Справа № 159/5837/14-а
Суддя: Логвинюк І. М.
Дата ухвалення: 2014-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 159/5837/14-а
Провадження № 2-а/159/227/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель
10 жовтня 2014 року

Ковельський міськрайонний суд
Волинської обл. в складі

головуючого - судді Логвинюк І. М.,

при секретарі Щесюк Н.Й.,

з участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Ковелі
Волинської області справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
старшого інспектора з технагляду В ДАІ
з обслуговування м. Ковеля та району
Бойчука Романа Миколайовича про
визнання нечинною та скасування
постанови у справі про адміністративне
правопорушення,

в с т а н о в и в:

Позивач 26.09.14 р. звернулась до суду із
вказаним адміністративним позовом,
мотивуючи тим, що 10.07.14 р. відповідачем
було винесено оскаржувану постанову
серії ПС1 № 129 623, якою її за
правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122
КУпАП було піддано адмінстягненню у
виді штрафу в розмірі 255 грн..
Оскаржувана постанова було винесена на
місці складання протоколу, їй вручена
не була. Про снування оскаржуваної
постанови їй стало відомо 17.09.14 р. у В
ДВС м. Ковеля та Ковельського району. У
оскаржуваній постанові зазначено, що
10.07.14 р. об 11 год. 35 хв. по бульв. Лесі
Українки у м. Ковелі Волинської області
вона, керуючи автомобілем марки «Пежо»,
д. н. НОМЕР_1, здійснила зупинку в зоні
дії дорожнього знака 3.34 «Зупинку
заборонено», чим порушила п. 3.34 дод. 1
ПДР України. Зазначає, що з
оскаржуваною постановою не згідна,
вважає її нечинною, як таку, що
незаконна. 10.07.14 р. о 12 год. вона, дійсно,
керувала вищезазначеним автомобілем
по бульв. Лесі Українки у м. Ковелі
Волинської області. У автомобілі був її
малолітній син - Станіслав. Під час руху
автомобіля його робота стала для неї
незрозумілою (вимикався двигун), вона
змушена була терміново зупинитись для
того, щоб оглянути автомобіль. Після
зупинки автомобіля дитина стала сильно
плакати і вона декілька хвилин її
заспокоювала, а потім увімкнула сигнал
аварійної зупинки і як тільки залишила
салон автомобіля, щоб обстежити
автомобіль, як до неї під»їхали
працівники ДАІ. Відповідач попросив її
пред»явити документи на автомобіль,
після цього - зазначив, що вона
здійснила зупинку в зоні дії
дорожнього знака 3.34 «Зупинку
заборонено». На це вона відповіла, що у
автомобілі вимкнувся двигун і вона
вимушена була зупинитись через
технічну несправність автомобіля. А
після того, як увімкнула аварійну
світлову сигналізацію, залишила салон
автомобіля ля встановлення знака
аварійної зупинки, але не встигла, так
як відразу підійшов до неї з вимогою
пред»явити документи на право
керування автомобілем. На всі її доводи
невинуватості у вчиненні
правопорушення, відповідач не
реагував, не вислуховуючи її зауважень,
склав протокол про
адмінправопорушення, а саме: ніби - то
вона, керуючи автомобілем, здійснила
зупинку у невстановленому місці. На її
усну вимогу пред»явлення доказів її
винуватості, працівники ДАІ відмовили.
Відповідач склав протокол про
адмінправопорушення, від підписання
якого вона відмовилась через незгоду з
ним. Про те, що щодо неї було винесено
оскаржувану постанову, вона дізналась
у В ДВС 17.09.14 р.. Працівники ДАІ її про
винесення оскаржуваної постанови
вчасно не повідомили, зокрема, в період
з 10.07.14 р. по 15.0714 р. жодної
рекомендованої кореспонденції на її
ім»я не надходило. Вважає, що її
винуватість не доведена. В якості
додатка о протоколу про
адмінправопорушення додана сама
оскаржувана постанова, що суперечить
вимогам законодавства. У оскаржуваній
постанові немає посилання на такий
доказ як протокол про
адмінправопорушення. Зазначає, що
відповідач діяв без дотримання вимог
закону. Просить поновити строк на
оскарження постанови, позов
задовольнити, оскаржувану постанову
визнати нечинною та скасувати.

В судовому засіданні позивач позов
підтримала, обґрунтувавши його
вищенаведеними доводами, суду
додатково пояснила, що, дійсно, 10.07.14 р.
об 11 год. 35 хв. вона, керуючи автомобілем
марки «Пежо», д. н. НОМЕР_1, по бульв. Лесі
Українки у м. Ковелі Волинської
області, здійснила зупинку в зоні дії
дорожнього знака 3.34 «Зупинку
заборонено», у зв»язку з проблемами з
техстаном автомобіля. Коли
відповідачем було складено щодо неї
протокол про адмінправопорушення, вона
будь - якого письмово пояснення не
надавала, клопотань не заявляла. У
позовній заяві зазначила, що
відповідач протиправно зазначив
оскаржувану постанову додатком до
протоколу про адмінправопорушення, так
як їй це порадили зробити знайомі.
Просить позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
з»явився, хоча належно оповіщений, про
причини неявки суду не повідомив,
письмового заперечення проти позову до
суду не подав.

На думку суду, розгляд справи можливий
у відсутності відповідача.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
дослідивши письмові докази у справі,
з'ясувавши обставини справи, приходить
до висновку, що позов безпідставний та
не підлягає до задоволення із
наступних підстав.

Так, судом встановлені наступні факти
та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, розгляд
справ про правопорушення, передбачене
ч. 1 ст. 122 КУпАП, покладено на органи
внутрішніх справ (міліцію).

Частина 1 ст. 122 КУпАП, дійсно,
передбачає адміністративну
відповідальність водіїв транспортних
засобів за порушення, серед іншого,
вимог дорожніх знаків.

В судовому засіданні встановлено, що,
дійсно, 10.07.14 р. об 11 год. 40 хв.
відповідачем як ст. інспектором з
технагляду В ДАІ з обслуговування м.
Ковеля та району на бульв. Лесі
Українки у м. Ковелі Волинської
області, було складено щодо позивача
протокол про адміністративне
правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122
КУпАП серії АВ2 № 066 973, у якому
зазначено, що позивач 10.07.14 р. об 11 год. 35
хв. по бульв. Лесі Українкм у м. Ковелі
Волинської області, керуючи
вищезазначеним автомобілем, здійснила
зупинку в зоні дії дорожнього знака 3.34
«Зупинку заборонено», чим порушила
вимоги п. 3.34, дод. 1 ПДР України,
відповідальність за що передбачена ч. 1
ст. 122 КУпАП. Позивач будь - якого
письмового пояснення у протоколі не
зазначила. Будь - яких клопотань
позивачем також не зазначено.
Позивачеві належно роз»яснено її права
та обов»язки, передбачені ст. 63
Конституції України, ст. 268 КУпАП, та
повідомлено, що розгляд адмінсправи
відбудеться 10.07.14 р. об 11 год. 50 хв. на
місці.

10.07.14 р. відповідачем там же, було
винесено щодо позивача і постанову у
справі про адмінправопорушення,
передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП серії ПС1 №
029 623, у якій зазначено, що позивач 10.07.14
р. об 11 год. 35 хв. по бульв. Лесі Українкм
у м. Ковелі Волинської області, керуючи
вищезазначеним автомобілем, здійснила
зупинку в зоні дії дорожнього знака 3.34
«Зупинку заборонено», чим порушила
вимоги п. 3.34, дод. 1 ПДР України, та
вчинила правопорушення, передбачене ч.
1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно змісту п. 3.34 дод. № 1 до ПДР
України, він має назву "Зупинку
заборонено". Тобто, позначає, що
забороняються зупинка і стоянка
транспортних засобів, крім таксі, що
здійснює посадку або висадку пасажирів
(розвантаження чи завантаження
вантажу).

Як зазначено у п. 1.10 ПДР України,
зупинка - це припинення руху
транспортного засобу на час до 5 хвилин
або більше, якщо це необхідно для
посадки (висадки) пасажирів чи
завантаження (розвантаження) вантажу,
виконання вимог цих Правил (надання
переваги в русі, виконання вимог
регулювальника, сигналів світлофора
тощо).

Як зазначено п. 1.10 ПДР України, стоянка
- це припинення руху транспортного
засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з
причин, не пов'язаних з необхідністю
виконання вимог цих Правил, посадкою
(висадкою) пасажирів, завантаженням
(розвантаженням) вантажу;

Відповідно до змісту п. 15.1 - 15.3 ПДР
України, зупинка і стоянка
транспортних засобів на дорозі повинні
здійснюватись у спеціально відведених
місцях чи на узбіччі. За відсутності
спеціально відведених місць чи узбіччя
або коли зупинка чи стоянка там
неможливі, вони дозволяються біля
правого краю проїзної частини (якомога
правіше, щоб не перешкоджати іншим
учасникам дорожнього руху). У населених
пунктах зупинка і стоянка транспортних
засобів дозволяються на лівому боці
дороги, що має по одній смузі для руху в
кожному напрямку (без трамвайних колій
посередині) і не розділена розміткою 1.1,
а також на лівому боці дороги з
одностороннім рухом.

За змістом п. 15.14 ПДР України, у разі
вимушеної зупинки в місці, де зупинку
заборонено, водій повинен вжити всіх
заходів, щоб прибрати транспортний
засіб, а за неможливості це зробити -
діяти згідно з вимогами пунктів 9.9 - 9.11
цих Правил.

Як слідує із змісту п. п. 9.9 - 9.11 ПДР
України, 9.9., аварійна світлова
сигналізація повинна бути ввімкнена, у
т. ч., у разі вимушеної зупинки на
дорозі. Разом з увімкненням аварійної
світлової сигналізації слід
установити знак аварійної зупинки або
миготливий червоний ліхтар на
відстані, що забезпечує безпеку
дорожнього руху, але не ближче 20 м до
транспортного засобу в населених
пунктах і 40 м поза ними, у разі: а)
скоєння дорожньо-транспортної пригоди;
б) вимушеної зупинки в місцях з
обмеженою оглядовістю дороги хоча б в
одному напрямку менше 100 м. Якщо
транспортний засіб не обладнано
аварійною світловою сигналізацією або
вона несправна, треба встановити знак
аварійної зупинки або миготливий
червоний ліхтар: а) ззаду на
транспортному засобі, зазначеному в
пункті 9.9 ("в", "г", "ґ") цих Правил; б) з боку
гіршої видимості для інших учасників
дорожнього руху у випадку, зазначеному
в підпункті "б" пункту 9.10 цих Правил.

Тієї обставини, що вона здійснила саме
зупинку і саме в зоні дії вищевказаного
знака, позивач не заперечує. Будь - яких
доказів того, що 10.07.14 р. об 11 год. 35 хв. по
бульв. Лесі Українки у м. Ковелі
Волинської області мала місце технічна
несправність автомобіля, яким керувала
позивач, останньою суду не надано. Як
зазначила сама позивач, обґрунтовуючи
свої позовні вимоги, вона не
здійснювала тих дій, що регламентовані
п. п. 9.9 - 9.11 ПДР.

Як слідує зі змісту ст. 254 КУпАП, про
вчинення адміністративного
правопорушення складається протокол
уповноваженими на те посадовою особою
або представником громадської
організації чи органу громадської
самодіяльності. Протокол про
адміністративне правопорушення, у разі
його оформлення, складається у двох
екземплярах, один з яких під розписку
вручається особі, яка притягається до
адміністративної відповідальності.
Протокол не складається у випадках,
передбачених ст. 258 цього Кодексу.

Посилання позивача на ту обставину, що
відповідачем вчасно не надіслано їй
копії оскаржуваної постанови, знайшло
своє ствердження в судовому засідані,
так як позивач надала суду довідку про
те, що в період з 10.07.14 р. по 15.07.14 р. на її
ім»я не надходила рекомендована
кореспонденція. Однак, доказів того, що
така кореспонденція їй не надходила в
період з 15.07.14 р. по 26.09.14 р. - дата подачі
позову до суду, позивач суду не надала.
Але, як зазначено у наданій В ДАІ копії
оскаржуваної постанови, її копію було
надіслано позивачеві 20.07.14 р., а з копії
фіскального чека в 15.07.14р., що приєднана
до копії оскаржуваної постанови,
слідує, що - 50.07.14 р. відправлено поштову
кореспонденцію (рекомендовану)
позивачеві. Суд вважає, що хоча позивач
не повідомила суду про дату отримання
цієї кореспонденції, обмежившись
наданням довідки з поштової установи
лише період з 10.07.14 р. по 15.07.14 р., однак,
розбіжність у датах надіслання копії
оскаржуваної постанови позивачеві,
свідчить про порушення відповідачем
терміну надіслання копії постанови у
справі про адміністративне
правопорушення позивачеві, і що
пропуск позивачем строку на оскарження
постанови мав місце з поважних причин.
А тому, відповідно до ч. 2 ст.100 КАС
України, дана справа підлягає розгляду
та вирішенню в порядку, встановленому
КАС України, строк на оскарження
постанови, слід поновити.

За змістом ст. 251 КУпАП, доказами в
справі про адміністративне
правопорушення є будь - які фактичні
дані, на основі яких у визначеному
законом порядку орган (посадова особа)
встановлює наявність чи відсутність
адміністративного правопорушення,
винність даної особи в його вчиненні та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються протоколом про
адміністративне правопорушення,
поясненнями особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності,
потерпілих, свідків, висновком
експерта, речовими доказами,
показаннями технічних приладів та
технічних засобів, що мають функції
фото - і кінозйомки, відеозапису чи
засобів фото - і кінозйомки,
відеозапису, які використовуються при
нагляді за виконанням правил, норм і
стандартів, що стосуються забезпечення
безпеки дорожнього руху, протоколом
про вилучення речей і документів, а
також іншими документами.

Таким чином, посилання позивача,
зазначене ним у позовній заяві на те, що
відповідач протокол у справі про
адмінправопорушення склав без
дотримання вимог КУпАП, не знайшло
свого ствердження в судовому
засіданні.

Як зазначено у ст. 252 КУпАП, орган
(посадова особа) оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному дослідженні всіх обставин
справи в їх сукупності, керуючись
законом і правосвідомістю.

Як слідує із змісту ст. 245 КУпАП,
завданнями провадження у справах про
адміністративні правопорушення є:
своєчасне, всебічне, повне і об»єктивне
з»ясування обставин кожної справи,
вирішення її в точній відповідності із
законом, забезпечення виконання
винесеної постанови, а також виявлення
причин та умов, що сприяють вчиненню
адміністративних правопорушень,
запобіганню правопорушенням,
виховання громадян у дусі додержання
законів, зміцнення законності.

За змістом ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади, їх
посадові особи зобов"язані діяли лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачений Конституцією
та законами України.

За змістом ст. 7 КУпАП, ніхто не може
бути підданий заходу впливу в зв»язку з
адміністративним правопорушенням
інакше як на підставах і в порядку,
встановлених законом.

Провадження у справах про
адміністративні правопорушення
здійснюється на основі суворого
додержання законності. Застосування
уповноваженими на те органами і
посадовими особами заходів
адміністративного впливу провадиться
в межах їх компетенції, у точній
відповідності із законом.

При розгляді даної справи суд
перевіряє законність і
обгрунтованість винесеної постанови
на момент її винесення.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що при прийнятті оскаржуваного рішення
відповідачем не було допущено
порушення вимог закону, а тому підстав
для визнання оскаржуваної постанови -
нечинною та такою, що підлягає до
скасування, немає.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 8, 55, ч. 2 ст. 19 Конституції України,
ст. ст. 8 -11, п. 2 ч. 1 ст. 18, ч. 2 ст. 19, ч. 1 ст. 72,
ст. ст. 86, 87, 159, 160 - 163, 256, 100 КАС України,
ст. ст. 7, 9, ч. 1 ст. 122, ст. ст. 222, 245, 251, 252, 256,
268, 272, 278 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова суду остаточна та
оскарженню не підлягає.

Головуючий:І. М. Логвинюк