Справа № 2а-3796/11/0170
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2014-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

13 жовтня 2014 року м. Київ
В/800/4315/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів Зайця В.С
(суддя-доповідач), Голяшкіна О.В., Гончар
Л.Я., Стрелець Т.Г., Мороза В.Ф.
перевіривши заяву Київської обласної
митниці про перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від 19
червня 2014 року у справі за позовом
відкритого акціонерного товариства
«Білицька меблева фабрика» до
Київської обласної митниці про
визнання нечинним та скасування
податкових повідомлень рішень, -

В С Т А Н О В ИВ :

Відкрите акціонерне товариство
«Білицька меблева фабрика» (далі ВАТ
«Білицька меблева фабрика») пред'явило
позов до Київської обласної митниці
про визнання нечинними та скасування
податкових повідомлень-рішень від 07
липня 2011 року № 91, від 07 липня 2011 року №
92.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 28 вересня
2011 року, яка залишена без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 06 березня
2012 року та ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 19
червня 2014 року, позов задоволено.

Визнано нечинним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Київської обласної митниці від 07 липня
2011 року № 91, за яким позивачу
донараховано податкові зобов'язання зі
сплати мита на товари, що ввозяться на
територію України суб'єктами
підприємницької діяльності в розмірі
10648,39 грн..

Визнано нечинним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Київської обласної митниці від 07 липня
2011 року № 92, за яким позивачу
донараховано податкові зобов'язання зі
сплати податку на додану вартість у
розмірі 2129,68 грн.

Не погоджуючись з ухвалою суду
касаційної інстанції, ВАТ «Білицька
меблева фабрика» звернулось до Вищого
адміністративного суду України із
заявою про допуск до перегляду
Верховним Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 19
червня 2014 року.

У заяві заявник просить скасувати
ухвалу Вищого адміністративного суду
України від 19 червня 2014 року з підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, посилаючись при цьому на
неоднакове застосування Вищим
адміністративним судом України, як
судом касаційної інстанції, одних і тих
самих норм матеріального права, що, на
його думку, потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

В заяві зазначає, що ухвала Вищого
адміністративного суду України від 19
червня 2014 року у справі № К/9991/21165/12
прийнята з неоднаковим застосуванням
одних і тих самих норм матеріального
права ніж у справах К/9991/39593/12, К/9991/6403/12.

Вивчивши заяву ВАТ «Білицька меблева
фабрика» та додані до неї матеріали,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку про відсутність підстав для
допуску до перегляду Верховним Судом
України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 19
червня 2014 року у зазначеній справі,
оскільки у даному випадку мають місце
різні обставини справи та відсутнє
неоднакове застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права

Відповідно до статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, заява про перегляд судових
рішень в адміністративних справах
може бути подана виключно з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах та встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Пленум Вищого адміністративного суду
України у пункті 4 постанови від 13
грудня 2010 року № 2 «Про судову практику
застосування статей 235- 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України» роз'яснив судам, що заява про
перегляд рішення з підстав
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах може бути подана за
наявності таких складових:
неоднакового застосування одних і тих
самих норм матеріального права,
ухвалення різних за змістом судових
рішень; спірні питання виникли у
подібних правовідносинах.

Під неоднаковим застосуванням одних і
тих самих норм матеріального права
необхідно розуміти, зокрема, різне
тлумачення змісту і сутності правових
норм, на підставі якого зроблено
висновок про різний зміст суб'єктивних
прав і обов'язків учасників
відповідних правовідносин, у тому
числі про наявність та обсяг прав і/або
обов'язків осіб, які беруть участь у
справі, різне застосування правил
конкуренції правових норм при
вирішенні колізій між ними з
урахуванням ієрархії цих правових
норм, а також дії норм у часі, просторі
та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню, різне визначення
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосування різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
відносин або поширення дії норми на
певні правовідносини в одних випадках
і незастосування цієї самої норми до
аналогічних відносин в інших випадках,
тобто різне застосування закону, який
не підлягав застосуванню, різне
застосування правил аналогії права чи
закону в подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

Зі змісту оскаржуваної ухвали Вищого
адміністративного суду України від 19
червня 2014 року вбачається, що предметом
спору у цій справі було визначення
правомірності проведення перевірки
щодо правильності одрахування та
сплати позивачем ввізного мита та
податку на додану вартість після
закінчення митного оформлення товару
та випуску його в обіг на території
України, а також прийняття митним
органом за наслідками такої перевірки
податкового повідомлення-рішення.

Суд касаційної інстанції, розглянувши
дану справу та погодившись із
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій прийшов до висновку, що
повноваженнями по проведенню
перевірок правильності обрахування та
сплати ввізного мита та податку на
додану вартість після закінчення
митного оформлення товару та випуску
його в обіг на території України
повторно чинним законодавством
України митні органи не наділені.

До аналогічного висновку суд
касаційної інстанцій прийшов і під час
розгляду справи № К/9991/6403/12 за позовом
Селянського фермерського господарства
«Клепачі» до Хмельницької митниці про
визнання недійсними та скасування
податкових повідомлень-рішень,
зазначивши, що митний орган, приймаючи
вантажну митну декларацію та
пропускаючи товар на митну територію
України, не лише визначив код товару, а
й погоджувався з відомостями про товар,
а тому не мав правових підстав для
прийняття податкових повідомлень про
донарахування зобов'язань.

Як вбачається із постанови Вищого
адміністративного суду України від 06
вересня 2012 року у справі за позовом ТОВ
«Пфаннер Агро» до Вінницької митниці
про визнання протиправним та
скасування рішення, спір у даній справі
виник щодо правильності визначення
митним органом коду товару.

Повторна перевірка правильності
одрахування та сплати ТОВ «Пфаннер
Агро» ввізного мита та податку на
додану вартість після закінчення
митного оформлення товару та випуску
його в обіг на території України митним
органом не проводилась, податкового
повідомлення-рішення також не
приймалось.

Отже у даному випадку відсутнє
неоднакове застосування судами
касаційних інстанцій одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Враховуючи наведене, обговоривши
доводи заяви та виходячи з мети
судового перегляду, колегія суддів не
знаходить підстав для допуску заяви до
провадження.

Керуючись статтями 236 - 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И В :

В допуску до перегляду Верховним Судом
України постанови Вищого
адміністративного суду України від 19
червня 2014 року у справі за позовом
відкритого акціонерного товариства
«Білицька меблева фабрика» до
Київської обласної митниці про
визнання нечинним та скасування
податкових повідомлень рішень -
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: