Справа № 809/2562/14
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"30" вересня 2014 р.
Справа № 809/2562/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

Судді Тимощука О.Л.

при секретарі Візінському М.В.

за участю:

представників відповідача - Мелінишин
С.Б., Лазаровича І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу

за позовом: фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3,

до відповідача: Державної податкової
інспекції у м.Івано-Франківську
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області,

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень №/0 та №/0
від 16.08.2010 року,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3
(надалі також - позивач) звернувся в суд
з адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції у
м.Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області (надалі
також - відповідач) про визнання дій
неправомірними, визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень. В
процесі розгляду справи, у зв'язу із
розглядом позовних вимог в частині
визнання дій неправомірними, позивач
уточнив позовні вимоги та просив суд
визнати протиправним та скасувати
податкові повідомлення-рішення.

4 серпня 2014 року Івано-Франківським
окружним адміністративним судом дану
адміністративну справу про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №/0
та №/0 від 16.08.2012 року призначено
до розгляду на підставі ухвали Вищого
адміністративного суду України від 17
липня 2014 року, якою адміністративну
справу направлено на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач необґрунтовано та
безпідставно, за наслідками проведеної
перевірки, прийняв податкове
повідомлення-рішення за №/0 від
16.08.2010 року, яким визначено грошове
зобов'язання зі сплати податку з
доходів фізичних осіб в сумі 72521,14 грн.;
податкове повідомлення-рішення за №
/0 від 16.08.2010 року, яким визначено
зобов'язання зі сплати податку на
додану вартість по вітчизняних товарах
в сумі 134757,11 грн., в тому числі за
основним платежем - 89838,07 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями -
44919,04 грн. Просить визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції в м.
Івано-Франківську №/0 та №/0
від 16.08.2010 року.

Позивач в судове засідання не з'явився,
30.09.2014 року подав суду клопотання про
розгляд даної адміністративної справи
без його участі (том 2, а.с.76). Вимоги,
викладені в уточненому
адміністративному позові (том 1,
а.с.141-144), письмових поясненнях (том 2,
а.с.39-43) підтримав в повному обсязі.
Просив уточнені позовні вимоги про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №/0
та №/0 від 16.08.2012 року задовольнити
повністю (том 1 а.с.141-144).

Представники відповідача проти позову
заперечили з підстав, наведених в
письмовому запереченні (том 2, а.с.28-30) та
поясненнях про справі (том 2, а.с.79).
Просили в задоволенні позову
відмовити.

Розглянувши уточнений
адміністративний позов, заслухавши
пояснення представників відповідача,
дослідивши письмові докази та інші
матеріали справи, отримані в процесі
збирання доказів в їх сукупності, судом
встановлено наступне.

У відповідності до даних Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа-підприємець ОСОБА_3
зареєстрований 17.02.2005 року, та
відповідно до статті 1 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» № 2181-III
від 21.12.2000, чинного на момент виникнення
спірних правовідносин», статті 15
Податкового кодексу України, є
платником податків та зборів.

Державною податковою інспекцією в м.
Івано-Франківську проведено планову
виїзну комплексну документальну
перевірку суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_3 з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 22.01.2007 р. по 31.12.2009 року на
підставі направлення за №00010557 від
23.06.2010 року, виданого Державною
податковою інспекцією в м.
Івано-Франківську, за результатами
якої відповідачем складено акт за
№12158/17-3/НОМЕР_1 від 09.07.2010 року (том 1,
а.с.145-166).

В ході перевірки виявлено допущені
позивачем порушення вимог
нормативно-правових актів, чинних на
момент виникнення спірних
правовідносин, зокрема, п.п.7.7.1 п.7.7.,
п.п.7.3.1., п.7.3., п.п.7.2.8 п.7.2 статті 7, п.9.4. ст.9
Закону України "Про податок на додану
вартість" № 168/97-ВР від 03.04.1997, п.п.4.1.4 «а»
п.4.1 ст.4 Закону України "Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами", ст.13 Декрету
Кабінету Міністрів України "Про
прибутковий податок з громадян", ст.13-14
Інструкції "Про прибутковий податок з
громадян", затвердженої наказом ГПДІ
України від 21.04.1993р. за №12,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 09.06.1993р. за №64.

За наслідками розгляду вказаного акту
перевірки, Державною податковою
інспекцією в м. Івано-Франківську 16.08.2010
року прийнято податкові
повідомлення-рішення за №/0 та за
№/0, якими визначено суму
податкового зобов'язання відповідно по
податку з доходів фізичних осіб в
розмірі 72521,14 грн та по податку на
додану вартість за основним платежем в
сумі 89838,07 грн та за штрафними санкціями
в сумі 44919,04 грн (том 1, а.с.93-94).

Не погоджуючись з вищевказаними
податковими повідомленнями-рішеннями,
відповідач оскаржив їх в порядку
адміністративного оскарження, а
пізніше в судовому порядку.

За результатами розгляду
адміністративного позову ОСОБА_3,
постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 9
листопада 2012 року позов задоволено.
Визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення від 16
серпня 2010 року №/0 та №/0 (том
1, а.с.211-214).

За наслідками апеляційного перегляду
постанови Івано-Франківського
окружного адміністративного суду,
постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 7 травня 2014
року апеляційну скаргу відповідача
задоволено: постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 9 листопада
2012 року скасовано, а в задоволенні
позову фізичної особи-підприємця ФОП
ОСОБА_3 відмовлено (том 1, а.с.238-242).

17 липня 2014 року ухвалою Вищого
адміністративного суду України,
касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 задоволено
частково. Постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 9 листопада
2012 року та постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 7 травня 2014 року скасовано. Дану
справу направлено на новий розгляд до
суду першої інстанції (том 1, а.с.220-223).

Суд касаційної інстанції скеровуючи
справу на новий розгляд констатував, що
суд апеляційної інстанції відмовляючи
у задоволенні позову, правильно
зазначив, що порушення порядку
проведення перевірки не може
автоматично спростовувати виявлені
факти порушення податкового
законодавства. При цьому, суд
апеляційної інстанції виходив із
вірного застосування норм
матеріального права та зробив
правильні висновки щодо обов'язку
особи, яка перебуває на спрощеній
системі оподаткування, у випадку
перевищення виручки, встановленої в
статті 1 Указу Президента України "Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва", чинного на момент
виникнення спірних правовідносин,
перейти на загальну систему
оподаткування та надіслати заяву про
реєстрацію платником податку на додану
вартість. Однак висновки щодо
скасування податкових
повідомлень-рішень з приводу
правомірності вказаних податкових
повідомлень-рішень не можна визнати
такими, що зроблені на підставі
повного, всебічного та об'єктивного
з'ясування обставин у справі, оскільки
позивач, в обґрунтування помилковості
висновків відповідача щодо суми
оподатковуваного доходу, з якої
визначалась сума, що підлягала
оподаткуванню податком з доходів
фізичних осіб, посилався на те, що при
визначенні сукупного чистого доходу
податковим органом не взято до уваги
понесені ним у 2007 році витрати, про що
надавав до попередніх судових
інстанцій документальні
підтвердження, а саме: договори,
квитанції до прибуткового касового
ордеру, товарний чек. Згідно з
твердженнями позивача, вказані
документи не враховувались
відповідачем при прийнятті спірних
податкових повідомлень-рішень.
Наведені доводи позивача залишилися
поза увагою попередніх судових
інстанцій, що слугувало причиною
направлення справи на новий розгляд.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

На виконання вимог ухвали Вищого
адміністративного суду України, судом
встановлено, що позивач, перебуваючи на
спрощеній системі оподаткування,
обліку та звітності, у 4-у кварталі 2007
року перевищив граничних розмір
виручки у розмірі 500000,00 грн., отримавши
виручку в сумі 1 144 632,39 грн, перейшовши
на загальну систему оподаткування, не
включив суму перевищення в розмірі 644532,
39 грн до складу річного
оподатковуваного доходу та не подав
заяву про реєстрацію платником податку
на додану вартість.

В процесі дослідження належності та
допустимості доказів, які б
підтверджували валові витрати
позивача та мали б вплив на формування
річного оподаткованого доходу, судом
встановлено наступне.

Відповідно до абзацу 1, 2 та 3 статті 13
Декрету Кабінету Міністрів України
"Про прибутковий податок з громадян"
від 26 грудня 1992 року за № 13-92, чинного на
момент виникнення спірних
правовідносин (надалі також - Декрет),
оподаткуванню підлягають доходи
громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету. Оподатковуваним доходом
вважається сукупний чистий доход,
тобто різниця між валовим доходом
(виручки у грошовій та натуральній
формі) i документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з
одержанням доходу. Якщо ці витрати не
можуть бути підтверджені
документально, то вони враховуються
податковими органами при проведенні
остаточних розрахунків за нормами,
визначеними Головною державною
податковою інспекцією України за
погодженням з Міністерством економіки
України та Державним комітетом України
по сприянню малим підприємствам та
підприємництву. До складу витрат,
безпосередньо пов'язаних з одержанням
доходів, належать витрати, які
включаються до складу валових витрат
виробництва (обігу) або підлягають
амортизації згідно з Законом України
"Про оподаткування прибутку
підприємств".

Згідно з пунктом 5.1 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Так, в підтвердження понесення валових
витрат, позивачем надано: Договір
поставки, за яким ПП «Вінтара»
(постачальник) зобов'язується
поставити товар (мішки паперові) а
позивач (покупець) зобов'язаний
прийняти і оплатити товар (том 1 а.с.181);
квитанції ПП «Вінтара» до прибуткового
касового ордера №386 від 24 грудня 2007
року на суму 156000 грн та №311 від 10 жовтня
2007 року на суму 48320 грн (том 1, а.с.182);
Договір купівлі-продажу від 15
листопада 2007 року (том 2 а.с.46), про
купівлю відповідачем
товарно-матеріальних цінностей, а саме
Авто шини 315/80R22.5 DT- 6 - 200 шт., Авто шини
9.00R20 (260R508) - 150 шт., та цемент М-500 - 160 тон
на суму 641200 грн, в продавця КП фірми
«Гермес Агро» (том 2 а.с.46); Податкову
накладну від 28.11.2007 року №43 на загальну
суму 641200 грн (том 2, а.с.47); квитанції КП
фірми «Гермес Агро» до прибуткового
касового ордера №89 від 28 листопада 2007
року на суму 113800 грн та №83 від 23
листопада 2007 року на суму 86000 грн (том 1,
а.с.184); товарний чек на придбання 8 тон
борошна в підприємця ОСОБА_4 на суму 10400
грн; акт здачі-прийняття наданих послуг
за четвертий квартал 2007 року від 4 січня
2008 року, за яким СТ «Каріна» надала
послуги по перевезенню позивачу на
загальну суму 9300 грн (том 1, а.с.206), акт
здачі-прийняття наданих послуг за
третій квартал 2007 року від 4 жовтня 2007
року, за яким СТ «Каріна» надала
послуги по перевезенню позивачу на
загальну суму 9000 грн (том 1, а.с.207);
накладні про продаж позивачу дизпалива
в сумі 2520 грн - 31 жовтня 2007 року та 3030 грн
- 15 грудня 2007 року (том 1, а.с.208). З
пояснень позивача слідує, що всі
розрахунки з контрагентами він
здійснював готівкою, проте не всі
господарські операції, в частині
проведення розрахунків, підтверджені
прибутковими касовими ордерами чи
чеками.

На вимогу суду, з метою встановлення
фактів подальшого використання
позивачем товарно-матеріальних
цінностей в своїй господарській
діяльності, останнім надано договір
купівлі-продажу товарів, за яким
позивач передає у власність ТОВ
«Прімавара» (покупцю)
товарно-матеріальні цінності, а саме
Авто шини 315/80R22.5 DT-6 - 200 шт., Авто шини
9.00R20 (260R508) - 150 шт., та цемент М-500 - 25 тон за
оплату в розмірі 522000 грн (том 2, а.с.77) та
акт приймання передачі товару за яким
позивач передав, а ТОВ «Прімавара»
прийняло товар на суму 522000 грн (том 2,
а.с.78). Спосіб та факт розрахунків за
реалізований ним товар позивач не
підтвердив.

Крім цього, судом встановлено, що
постановою Вінницького окружного
адміністративного суду в
адміністративній справі №809/76/13-а від
12.03.2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю "Спільне
Україно-Молдавське підприємство
"Прімавара" припинено у зв'язку із
неподанням більше року податкової
звітності з будь-якого податкового
платежу. З огляду на вищенаведені
обставини, встановити достовірність
наданих суду доказів на підтвердження
використання позивачем придбаного
товару в своїй господарській
діяльності не надається можливим. Щодо
реалізації іншого товару, придбаного в
спірний період, позивач доказів не
надав, з невідомих суду причин.

В цілому, надаючи правову оцінку
поданим доказам, суд зазначає, що 23.06.2010
року відповідачем направлено позивачу
запит за №16754/10/17-322/5252 з вимогою надати
для перевірки копії документів: -
договори та угоди укладені із
контрагентами (постачальниками та
покупцями) товарів, робіт, послуг за
період з 22.01.2007 року по 31.12.2009 року; -
відомості нарахування на виплати
заробітної плати найманим працівникам,
трудові книжки, трудові угоди, табеля
обліку використання робочого часу за
період з 22.01.2007 року по 31.12.2009 року; -
документи, що підтверджують право
власності або користування земельними
ділянками, грошову оцінку земельної
ділянки за період з 22.01.2007 р. по 31.12.2009 р.;
- виписки банку про рух коштів на
рахунках, платіжні доручення, чеки,
квитанції; - інші документи, які
підтверджують проведення
фінансово-господарських операцій (том
1, а.с.15).

Позивач 02.07.2010 року листом повідомив
відповідача, що договори та угоди
укладені із контрагентами, а також
виписки банку та інші документи
можливо були загублені під час
переїзду в травні 2010 року у зв'язку із
чим надати їх, на даний час, не має
змоги. Разом із тим повідомив, що увесь
обсяг виручки та фактична сплата
єдиного податку за 2007 рік відображені у
звітах суб'єкта малого
підприємництва-фізичної особи
платника єдиного податку, які
своєчасно здані до податкової
інспекції (том 1, а.с.16).

Згідно з підпунктом 4.2.2 «б», пункту 4.2
статті 4 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами», № 2181-III від 21.12.2000
року, чинного на момент виникнення
спірних правовідносин (надалі також -
Закон №2181), контролюючий орган
зобов'язаний самостійно визначити суму
податкового зобов'язання платника
податків у разі якщо, зокрема, дані
документальних перевірок результатів
діяльності платника податків свідчать
про заниження або завищення суми його
податкових зобов'язань, заявлених у
податкових деклараціях.

Враховуючи, що станом на момент
проведення перевірки відповідачем не
надано документального підтвердження
витрат, при проведенні остаточного
розрахунку, податковим органом
використано норми Інструкції про
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю, затвердженої Наказом
Головної державної податкової
інспекції України 21.04.1993 №12, чинної на
момент виникнення спірних
правовідносин (надалі також -
Інструкція).

Відповідно до абзаців 4 та 5 частини 13
Інструкції, загальним оподатковуваним
доходом вважається сукупний чистий
дохід, тобто різниця між валовим
доходом (виручкою у грошовій та
натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами у відсотках до валового доходу,
наведеними в додатку №6 до цієї
Інструкції. До складу витрат,
безпосередньо пов'язаних з одержанням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, які включаються
до складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України "Про
оподаткування прибутку підприємств".

Згідно з даними додатку 6 Інструкції,
норма витрат, що враховуються при
оподаткуванні доходів громадян, які
займаються підприємницькою діяльністю
без створення юридичної особи та інших
доходів, за здійснення інших видів
діяльності включаючи торговельну,
застосовується обрахунок 25 % до суми
валового доходу, що й було правомірно
здійснено відповідачем.

Досліджені судом докази, подані
позивачем на підтвердження
використання останнім продукції в
своїй господарській діяльності в
повному обсязі не відображають факти
використання всього товару, придбаного
позивачем в спірному періоді, за
рахунок якого ним сформовано валові
витрати. Інших бухгалтерських
документів, які б могли підтвердити рух
коштів на рахунках позивача чи
ідентифікувати подальший рух товару на
підтвердження правомірності
формування валових витрат, суду не
надано.

З огляду на встановлені обставини та
вказані правові норми, суд дійшов
висновку, що оскільки позивачем без
поважних причин не надано всіх
первинних документів на пропозицію
відповідача, суд не праві надавати
правову оцінку правомірності
формування позивачем валових витрат,
на підставі документів, які містять
ознаки сумнівності та не були
предметом перевірки відповідача. А ті
докази, які були надані суду, в їх
сукупності, є недостатніми для
підтвердження правомірності
формування позивачем валових витрат
для розрахунку оподаткованого доходу
та вирахування розміру податку з
доходів фізичних осіб. Таким чином,
наведені відповідачем доводи
підтверджуються матеріалами справи, а
податкове повідомлення-рішення від
16.08.2010 року №/0, яким позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб, суд вважає правомірним
та таким, що не підлягає скасуванню.

Доводи позивача про те, що в нього були
відсутні підстави подавати заяву про
реєстрацію платником податку на додану
вартість суд вважає помилковими, а
наведені ним рішення Верховного Суду
України та Вищого адміністративного
суду України стосуються інших спірних
правовідносин, за якими фізична особа -
підприємець з початку звітного року
самостійно обрала загальну систему
оподаткування без ПДВ, а не внаслідок
перевищення нею встановленого
законодавством граничного розміру
500000,00 грн для можливості перебування на
спрощеній системі оподаткування, як це
має місце в даних спірних
прововідносинах.

Суд погоджується з доводами
податкового органу, що законодавство з
питань оподаткування не містить прямої
норми щодо звільнення від
оподаткування доходів, у разі
порушення норм Указу Президента
України "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва" №727/98
від 03.07.1998, в частині перевищення
встановленого цим Указом
максимального рівня доходів (виручки)
за рік. Законодавчі підстави для не
оподаткування доходів платників
єдиного податку, які перевищують 500 тис.
грн., на момент спірних правовідносин,
відсутні.

Натомість, суд звертає увагу на
практику Верховного Суду України в
аналогічних спорах, а саме: постанову
від 7 квітня 2009 року у справі №21-2047во08,
постанови від 19.01.2010 року, від 13 квітня
2010 року, від 20 квітня 2010 року, в яких
Верховний Суд України зазначив, що у
випадку перевищення підприємцем 500000
грн виручки він зобов'язаний
зареєструватися платником податку на
додану вартість, перейти на загальну
систему обліку та звітності суб'єктів
малого підприємництва та сплачувати
податки на загальних підставах,
починаючи з наступного звітного
податкового періоду (підпункт 2.3.1
пункту 2.3 статті 2, пункт 9.4 статті 9
Закону України "Про податок на додану
вартість" №168/97 від 03.04.1997 року, статті 1,
2, 5 Указу №727/98).

Відповідно до частини першої статті 244-2
Кодексу адміністративного судочинства
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

З огляду на вищенаведене в суду
відсутні правові підстави для
задоволення вимог позивача, а тому в
задоволенні позову слід відмовити
повністю.

На підставі ст. 124 Конституції України,
керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволення позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбаченому
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя: /підпис/
Тимощук О.Л.

Постанова складена в повному обсязі
06.10.2014 року.