи на українській мові такими,
що порушили права позивача,
гарантовані ст. 3 Конституції України
щодо гідності, та ч. 1 ст. 10 Конституції
України щодо гарантій застосування
української - рідної мови позивача, суд
зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 6 Закону
України "Про засади державної мовної
політики" від 03.07.2012 р. № 5029-VI, державною
мовою України є українська мова.
Українська мова як державна мова
обов'язково застосовується на всій
території України при здійсненні
повноважень органами законодавчої,
виконавчої та судової влади, у
міжнародних договорах, у навчальному
процесі в навчальних закладах в межах і
порядку, що визначаються цим Законом.
Держава сприяє використанню державної
мови в засобах масової інформації,
науці, культурі, інших сферах
суспільного життя. Обов'язковість
застосування державної мови чи
сприяння її використанню у тій чи інший
сфері суспільного життя не повинні
тлумачитися як заперечення або
применшення права на користування
регіональними мовами або мовами меншин
у відповідній сфері та на територіях
поширення.

Частинами 2, 3 статті 7 Закону України
"Про засади державної мовної політики"
встановлено, що у контексті
Європейської хартії регіональних мов
або мов меншин до регіональних мов або
мов меншин України, до яких
застосовуються заходи, спрямовані на
використання регіональних мов або мов
меншин, що передбачені у цьому Законі,
віднесені мови: російська, білоруська,
болгарська, вірменська, гагаузька,
ідиш, кримськотатарська, молдавська,
німецька, новогрецька, польська,
ромська, румунська, словацька,
угорська, русинська, караїмська,
кримчацька. До кожної мови, визначеної
у частині другій цієї статті,
застосовуються заходи, спрямовані на
використання регіональних мов або мов
меншин, що передбачені у цьому Законі,
за умови, якщо кількість осіб - носіїв
регіональної мови, що проживають на
території, на якій поширена ця мова,
становить 10 відсотків і більше
чисельності її населення. За рішенням
місцевої ради в окремих випадках, з
урахуванням конкретної ситуації, такі
заходи можуть застосовуватися до мови,
регіональна мовна група якої становить
менше 10 відсотків населення
відповідної території. Право
ініціювання питання щодо застосування
заходів, спрямованих на використання
регіональних мов або мов меншин,
належить також мешканцям території, на
якій поширена ця мова. У разі збору
підписів понад 10 відсотків осіб, які
мешкають на певній території, місцева
рада зобов'язана прийняти відповідне
рішення протягом 30 днів з моменту
надходження підписних листів.

У 2012 році обласною радою на території
Харківської області російську мову
було затверджено як регіональну мову.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 10 Закону України "Про
засади державної мовної політики", акти
вищих органів державної влади
приймаються державною мовою і офіційно
публікуються державною, російською та
іншими регіональними мовами або мовами
меншин. Акти місцевих органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування приймаються і
публікуються державною мовою. У межах
території, на якій поширена
регіональна мова або мова меншини
(мови), що відповідає умовам частини
третьої статті 8 цього Закону, акти
місцевих органів державної влади і
органів місцевого самоврядування
приймаються державною мовою або цією
регіональною мовою, або мовою меншини
(мовами) та офіційно публікуються цими
мовами.

Основною мовою роботи, діловодства і
документації органів державної влади
та органів місцевого самоврядування є
державна мова. У межах території, на
якій поширена регіональна мова (мови),
що відповідає умовам частини третьої
статті 8 цього Закону, в роботі,
діловодстві і документації місцевих
органів державної влади і органів
місцевого самоврядування може
використовуватися регіональна мова
(мови). У листуванні цих органів з
органами державної влади вищого рівня
дозволяється застосовувати цю
регіональну мову (мови) (ч. 1 ст. 11 Закону
України "Про засади державної мовної
політики").

Згідно ч. 3 ст. 8 Закону України "Про
засади державної мовної політики",
кожному гарантується право на захист у
відповідних державних органах і суді
своїх мовних прав і законних інтересів,
мовних прав і законних інтересів своїх
дітей, на оскарження в суді рішень, дій
чи бездіяльності органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб, юридичних і фізичних осіб, якими
порушуються мовні права і свободи
людини і громадянина.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що інспектор ВДАІ Коваль Л.І. мав право
використовувати при спілкуванні з
позивачем та складанні акту огляду
транспортного засобу російську мову як
регіональну відповідно до положень
Закону України "Про засади державної
мовної політики", та не порушував при
цьому охоронюваних законом мовних
прав, свобод та інтересів позивача.
Посилання позивача на частини 2, 3
статті 11 Закону України "Про засади
державної мовної політики" суд вважає
необґрунтованим, оскільки позивач у
спірних правовідносинах не є
«відвідувачем» в розумінні цього
Закону.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій або
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, які
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема, з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод, та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Таким чином, суд дійшов висновку щодо
правомірності та обґрунтованості дій
та рішень відповідачів, тому суд
відмовляє у задоволенні даного
адміністративного позову у повному
обсязі.

Відповідно до статті 94 КАС України
судові витрати позивачу не
повертаються.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 158, ст. 159, ст. 160, ст. 163, ст. 185, ст. 186, ст.
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_4 до Відділу державної
виконавчої служби Харківського
районного управління юстиції
Харківської області, інспектора
відділення з обслуговування
Дзержинського району відділу
Державтоінспекції із обслуговування м.
Харкова ГУМВС України в Харківській
області Коваля Л.І., Харківської філії
ДП МВС України "Інформ-Ресурси" про
визнання дій неправомірними,
скасування постанов та стягнення
коштів - відмовити у повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня її проголошення та з дня
отримання копії постанови, у разі
проголошення постанови суду, яка
містить вступну та резолютивну
частини, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строків для подачі
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

У повному обсязі постанову
складено 10.10.2014 р.

Суддя
Сагайдак В.В.