Справа № 820/3188/13-а
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2014-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2014 року м.
Київ К/800/34526/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Кошіля В.В.

Суддів
Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Основ'янської міжрайонної державної
податкової інспекції м. Харкова
Харківської області Державної
податкової служби

на ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 12.06.2013

та постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 15.05.2013

у справі № 820/3188/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Хімрезерв-Харків»

до Основ'янської міжрайонної державної
податкової інспекції м. Харкова
Харківської області Державної
податкової служби

про скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Хімрезерв-Харків»
звернулось до суду з позовом про
скасування податкових
повідомлень-рішень Основ'янської
міжрайонної державної податкової
інспекції м. Харкова Харківської
області Державної податкової служби
від 28.02.2013 № 000530221 та № 000540221.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 15.05.2013, яка
залишена без змін ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 12.06.2013, позов задоволено; скасовано
спірні податкові повідомлення-рішення,
з мотивів протиправності їх прийняття.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій та прийняти нове
про відмову у задоволенні позовних
вимог, посилаючись на порушення судами
норм матеріального та процесуального
права.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з
огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, за результатами проведеної
планової виїзної перевірки з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства ТОВ
«Хімрезерв-Харків» за період з 01.10.2010 по
30.09.2012, складено акт № 1085/22.1-04/30358448 від
14.02.2013, в якому зафіксовано порушення:
пп. 5.3.9 п. 5.3, пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», п. п. 138.1, 138.2, 138.8, пп. 139.1.9 п.
139.1 ст. 139 Податкового кодексу України;
пп. пп. 7.2.1, 7.2.6 п. 7.2, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», п. 44.1 ст. 44, п. п. 198.1, 198.2, 198.3,
198.6 ст. 198 Податкового кодексу України.

На підставі результатів вказаної
перевірки, 28.02.2013 відповідачем прийняті
податкові повідомлення-рішення:

- № 000530221 про визначення суми
грошового зобов'язання з податку на
прибуток в розмірі 248 294,50 грн., в т.ч.: 229
258 грн. основного платежу та 19 036,50 грн.
штрафних (фінансових) санкцій;

- № 000540221 про визначення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 201 018 грн., в
т.ч.: 168 134 грн. основного платежу та 32 884
грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Висновки акту перевірки позивача
обґрунтовані інформацією про
порушення податкового законодавства
контрагентом позивача - ФОП ОСОБА_2, яка
міститься в акті Основ'янської МДПІ м.
Харкова Харківської області ДПС від
09.12.2011 № 2549/17-214/НОМЕР_1 про неможливість
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання ФОП ОСОБА_2 щодо
підтвердження господарських відносин
із платником податків ТОВ
«Промбудскло» за період з 01.12 по 31.12.2010
та з платником податків ПП «Промінком»
за період з 03.12.2009 по 31.03.2010 та з 01.09 по
31.12.2010; в акті Основ'янської МДПІ м.
Харкова Харківської області ДПС від
30.12.2011 № 2787/17-214/НОМЕР_1 про неможливість
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання ФОП ОСОБА_2 щодо
підтвердження господарських відносин
із платниками податків за період з 01.06
по 30.09.2011; в акті Основ'янської МДПІ м.
Харкова Харківської області ДПС від
13.07.2012 № 452/17-308/НОМЕР_1 про неможливість
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання ФОП ОСОБА_2 щодо
підтвердження господарських відносин
із платником податків за період з 01.01 по
31.03.2012; в акті Основ'янської МДПІ м.
Харкова Харківської області ДПС від
29.02.12 № 377/17-214/НОМЕР_1 про неможливість
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання ФОП ОСОБА_2 щодо
підтвердження господарських відносин
із платником податків за період з 01.12 по
31.12.2011; в акті Основ'янської МДПІ
м. Харкова Харківської області
ДПС від 28.02.2012 № 355/17-214/НОМЕР_1 про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання ФОП
ОСОБА_2 щодо підтвердження
господарських відносин із платником
податків за період з 01.10 по 30.11.2011.

Матеріалами справи встановлено, що
01.10.2010 між Фізичною особою - підприємцем
ОСОБА_2 (продавець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Хімрезерв-Харків» (покупець) укладено
договір купівлі-продажу №
0110/2-10, за умовами якого продавець
зобов'язується передати лакофарбову та
хімічну продукцію у власність покупця,
а покупець зобов'язується прийняти
продукцію та сплатити за неї грошову
суму.

Факт виконання умов зазначеного
договору судами встановлено з
підтвердженням матеріалів справи, а
саме: договором отримання послуг з
розвантаження та комплектації
лакофарбової продукції і автохімії №
0104/1 від 01.04.2011, податковими та
видатковими накладними, актами
прийому-передачі робіт,
товарно-транспортними накладними,
дорожніми листами.

Також в судовому порядку встановлено,
що придбаний у ФОП ОСОБА_2 товар позивач
вивантажив на своєму складі за адресою:
АДРЕСА_1 та в подальшому реалізував 29
покупцям, що підтверджено картками
складського обліку.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій виходили з
наступного, з чим погоджується суд
касаційної інстанції.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 цього Закону
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку (абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст.
5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств»).

Згідно з пп. 11.2.1. п. 11.2. ст. 11 зазначеного
Закону датою збільшення валових витрат
виробництва (обігу) вважається дата,
яка припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: або дата
списання коштів з банківських рахунків
платника податку на оплату товарів
(робіт, послуг), а в разі їх придбання за
готівку - день їх видачі з каси платника
податку; або дата оприбуткування
платником податку товарів, а для робіт
(послуг) - дата фактичного отримання
платником податку результатів робіт
(послуг).

Аналогічні положення наведені і в
Податковому кодексі України, який
набрав чинності з 01.01.2011.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат:
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9
п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України).

Норми вказаних Закону та Кодексу
передбачають як підставу для
невключення до валових витрат лише
випадок повної відсутності будь-яких
розрахункових платіжних документів, а
тому неможливість віднесення до
валових витрат підприємства сум, що не
підтверджені будь-якими документами
взагалі.

Однак, як встановлено судами, всі
необхідні первинні бухгалтерські
документи на оплату товарів були у
позивача в наявності та надані для
перевірки; договір, укладений між
позивачем та контрагентом на
купівлю-продаж товарів не був визнаний
недійсним в установленому
законодавством порядку.

Згідно з п. 140.5 ст. 140 ПК України
установлення додаткових обмежень щодо
складу витрат платника податку, крім
тих, що зазначені в цьому розділі, не
дозволяється.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1, пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит - сума, на
яку платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Законом; податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг) (пп. 7.5.1
п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість»).

Згідно з пп. пп. 7.2.1, 7.2.3, 7.2.6 п. 7.2 ст. 7
цього Закону платник податку
зобов'язаний надати покупцю податкову
накладну; податкова накладна
складається у момент виникнення
податкових зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надаються покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг); Податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі
коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами (пп. 7.4.5 п. 7.4
ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість»).

Вказані норми кореспондуються з
нормами Податкового кодексу України.

Так, відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України податковий кредит - сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу (п. 198.1 ст. 198
зазначеного Кодексу).

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону (п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України).

Згідно з п. п. 201.1, 201.4, 201.8, 201.10 ст. 201 ПК
України платник податку зобов'язаний
надати покупцю (отримувачу) на його
вимогу підписану уповноваженою
платником особою та скріплену печаткою
(за наявності) податкову накладну;
податкова накладна складається у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця. Один
примірник видається покупцю, а другий
залишається у продавця. У разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді покупцю видається
оригінал, а копія залишається у
продавця; право на нарахування податку
та складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу; податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

З огляду на викладені норми Закону
України «Про податок на додану
вартість» та Податкового кодексу
України можна дійти висновку про
існування декількох підстав для
формування податкового кредиту, а саме:
наявність у платника податку - покупця
належно оформлених податкових
накладних, фактична сплата грошових
коштів контрагентам, в сумі визначеній
в податкових накладних, а також
фактичне виконання господарських
операцій, за наслідками яких у платника
податку на додану вартість виникає
право на податковий кредит, що в даному
випадку судами обох інстанцій
встановлено з підтвердженням
матеріалів справи.

Таким чином, за встановлення в судовому
порядку фактичного здійснення
господарських операцій між позивачем
та контрагентом - ФОП ОСОБА_2, що
підтверджено належним чином
оформленими первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку
є правомірним формування позивачем
податкового кредиту та віднесення
відповідних сум до складу валових
витрат у спірному періоді за
результатами господарських операцій
із зазначеним контрагентом.

Слід також зазначити, що акти про
неможливість проведення зустрічних
звірок контрагента не є джерелом
отримання податкової інформації, яка
згідно положень ст. 83 Податкового
кодексу України визначена в якості
підстави для висновків посадових осіб
контролюючих органів під час
проведення перевірок. Сама по собі
неможливість реалізації органами
державної податкової служби
визначеної законодавством компетенції
щодо проведення зустрічних звірок
вказаного контрагента не може
вважатись доказом вчинення порушень
податкового законодавства ФОП ОСОБА_2

За вказаних обставин, відсутності
порушень норм матеріального та
процесуального права, висновок судів
першої та апеляційної інстанцій про
задоволення позовних вимог є вірним, а
касаційна скарга відповідача -
необґрунтованою та такою, що не
підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Основ'янської
міжрайонної державної податкової
інспекції м. Харкова
Харківської області Державної
податкової служби відхилити.

Ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 12.06.2013 та
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 15.05.2013
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий В.В. Кошіль Судді І.В.
Борисенко О.А. Моторний