Справа № 2а-0870/840/11
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/46487/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Степашка О.І.

Суддів
Голубєвої Г.К.

Шипуліної Т.М.

за участю:

секретаря
Мосійчук І.М.

представника позивача
Сєтова М.О.

представника відповідача
Української Т.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Запоріжжі
Державної податкової служби

на постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 14.03.2011

та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 09.11.2011

у справі № 2а-0870/840/11

за позовом Відкритого
акціонерного товариства
«Запоріжжяобленерго»

до Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими
платниками податків у м. Запоріжжі

про визнання дій
протиправними

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство
«Запоріжжяобленерго» (далі по тексту -
позивач, ВАТ «Запоріжжяобленерго»)
звернулось до суду з позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Запоріжжі
(далі по тексту - відповідач, СДПІ по
роботі з ВПП у м. Запоріжжі) про
визнання дій протиправними
відповідача щодо самостійного
розподілу коштів позивача, призначення
яких було визначено у платіжних
дорученнях: №11222 від 12.08.2010 на суму 900000,00
грн., №11255 від 13.08.2010 на суму 1176703,00 грн.,
№11257 від 13.08.2010 на суму 705000,00 грн., №11263
від 16.08.2010 на суму 642717,12 грн., №11271 від
16.08.2010 на суму 410565,88 грн., №11272 від 17.08.2010
на суму 933000,00 грн., №15481 від 11.11.2010 на
суму 13,00 грн., №15482 від 11.11.2010 на суму
550000,00 грн., №15507 від 12.11.2010 на суму 3970220,00
грн.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 14.03.2011, яка
залишена без мін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 09.11.2011,
позов задоволено.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій та прийняти нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовити,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що платіжними
дорученнями: №11222 від 12.08.2010 на суму
900000,00 грн. визначено призначення
платежу - податок на прибуток за
підсумками 1 півріччя 2010 року; №11255 від
13.08.2010 на суму 1176703,00 грн. визначено
призначення платежу - податок на
прибуток за підсумками 1 півріччя 2010
року; №11257 від 13.08.2010 на суму 705000,00 грн.
визначено призначення платежу -
податок на прибуток за підсумками 1
півріччя 2010 року; №11263 від 16.08.2010 на суму
642717,12 грн. визначено призначення
платежу - податок на прибуток за
підсумками 1 півріччя 2010 року; №11271 від
16.08.2010 на суму 410565,88 грн. визначено
призначення платежу - податок на
прибуток за підсумками 1 півріччя 2010
року; №11272 від 17.08.2010 на суму 933000,00 грн.
визначено призначення платежу - штраф з
податку на прибуток за підсумками 1
півріччя 2010 року; №15481 від 11.11.2010 на суму
13,00 грн. визначено призначення платежу -
податок на прибуток за підсумками 3
півріччя 2010 року; №15482 від 11.11.2010 на суму
550000,00 грн. визначено призначення
платежу - податок на прибуток за
підсумками 9 місяців 2010 року; №15507 від
12.11.2010 на суму 3970220,00 грн. визначено
призначення платежу - податок на
прибуток за підсумками 9 місяців 2010
року.

Відповідач без погодження з платником
податку здійснив розподіл грошових
коштів за сплаченими платіжними
дорученнями, про що платнику податку
були надіслані податкові повідомлення:
№59265 від 13.08.2010; №59961 від
16.08.2010; №59962 від 16.08.2010; №60623
від 17.08.2010; №60620 від 17.08.2010;
№61310 від 18.08.2010; №97276 від
12.11.2010; №97277 від 12.11.2010; №97628
від 15.11.2010.

Задовольняючи позовні вимоги суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що право призначення платежу
відповідно до чинного законодавства
України належить виключно платнику,
податковий орган не наділений правом
чи обов'язком змінювати призначення
платежу, визначене платником податків.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками судів попередніх інстанцій
з огляду на наступне.

Законом України від 21.12.2000 №2181-III «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі по тексту -
Закон № 2181-III), який є спеціальним
законом з питань оподаткування і який
установлює порядок погашення
зобов'язань юридичних або фізичних
осіб перед бюджетами та державними
цільовими фондами з податків і зборів
(обов'язкових платежів), нарахування і
сплати пені та штрафних санкцій, що
застосовуються до платників податків,
визначені заходи, які вживаються
контролюючим органом з метою погашення
платниками податків податкового боргу.
Серед таких заходів немає зміни
призначення платежу, самостійно
визначеного платником податків.

Як передбачено підпунктом 7.1.1 пункту 7.1
статті 7 Закону №2181-III джерелами
самостійної сплати податкових
зобов'язань або податкового боргу
платника податку є будь-які власні
кошти такого платника податку.

Таким чином, грошовий платіж є єдиною
формою сплати податкових зобов'язань і
погашення податкового боргу.

Відповідно до пункту 1.7 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
постановою Правління Національного
банку України від 21.01.2004 №22 (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин; далі по тексту -
Інструкція), кошти з рахунків клієнтів
банки списують лише за дорученнями
власників цих рахунків (включаючи
договірне списання коштів згідно з
главою 6 цієї Інструкції) або на
підставі платіжних вимог стягувачів у
разі примусового списання коштів
згідно з главою 5 цієї Інструкції.

Згідно з пунктом 3.8 Інструкції реквізит
«Призначення платежу» платіжного
доручення заповнюється платником так,
щоб надавати повну інформацію про
платіж та документи, на підставі яких
здійснюється перерахування коштів
отримувачу. Повноту інформації
визначає платник з урахуванням вимог
законодавства України.

Отже, самостійне зарахування
податковим органом сплачених
платником податку сум в рахунок
погашення податкового боргу, пені (за
винятком випадків, визначених
підпунктом 16.3.3 пункту 16.3 статті 16
Закону № 2181-III), або тих податкових
зобов'язань, які не вказані платником в
реквізиті «Призначення платежу»
платіжного доручення, є неправомірним.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судами першої та
апеляційної інстанцій належним чином
з'ясовані обставини справи та надано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів попередніх
інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 221, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Запоріжжі Державної податкової
служби залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 14.03.2011 та
ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 09.11.2011 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)Г.К. Голубєва (підпис)Т.М.
Шипуліна