Справа № К/9991/11630/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2014 року м.
Київ К/9991/11630/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л.,
Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Приватного підприємства
«Транспортне агенство «Ікарус» до
Київського обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, третя особа -
Білоцерківська міська виконавча
дирекція Київського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності про стягнення коштів,
за касаційними скаргами
Білоцерківської міської виконавчої
дирекції Київського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності та виконавчої дирекції
Київського обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності Київського
обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності на постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 23 лютого 2011
року,-

у с т а н о в и л а :

У червні 2010 року Приватне підприємство
«Транспортне агенство Ікарус» (далі
Підприємство) звернулося до суду з
позовом до Київського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності (далі Фонд), третя особа
- Білоцерківська міська виконавча
дирекція Київського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, у якому просило
відшкодувати витрати з виплати
допомоги по вагітності та пологах,
виплачених виконавчому директору
Підприємства ОСОБА_4 в сумі 50616,58
грн.

Посилаючись на те, що Законом України
від 18 січня 2001 року № 2240-ІІІ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»
(далі Закон № 2240-ІІІ) встановлений
обов'язок Фонду здійснити
відшкодування Підприємству як
страхувальнику, зазначених витрат, і на
відмову відповідача відшкодувати такі,
просило про задоволення позову.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 16 грудня 2010
року позовні вимоги задоволено
частково, стягнуто з Фонду на користь
Підприємства 4345,64 грн. спірних витрат. В
решті позову відмовлено.

Оскаржуваною постановою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 23 лютого 2011 року постанову суду
першої інстанції скасовано і позов
задоволено у повному обсязі.

У касаційній скарзі відповідач та
третя особа, посилаючись на
неправильне застосування апеляційним
судом норм матеріального і порушення
норм процесуального права, просить
рішення апеляційного суду скасувати та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційних скарг, матеріали
справи колегія суддів, в межах статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, дійшла висновку про
відхилення скарг з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції виходив з того, що
посадовий оклад виконавчого директора
Підприємства завищений і не відповідає
міжкваліфікаційним (міжпосадовим)
співвідношенням, тарифним сіткам,
ставкам тощо, в порушення положень
статті 96 Кодексу законів про працю
України. Крім цього, суд виходив з
порушення вимог дотримання умов
укладення трудового договору
(контракту) з виконавчим директором.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції і задовольняючи позовні
вимоги у повному обсязі апеляційний
суд на підставі наявних у справі даних
встановив і правильно виходив з того,
що підстав для відмови у відшкодуванні
Підприємству виплаченої допомоги, що є
предметом спору, не було. Зокрема суд
апеляційної інстанції встановив, що
жодних доказів порушення трудового
законодавства при визначенні та
виплаті посадового окладу виконавчому
директору Підприємства ОСОБА_4 не має, а
тому і відсутні підстави вважати, що
такі виплати були завищеними.

Так, спірні правовідносини сторін
регулюються вже наведеним Законом
№ 2240-ІІІ та Інструкцією про
порядок надходження, обліку та
витрачання коштів Фонду, затвердженою
Постановою Правління Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності від 26 червня 2001
року N 16 (Інструкція).

Як вбачається з матеріалів справи, спір
сторін за своєю суттю не стосується
співвідношення посадових окладів
Підприємства у відповідності з
тарифно-кваліфікаційним довідником по
кожній з посад, а зводиться до
оскарження страхувальником
невідшкодованих спірних витрат,
виплачених застрахованому у
відповідності з вимогами Закону №
2240-ІІІ. Тому, посилання на Кодекс
законів про працю України є помилковим
і таким, що не врегульовує спірних
правовідносин.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Підприємство є
платником страхових внесків та
перебуває на обліку відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що на
підставі листка непрацездатності від
23 квітня 2009 року (Серія АБМ №№
435693) та протоколів засідання комісії
виконавчому директору Приватного
підприємства «Транспортне агенство
«Ікарус» ОСОБА_4 була нарахована і
виплачена допомога по вагітності та
пологах в сумі 50616,58 грн. згідно
видаткового касового ордеру.

Суд встановив, що після проведеної
відповідачем ревізії від 4 червня 2009
року надходження, обліку та
використання коштів Підприємством
Фонд виявив порушення, зокрема
завищення страхових виплат ОСОБА_4 на
суму 46270,47 грн., і актом відмовив
підприємству у виплаті відшкодування
на зазначену суму.

Апеляційний суд правильно виходив з
того, що факт вказаних в акті порушень
спростовується постановою прокуратури
м. Біла Церква Київської області від 14
липня 2009 року, якою відмовлено у
порушенні кримінальної справи за цими
фактами, у зв'язку з відсутністю в діях
посадових осіб Підприємства складу
злочинів, передбачених статтями 364, 365,
366, 367 Кримінального кодексу України.

Так, статтею 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Як вбачається з матеріалів справи, Фонд
не стверджує про порушення позивачем
порядку нарахування та виплати
спірних витрат, а лише припускає їх
умисне завищення. При цьому, належних
та допустимих доказів таким
твердженням відповідач суду не надав.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
встановлюючи в судовому рішенні
наявність або відсутність фактів,
якими обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 статті 38 Закону № 2240-ІІІ
встановлено, що допомога по вагітності
та пологах надається застрахованій
особі у формі матеріального
забезпечення, яке компенсує втрату
заробітної плати (доходу) за період
відпустки у зв'язку з вагітністю та
пологами.

Відповідно до ст. 50 Закону N 2240-III
матеріальне забезпечення та соціальні
послуги за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням, застрахованим
особам, зазначеним у частині першій
статті 6 цього Закону, призначаються та
надаються за основним місцем роботи за
рахунок сплачених застрахованими
особами страхових внесків.

Страхувальник щокварталу звітує перед
виконавчою дирекцією відділення Фонду
про компенсування витрат Фонду на
виплату матеріального забезпечення
застрахованим особам.

Відповідно до підпункту 6.7. пункту 6
Інструкції страхувальники, зазначені у
пунктах 2.1 та 2.2 цієї Інструкції,
здійснюють витрати на виплату
допомоги по тимчасовій
непрацездатності, вагітності та
пологах, при народженні дитини та по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, на поховання.

Вказані витрати
страхувальники-роботодавці здійснюють
в рахунок коштів Фонду з відповідним
врахуванням проведених витрат при
сплаті страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням.

За правилами підпункту 6.9. пункту 6
Інструкції (чинної на момент
виникнення спірних правовідносин) якщо
витрати, проведені
страхувальником-роботодавцем, за
звітний квартал перевищують
нараховану суму страхових внесків та
інших платежів, то різниця між сумою
витрат і сумою страхових внесків
зараховується в рахунок сплати
наступного кварталу.

Якщо ж витрати не можуть бути покриті
страховими внесками і в наступному
кварталі, то сума перевищення, з
урахуванням очікуваного результату в
наступному кварталі, відшкодовується
страхувальнику-роботодавцю органом
Фонду після одержання від нього звіту
за формою Ф4-ФСС з ТВП за минулий
квартал.

Як вбачається з викладеного, законом
передбачений обов'язок Фонду
сплачувати допомогу по вагітності та
пологам, а у випадку, якщо фактично ці
витрати виплачені роботодавцем -
відшкодовувати останньому їх розмір.

Апеляційний суд правильно визначив, що
Закон не пов'язує спірне відшкодування
з періодом страхового стажу, а лише
визначає порядок виплати
страхувальником сум таких виплат
застрахованому, в тому числі в
залежності від відпрацьованого стажу .

Відповідачем, в порушення вимог
частини 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, не наведено доказів як б
звільняли його від такого
відшкодування.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі, його рішення відповідає
дійсним обставинам справи та нормам
матеріального і процесуального права,
доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують, такі ґрунтуються
на помилковому трактуванні правових
норм, а тому підстав для скасування
судового рішення колегія суддів не
вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційні скарги
Білоцерківської міської виконавчої
дирекції Київського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності та виконавчої дирекції
Київського обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності Київського
обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності відхилити, а
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від
23 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало