Справа № 2а-832/11/0770
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2014 р.
Справа № 2824/12/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Запотічного І.І.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційні
скарги Закритого акціонерного
товариства «Іршавська меблева
фабрика» та управління Пенсійного
фонду України в Іршавському районі
Закарпатської області» на постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 17 жовтня 2011
року у справі за позовом Закритого
акціонерного товариства «Іршавська
меблева фабрика» до управління
Пенсійного фонду України в
Іршавському районі Закарпатської
області про скасування рішення,-

В С Т А Н О
В И Л А:

26.12.2007 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача про скасування рішення про
застосування фінансових санкцій за
несплату, неповну або несвоєчасну
сплату авансових платежів із страхових
внесків №274 від 2 серпня 2007 року, що
було прийнято начальником управління
Пенсійного фонду України в
Іршавському районі та за яким до
позивача було застосовано фінансові
санкції у вигляді стягнення суми
штрафу в розмірі 50 % сум несплачених або
несвоєчасно сплачених авансових
платежів в розмірі 15460 гривень 10
копійок.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
відповідно до ст.11 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
штрафні санкції застосовані до
позивача за період, що передував
порушенню справи про банкрутство
(січень 2005- грудень 2005 року) в сумі 17259
гривень 12 копійок вважаються
погашеними, оскільки не були заявлені
у встановленому порядку. Також вважає
застосовані до нього штрафні санкцій
протягом дії мораторію (січень 2006 року -
грудень 2006 року) в сумі 13661 гривня 08
копійок є незаконними, оскільки
відповідно до п.4 ст.12 Закону
встановлено, що одночасно з порушенням
провадження у справі про банкрутство
вводиться мораторій на задоволення
вимог кредиторів.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 17 жовтня 2011
року адміністративний позов
задоволено частково. Визнано частково
протиправними та скасовано рішення
управління Пенсійного фонду України в
Іршавському районі № 274 від 02 серпня 2007
року в частині застосування фінансових
санкцій в розмірі 6728 гривень 90
копійок за період з лютого 2006 року по
жовтень 2006 року. У задоволенні інших
позовних вимог відмовлено.

Позивач постанову оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та є незаконною, просить оскаржувану
постанову скасувати в частині
незадоволених вимог та прийняти нову,
якою визнати недійсним (нечинним)
рішення УПФУ в Іршавському районі №274
від 02.08.2007 року в частині нарахування
фінансових санкцій ЗАТ «Іршавська
меблева фабрика» в період з січня 2005
року на суму 8731 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що ухвала господарського суду
Закарпатської області від 19.12.2006 року
по справі №6/1 не оскаржувалась і
набрала законної сили і таким чином,
питанні яке є спірне, в зв'язку з
прийняттям начальником УПФУ в
Іршавському районі рішення №274, уже
вирішено господарським судом на
користь ЗАТ «Іршавська меблева
фабрика».

Відповідач постанову оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та є незаконною, просить оскаржувану
постанову частково скасувати та
прийняти нову, якою визнати рішення
УПФУ в Іршавському районі №274 від 02.08.2007
року в частині застосування фінансових
санкцій у вигляді стягнення штрафу в
розмірі 50% сум несплачених або
несвоєчасно сплачених авансованих
платежів законним.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що сума фінансової санкції №274 від
02.08.2007 року не могла бути заявлена УПФУ
в Іршавському районі в процесі
провадження у справі про банкрутство
відповідно до ч.1 ст.14 та ч.8 ст.11 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», так як
вказана фінансова санкція застосована
на підставі акту документальної
перевірки від 18.07.2007 року, тобто до
порушення провадження у справі по
банкрутство, а також в період
провадження у справі про банкрутство
цієї суми боргу не існувало.

Особи які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, хоча належним чином були
повідомлені про місце та час розгляду
справи, що не перешкоджає розгляду
справи в їх відсутності згідно з п.2 ч.1
ст. 197 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційних скарг, вважає за
необхідне їх відхилити з наступних
підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги
позивача, суд першої інстанції виходив
з того, що рішення про застосування
штрафних санкцій за несплату страхових
внесків за період з лютого 2006 року по
жовтень 2006 року було прийнято після
припинення мораторію, а так є законним,
оскільки штрафні санкції були
нараховані саме за несплату страхових
внесків в сумі 13457 грн. 80 коп. під час дії
мораторії, що суперечить статті 12
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом».

Рішення управління Пенсійного фонду
України в Іршавському районі №274 від 2
серпня 2007 року в частині застосування
фінансових санкцій в розмірі 8731 грн. 20
коп. за виплату заробітної плати в сумі
48367 грн. 93 коп. без одночасного
перерахування страхових внесків в сумі
17462 грн. 40 коп. за період, що передував
порушенню справи про банкрутство
позивача (з січня по грудень 2005 року) є
правомірним, оскільки за змістом
поняття мораторій законодавець
визначив зупинення виконання
боржником зобов'язань, термін яких
настав до дня введення мораторію і
припинення заходів, спрямованих на
забезпечення виконання, застосованих
саме до прийняття рішення про введення
мораторію.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Згідно ст. 2 КАС України, у справах щодо
оскарження рішень суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті вони: на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення,
добросовісно.

Частиною 1 ст. 195 КАС України
встановлено, що суд апеляційної
інстанції переглядає судові рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги.

Правильність вирішення справи
відповідно до вимог ст.13 КАС України
забезпечується системою: апеляційною
та касаційною. Можливість апеляційного
та касаційного оскарження судових
рішень є принципом адміністративного
судочинства, що спрямований на
забезпечення прав осудності
(законності та обґрунтованості)
судових рішень.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що згідно Акту
перевірки своєчасності, достовірності
та повноти обчислення і сплати сум
страхових внесків на
загальнообоов'язкове державне
пенсійне страхування, що підлягають
сплаті ЗАТ «Меблева фабрика» від 18
липня 2007 року за період з 1 січня 2005 року
по 1 липня 2007 року було встановлено, що
за перевіряємий період платником
належало перерахувати страхові внески
до Фонду в сумі 81741 грн. 85 коп.
перевіркою одночасності перерахування
страхових внесків при виплаті коштів
на оплату праці було виявлено
виплачену заробітну плату на загальну
суму 86652 грн. 53 коп. без одночасного
(часткового) перерахування страхових
внесків до Фонду на загальну суму 30920
грн. 20 коп.

На підставі Акту перевірки 02.08.2007 року
начальником управління Пенсійного
фонду України в Іршавському районі
Закарпатської області було прийнято
рішення №274 про застосування до ЗАТ
«Іршавська меблева фабрика»
фінансових санкцій у вигляді штрафу в
розмірі 15460 грн. 10 коп..

Згідно наявного в матеріалах справи
розрахунку фінансових санкцій,
застосованих до ЗАТ «Іршавська меблева
фабрика» (а.с.78) за період з січня по
грудень 2005 року підприємством
виплачено заробітну плату в сумі 48367
грн. 93 коп. без одночасного
перерахування страхових внесків в сумі
17462 грн. 40 коп., за що застосовано
фінансову санкцію в розмірі 8731 грн. 20
коп. За період з лютого по жовтень 2006
року підприємство було виплачено
заробітну плату в сумі 38284 грн. 60 коп.
без одночасного перерахування
страхових внесків в сумі 13457 грн. 80 коп.,
за що до підприємства було застосовано
фінансову санкцію в сумі 6728 грн. 90 коп..

Згідно поданих на запит суду
відповідно до Ухвали Вищого
адміністративного суду України даних
картки особового рахунку
страхувальника ЗАТ «Іршавська меблева
фабрика» позивач не сплачував у строки
страхові внески у 2005 та 2006 роках, згідно
розрахунків за звітні місяці, що
призвело до виникнення недоїмки.

Ухвалою господарського суду
Закарпатської області від 03.01.2006 року
за заявою прокурора Іршавського району
Закарпатської області в інтересах
держави в особі ДПІ та управління
Пенсійного фонду України в Іршавському
районі було порушено провадження у
справі №6/1 про банкрутство ЗАТ
«Іршавська меблева фабрика».
Оголошення про порушення справи про
банкрутство ЗАТ «Іршавська меблева
фабрика» було надруковано в газеті
«Урядовий кур'єр» № 25 від 7 лютого 2006
року.

Ухвалою господарського суду
Закарпатської області від 19.12.2006 року
провадження у справі №6/1 про
банкрутство ЗАТ «Іршавська меблева
фабрика» було припинено.

З правилами пункту 2 частини дев'ятої
статті 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (в
редакції на час винесення
оскаржуваного рішення відповідача)
виконавчі органи Пенсійного фонду за
несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) страхувальниками
страхових внесків, у тому числі
донарахованих страхувальниками або
територіальними органами Пенсійного
фонду, накладається штраф залежно від
строку затримки платежу. Зокрема, 50
відсотків зазначених сум - у разі
затримки їх сплати понад 90 календарних
днів. Одночасно на суми своєчасно не
сплачених (не перерахованих) страхових
внесків і фінансових санкцій
нараховується пеня в розмірі 0,1
відсотка зазначених сум коштів,
розрахована за кожний день
прострочення платежу.

Колегія суддів зазначає, оскільки
прострочення позивачем строків сплати
страхових внесків сторонами не
заперечується, вирішальним є питання
про можливість нарахування штрафів та
пені за таке прострочення під час дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів.

За змістом преамбули Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
від 14.05.1992 року № 2343-XII (далі-Закон №
2343-XII) регулює серед інших питання
відновлення платоспроможності
боржника. При цьому таке відновлення
платоспроможності, виходячи з
системного аналізу норм Закону, є
першочерговою та пріоритетною метою в
процедурі банкрутства. Лише за
відсутності можливостей для
відновлення втраченої
платоспроможності юридична особа може
бути визнана банкрутом.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
мораторій на задоволення вимог
кредиторів - зупинення виконання
боржником грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), термін
виконання яких настав до дня введення
мораторію, і припинення заходів,
спрямованих на забезпечення виконання
цих зобов'язань та зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), застосованих до прийняття
рішення про введення мораторію

Виходячи із зазначеної мети введення
мораторію на задоволення вимог
кредиторів, а також того, що
господарська діяльність підприємства,
виплати заробітної плати і, відповідно,
нарахування страхових внесків не
припиняються з його введенням, -
нарахування санкцій за прострочення
сплати страхових внесків суперечить
самій суті встановлених законом
процедур відновлення
платоспроможності, оскільки лише
погіршує складне фінансове становище
боржника.

Відповідно до частини четвертої статті
12 Закону № 2343-XII мораторій на
задоволення вимог кредиторів
вводиться одночасно з порушенням
провадження у справі про банкрутство,
про що зазначається в ухвалі
господарського суду. Протягом дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів не нараховуються неустойка
(штраф, пеня), не застосовуються інші
санкції за невиконання чи неналежне
виконання грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування та інші
види загальнообов'язкового державного
соціального страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів).

За змістом наведеної норми мораторій
не зупиняє виконання боржником
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), які виникли після введення
мораторію; їх виконання для боржника є
обов'язковим, але пеня, штраф та інші
фінансові санкції за невиконання чи
неналежне виконання зобов'язань зі
сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, що застосовуються до їх
платника за порушення законодавства,
не нараховуються, оскільки ця норма
визначає конкретний проміжок часу,
який відповідає строку дії мораторію
на задоволення вимог кредиторів, але
ніяк не пов'язаний із його суттю.

Колегія суддів погоджується з думкою
суду першої інстанції, що
неправомірним є рішення управління
Пенсійного фонду України в Іршавському
районі №274 від 2 серпня 2007 року в
частині застосування фінансових
санкцій за несвоєчасну сплату
страхових внесків в розмірі 13457 грн. 80
коп. за період з лютого 2006 року по
жовтень 2006 року.

Суд також відхиляє доводи представника
відповідач щодо того, що рішення про
застосування штрафних санкцій за
несплату страхових внесків за період з
лютого 2006 року по жовтень 2006 року було
прийнято після припинення мораторію, а
так є законним, оскільки штрафні
санкції були нараховані саме за
несплату страхових внесків в сумі 13457
гривень 80 копійок під час дії
мораторії, що суперечить статті 12
Закону України Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом" .

Колегія суддів зазначає, що рішення
управління Пенсійного фонду України в
Іршавському районі №274 від 2 серпня 2007
року в частині застосування фінансових
санкцій в розмірі 8731 грн. 20 коп. за
виплату заробітної плати в сумі 48367 грн.
93 коп. без одночасного перерахування
страхових внесків в сумі 17462 грн. 40 коп.
за період, що передував порушенню
справи про банкрутство позивача (з
січня по грудень 2005 року) є правомірним,
оскільки за змістом поняття мораторій
законодавець визначив зупинення
виконання боржником зобов'язань,
термін яких настав до дня введення
мораторію і припинення заходів,
спрямованих на забезпечення виконання,
застосованих саме до прийняття рішення
про введення мораторію .

Таким чином, оскільки оспорюване
рішення в цій частині було прийнято
відповідачем після припинення дії
мораторію, а не до прийняття рішення
про введення мораторію , застосування
санкцій не суперечить вимогам статті 12
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», підстав для
визнання його протиправним та
скасування немає.

За таких обставин справи, суд першої
інстанції дійшов висновку про часткове
задоволення позовних вимог та визнання
протиправним й скасування рішення
управління Пенсійного фонду України в
Іршавському районі № 274 від 2 серпня 2007
року в частині застосування щодо
позивача фінансових санкцій в сумі 6728
грн. 90 коп. за несплату у встановлені
строки страхових внесків в розмірі в
13457 грн. 80 коп. за період з лютого 2006 року
по жовтень 2006 року. В іншій частині
оскаржуване рішення суб'єкта владних
повноважень є законним , а так в цій
частині позову слід відмовити.

Відповідно до статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно з
статтею 86 КАС України оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Мотивація та докази, наведені у
апеляційній скарзі, не дають
адміністративному суду апеляційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію суду першої інстанції.

За таких обставин справи, колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку, оскільки
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив фактичні
обставини справи та надав їм у
оскаржуваному судовому рішенні
належну правову оцінку.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи і
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційних скарг не являються
суттєвими і не складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198 п.1, 200, 205,
206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційні скарги Закритого
акціонерного товариства «Іршавська
меблева фабрика» та управління
Пенсійного фонду України в
Іршавському районі Закарпатської
області» залишити без задоволення, а
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 17 жовтня 2011
року у справі №2а-0770/832/11- без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, може
бути оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
А.М.Ліщинський

Судді
О.І.Довга

І.І.Запотічний