Справа № 2а-0370/2144/11
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року Справа №
101879/11/9104Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання
Лемцьо І.В.,

представника позивача Чорної Б.М.,

представника відповідача 1 Остапчука
Я.В.,

прокурора Садлівського В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 23
серпня 2011 року у справі за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до
Ягодинської митниці, Головного
управління Державного казначейства
України у Волинській області, за участю
прокурора Волинської області про
визнання протиправними та скасування
рішень, стягнення надмірно сплачених
митних платежів,

в с т а н о в и в:

ФОП ОСОБА_3 02.08.2011 року звернувся в суд з
адміністративним позовом до
Ягодинської митниці, Головного
управління Державного казначейства
України у Волинській області, за участю
прокурора Волинської області, в якому
просив визнати протиправними та
скасувати рішення про визначення
митної вартості товару №205000017/2011/600104/1
від 13.04.2011 року, картки відмови в
прийнятті митної декларації митному
оформленню чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України №205000017/1/00902 від 13.04.2011
року, стягнути з Державного бюджету
України надмірно сплачених митних
платежів в розмірі 6869 грн. 70 коп.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 23 серпня 2011
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції ФОП ОСОБА_3 оскаржив
його в апеляційному порядку. В
апеляційній скарзі просить рішення
суду першої інстанції скасувати і
прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити. Вимоги за апеляційною
скаргою обґрунтовує тим, що судом
першої інстанції були недостатньо
досліджені докази та обставини справи,
рішення постановлено з порушенням норм
матеріального права. Зазначає, що
Ягодинською митницею безпідставно, в
порушення вимог ч.1 ст.266, ст.267.Митного
кодексу України визначена митна
вартість, яка призвела до завищення
митних платежів.

Волинський окружний адміністративний
суд у своїй постанові прийшов до
хибного висновку про те, що Відповідач
здійснив порівняльний аналіз
заявленої митної вартості з наявною у
відділі контролю митної вартості та
класифікації товарів інформацією про
рівень цін на такі товари. Даний
висновок ґрунтується лише на
твердженні Відповідача про порівняння
цінової інформації на товари за кодом
УКТЗЕД , яка містилася в Єдиній
автоматизованій інформаційній системі
Держмитслужби України, в результаті
чого Відповідач прийшов до висновку, що
заявлена до оформлення митна вартість
є нижчою за наявну інформацію про
рівень цін на такі товари. Даний
висновок суду не відповідає обставинам
справи, оскільки у самому оспорюваному
рішенні про визначення митної вартості
товарів №205000017/2011/600048/1 (графа 33)
Відповідач вказав, що у митного органу
відсутня будь-яка інформація про
аналогічні та ідентичні товари. Крім
того, порівняння митної вартості
товарів лише за кодом товару свідчить
про формальний підхід до застосування
норм права як митними органами, так і
судом при винесенні оскаржуваного
рішення.

Таким чином, суд прийшов до
безпідставного та необґрунтованого
висновку про те, що у митного органу
була достатня та об'єктивна інформація,
необхідна для підвищення вартості
задекларованого товару.

Крім того, судом не проаналізовано та
не досліджено того, що у картці відмови
№205000017/1/00226 від 21.03.2011р. не вказано
конкретні причини відмови та не
зазначено вичерпне роз'яснення вимог,
виконання яких забезпечує можливість
митного оформлення та пропуску цих
товарів і транспортних засобів через
митний кордон України.

Крім того, відповідно до ст.266 МК
України якщо митна вартість не може
бути визначена за методом 1 згідно з
положеннями ст.267 МК України,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості
відповідно до вимог статей 268 і 269 цього
кодексу. У ході таких консультацій
митний орган та декларант можуть
здійснити обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

Відповідно до п.13 Порядку декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№1766 від 20.12.2006р. декларант зобов'язаний
подати додаткові документи, визначені
у пункті 11 цього Порядку, протягом 10
календарних днів після ознайомлення із
записом митного органу про їх подання.

Однак у порушення вищенаведеного,
ігноруючи права декларанта, та
порушуючи свої посадові обов'язки
інспектор Трофімук І.В. відмовився від
проведення будь-яких консультацій, і
категорично наполягав просто на зміні
методу визначення митної вартості
товару.

Представник позивача в судовому
засіданні вимоги апеляційної скарги
підтримав та просить її задовольнити.

Представник відповідачі 1 та прокурор в
судовому засідання вимоги апеляційної
скарги заперечили та просять залишити
її без задоволення.

Представник відповідача 2 в судове
засідання не прибув, про дату, час і
місце апеляційного розгляду був
повідомлений належним чином, тому
колегія суддів, у відповідності до ст.196
КАС України, вважає за можливе
розглядати справу без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника позивача, представника
відповідача 1 та прокурора, дослідивши
наявні в справі матеріали та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подану апеляційну
скаргу слід задовольнити частково.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не використане право надання
додаткових відомостей для перевірки
заявленої декларантом митної вартості
товару та забезпечення можливості їх
перевірки після завершення процедур з
митного оформлення та пропуску товарів
через митний кордон України, у митного
органу залишились сумніви стосовно
прийнятності заявленого декларантом
рівня митної вартості товару.

Відповідач, відповідно до наведених
законодавчих норм, надавав позивачу
можливість підтвердження заявленої
митної вартості чи коригування митної
вартості шляхом надання додаткових
документів, однак, позивач відмовився
використати надані митницею
можливості щодо підтвердження
заявленої митної вартості чи
узгодження з митницею митної вартості
спірного товару, не надав обґрунтувань
та підстав щодо неможливості надання
додаткових документів.

Отже, митна вартість товару була
визначена митним органом за резервним
методом, так як метод визначення митної
вартості за ціною договору (вартість
операції) не може бути застосований по
причині наявності у митного органу
довідкової інформації про ціни на
товар; методи визначення митної
вартості за ціною договору щодо
ідентичних товарів і щодо подібних
(аналогічних) товарів неприйнятні для
застосування через відсутність у
митного органу та декларанта
інформації про ідентичні та подібні
(аналогічні) товари; методи визначення
митної вартості на основі віднімання і
на основі додавання вартості
(обчислена вартість) неприйнятні через
відсутність основи для віднімання або
додавання вартості.

Таким чином Ягодинською митницею було
доведено, що мало місце
непідтвердження декларантом
документально заявленої ним митної
вартості, і що таке непідтвердження
викликало сумніви щодо правильності
застосування декларантом методу
визначення митної вартості за ціною
договору.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком, вважаючи, що він не
відповідає нормам матеріального права
та фактичним обставинам справи з
огляду на наступне.

Згідно абзацу 23 статті 1 Митного
кодексу України (надалі - МК України)
переміщення товарів через митний
кордон України у вантажних
відправленнях - переміщення товарів
через митний кордон України при
здійсненні експортно-імпортних
операцій, а також інших операцій,
пов'язаних із ввезенням товарів на
митну територію України, вивезенням
товарів за межі митної території
України або переміщенням їх митною
територією України транзитом. При
переміщенні товарів через митний
кордон України у вантажних
відправленнях оформляється вантажна
митна декларація.

МК України передбачено, що переміщення
через митний кордон України товарів та
інших предметів підлягає митному
оформленню, яке відповідно до частини 2
статті 27 цього Кодексу завершується
тільки після здійснення встановлених
законодавством України необхідних для
цього товару видів контролю.

Згідно статті 259 МК України митною
вартістю товарів, які переміщуються
через митний кордон України, є їх ціна,
що була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, обчислена
відповідно до положень цього Кодексу.

Статтею 262 МК України митна вартість
товарів і метод її визначення
заявляються (декларуються) митному
органу декларантом під час переміщення
товарів через митний кордон України
шляхом подання декларації митної
вартості. Порядок та умови
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, встановлюються Кабінетом
Міністрів України, а порядок
заповнення декларацій митної вартості
- спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі
митної справи.

Згідно приписів статті 265 МК України
митний орган здійснює контроль
правильності визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
цього Кодексу. Такий контроль може
здійснюватися в установленому порядку
із застосуванням різних форм, у тому
числі відповідно до статей 60 і 69 цього
Кодексу, після закінчення операцій
митного контролю, оформлення та
пропуску через митний кордон України
товарів і транспортних засобів.
Порядок контролю правильності
визначення митної вартості товарів
після закінчення операції митного
контролю, оформлення та пропуску через
митний кордон України товарів і
транспортних засобів та донарахування
обов'язкових платежів визначається
Кабінетом Міністрів України. Митний
орган має право упевнитися в
достовірності або точності будь-якої
заяви, документа чи декларації, поданої
для цілей визначення митної вартості.

Відповідно до статті 266 МК України
передбачено, що визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, здійснюється за такими
методами: 1) за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції); 2) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; 3) за ціною договору
щодо подібних (аналогічних) товарів; 4)
на основі віднімання вартості; 5) на
основі додавання вартості (обчислена
вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути
визначена за методом 1 згідно з
положеннями статті 267 цього Кодексу,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості
відповідно до вимог статей 268 і 269 цього
Кодексу. У ході таких консультацій
митний орган та декларант можуть
здійснити обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, відповідно до вимог статей 268 і
269 цього Кодексу за основу може братися
або ціна, за якою оцінювані ідентичні
або подібні (аналогічні) товари були
продані в Україні не пов'язаному з
продавцем покупцю відповідно до вимог
статті 271, або обчислена відповідно до
вимог статті 272 цього Кодексу вартість
товарів.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на розсуд
декларанта.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
установлених статтею 273 цього Кодексу.

Як видно з матеріалів справи 13.04.2011 року
позивачем на підставі
зовнішньоекономічного договору
(контракту) купівлі-продажу товарів
№000140 від 14.03.2011 року, укладеного між
позивачем та фірмою «Uwe Muller Baumaschinen GmbH &
Co.KG» (Німеччина), ввезено на митну
територію України товар, а саме:
електрогенераторну установку, що була
у користуванні (з дизельним двигуном
внутрішнього згорання) модель MAGNAPLUS,
тип 431CSL6206, серійний номер , 2008 року
виготовлення, країна виробник США, без
упаковки (а.с.14-16).

Позивачем здійснено митне оформлення
товару за першим методом визначення
митної вартості товарів, які
імпортуються в Україну, - за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції), та
надано митному органу наступні
документи: уніфікована митна квитанція
МД-1 серії 20502Г №1110443 від 05.04.2011 року;
облікова картка суб'єкта
зовнішньоекономічної діяльності
№20500/06/2011/000626 від 17.02.2011 року;
повідомлення про намір увезення (ПНУ)
№205000005/2011/300088 від 04.04.2011 року; накладна
CMR №001168 від 31.03.2011 року; калькуляція
транспортних витрат від 06.04.2011 року;
рахунок-фактура (інвойс) №000138 від 29.03.2011
року; зовнішньоекономічний договір
(контракт) купівлі-продажу товарів
(крім позначеного кодом 4104), подання
якого для митного оформлення не
супроводжується №000140 від 14.03.2011 року;
доповнення до зовнішньоекономічного
договору (контракту) додаток 1 від 14.03.2011
року; довідка про проведення
декларування валютних цінностей,
доходів та майна, що належить резиденту
України і знаходиться за її межами (ДПА
України) від 01.02.2011 року; рішення органу
сертифікації №64617 від 07.04.2011 року;
відбиток штампа державної
санітарно-епідеміологічної служби №2730
від 31.03.2011 року; вантажна митна
декларація №205060001.2011.002639 від 13.04.2011
року. Визначена позивачем митна
вартість товарів становить 82951 грн. 61
коп., підлягає до сплати податок на
додану вартість в розмірі 17419 грн. 84 коп.
та мито з товарів, що ввозяться на митну
територію України в розмірі 4147 грн. 58
коп.

Однак, Ягодинською митницею було
з'ясовано, що митна вартість
задекларованого товару є значно
нижчою, ніж наявна у відділі контролю
митної вартості та класифікації
товарів інформація про рівень цін на
такі товари.

Митний орган рішенням про визначення
митної вартості товарів №205000017/2011/600104/1
від 13.04.2011 року визначив митну вартість
товарів за шостим резервним методом
визначення митної вартості товарів - в
розмірі 9500,33 євро або 109373 грн. 54 коп. та
видав картку відмови у прийнятті
митної декларації, митному оформленні
чи пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України №
205000017/1/00902 від 13.04.2011 року (а.с.21-22). При
цьому митний орган зазначив причини, з
яких митна декларація не може бути
прийнята: через невідповідність
заповнення граф 12, 43, 45 ВМД вимогам
статей 259-273 Митного кодексу України,
постанови Кабінету Міністрів України
від 20.12.2006 року №1776 «Про затвердження
порядку декларування митної вартості
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження»;
відмова декларанта від пропозиції
митного органу визначити митну
вартість іншим способом, ніж він
використав для її визначення;
відсутність сертифіката про
проходження товарів. Вимоги, виконання
яких забезпечує можливість прийняття
митної декларації: приведення рівня
митної вартості у відповідність до
рішення про визначення митної
вартості.

Позивач листом від 14.04.2011 року №348 (а.с.23)
звернувся до митниці щодо надання
дозволу на випуск товару у вільний обіг
під гарантійне зобов'язання шляхом
сплати до державного бюджету суми
податків і зборів згідно із митною
вартістю товарів, визначеною митним
органом. Листом Ягодинської митниці
від 14.04.2011 року №9/21-2895 позивачу було
надано дозвіл на випуск товару у
вільний обіг під гарантійне
зобов'язання шляхом сплати до
державного бюджету суми податків і
зборів згідно із митною вартістю
товарів, визначеною митним органом, та
зобов'язано декларанта подати митному
органу необхідні відомості для
підтвердження заявленої митної
вартості та забезпечити можливість їх
перевірки (а.с.24). Митне оформлення
товарів проведено за ВМД від 18.04.2011 року
№205060001/2011/002805 (а.с.25).

Як джерела інформації, що
використовувалися митним органом для
визначення митної вартості товарів,
вказано мережу Інтернет, сайти
www.europe-machinery.com.wvvw.agriaffaires.com.ua. Вимоги,
виконання яких забезпечує можливість
прийняття митної декларації:
приведення рівня митної вартості у
відповідність до рішення про
визначення митної вартості.

Пунктом 3.3 Порядку роботи посадових
осіб митного органу при здійсненні
контролю за правильністю визначення
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, затвердженого Наказом
Державної митної служби України від
24.06.2009 р №602, встановлено вичерпний
перелік джерел інформації, які
використовуються під чає здійснення
контролю за правильністю визначення
митної вартості товарів та прийнятті
Рішень. Однак, такого джерела
інформації, як "мережа Інтернет" у
даному переліку немає. Відтак, є
безпідставним використання джерела -
"Мережа Інтернет" під час визначення
митної вартості товарів митним
органом.

При винесенні рішення за результатами
розгляду вказаної справи суд першої
інстанції дійшов висновку про те, що
відповідач здійснив порівняльний
аналіз заявленої митної вартості з
ціновою інформацією на товари за кодом
УКТЗЕД , яка містилася в Єдиній
автоматизованій інформаційній системі
Держмитслужби України. В результаті
відповідач прийшов до висновку, що
заявлена до оформлення митна вартість
є нижчою за наявну інформацію про
рівень цін на такі товари.

Даний висновок, на думку колегії
суддів, не відповідає обставинам
справи, оскільки у самому оспорюваному
рішенні про визначення митної вартості
товарів №205000017/2011/600104/1 відповідач
вказав, що у митного органу відсутня
будь-яка інформація про аналогічні та
ідентичні товари. Крім того, порівняння
митної вартості товарів лише за кодом
товару свідчить про формальний підхід
до застосування норм права як митними
органами, так і судом при винесенні
оскаржуваного рішення. Крім того, на
неприпустимість формального підходу
до контролю за правильністю визначення
митної вартості товарів та митної
оцінки цих товарів неодноразово
зверталася увага самої Державної
митної служби України.

Так, Листом №11/4-10.16/3053-ЕП від 08.04.2010р.
Державна митна служба України
зобов'язала митні органи при
проведенні порівняння рівня заявленої
митної вартості товарів з рівнем
вартості ідентичних або подібних
(аналогічних) товарів, митне оформлення
яких вже здійснено, окрім порівняння
інформації з відповідних граф
вантажної митної декларації на
ідентичні або подібні (аналогічні)
товари, наявних в ПІК ЄАІС
Держмитслужби, з відповідними графами
вантажної митної декларації, за якою
здійснюється митне оформлення
оцінюваних товарів на предмет
відповідності зазначеної в них
інформації, необхідно додаткове
вивчення всіх обставин операції, яка
береться за основу при визначенні
митної вартості товарів, що оцінюються.
Інформація, що використовується при
здійсненні коригування, повинна бути
документально підтверджена.

Однак, як видно з пояснень відповідача,
порівняння товару, митне оформлення
якого проводилося, з іншими товарами
виключно на підставі однією ознаки -
назви електрогенераторна установка
код УКТЗЕД , тобто до уваги брався
лише код та назва товару, що жодним
чином не свідчить хоча б про подібність
даних товарів. Крім того, усі надані для
порівняння товари не співпадали з
оцінюваним за жодним критерієм: у них
були інші країни та фірми виробники,
інші роки виготовлення, інше
укомплектування, різний технічний
стан, навіть загальна маса цих машин
була іншою.

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до безпідставного та
необґрунтованого висновку про те, що у
митного органу була достатня та
об'єктивна інформація, необхідна як для
витребування додаткових документів,
так і для підвищення вартості
задекларованого товару.

При винесенні оскаржуваного рішення
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідач правомірно визначив нову
митну вартість товару, скориставшись
інформацією, що містилася у каталогах і
довідниках видавництва провідних
країн-експортерів, а також мережі
Інтернет. Однак, як вказано у Рішенні
про визначення митної вартості товару
№205000017/2011/600104/1 від 13.04.2011 року та
підтверджено представниками
відповідача у судовому засіданні,
жодних каталогів і довідників
відповідачем не використовувалося, він
керувався виключно інформацією з
мережі Інтернет.

Також, судом не проаналізовано та не
досліджено того, що у картці відмови
№205000017/1/00226 від 21.03.2011 р. не вказано
конкретні причини відмови та не
зазначено вичерпне роз'яснення вимог,
виконання яких забезпечує можливість
митного оформлення та пропуску цих
товарів і транспортних засобів через
митний кордон України.

Крім того, відповідно до ст. 266 МК
України якщо митна вартість не може
бути визначена за методом 1 згідно з
положеннями ст. 267 МК України,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості
відповідно до вимог статей 268 і 269 цього
кодексу. У ході таких консультацій
митний орган та декларант можуть
здійснити обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

Відповідно до п. 13 Порядку декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№1766 від 20.12.2006 р. декларант зобов'язаний
подати додаткові документи, визначені
у пункті 11 цього Порядку, протягом 10
календарних днів після ознайомлення із
записом митного органу про їх подання.

Однак, як зазначено позивачем в
апеляційній скарзі, в порушення
вищенаведеного, ігноруючи права
декларанта, та порушуючи свої посадові
обов'язки інспектор Трофімук І.В.
відмовився від проведення будь-яких
консультацій, і категорично наполягав
просто на зміні методу визначення
митної вартості товару. Дана обставина
прямо зафіксована у Рішенні від 13.04.2011р.
№205000017/2011/600104/1 про визначення митної
вартості та картці відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленню
чи пропуску через митний кордон
України, де вказано, що метод 1 не
прийнятий для застосування через
відмову декларанта від пропозиції
митного органу визначити митну
вартість іншим способом, ніж він
використав для її визначення.

Фактично, службова особа Ягодинської
митниці - інспектор Трофімук І.В., не
беручи до уваги подані документи з
незрозумілих та незаконних підстав,
нав'язував декларанту інший метод
визначення митної вартості, ніж той,
який на законних підставах був
задекларованим, а коли декларант не
погодився, виніс оскаржуване рішення.

Таким чином, виходячи з наведеного
колегія суддів вважає, що відповідачем
не дотримана процедура при обранні
методу визначення вартості товару, а це
є порушенням прав декларанта.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає, що рішення Ягодинської митниці
про визначення митної вартості товару
№205000017/2011/600104/1 від 13.04.2011 року слід
визнати протиправним та підлягає
скасуванню.

Також зважаючи на те, що картка відмови
є похідною від рішення про визначення
митної вартості товару, яке визнане
протиправним, відповідно картка
відмови також підлягає скасуванню.

Щодо стягнення надмірно сплачених
митних платежів колегія суддів
зазначає, що вказані позовні вимоги
заявлені передчасно.

Відповідно до Порядку повернення
платникам податків коштів, що
обліковуються на відповідних рахунках
митного органу як передоплата, і митних
та інших платежів, помилково та/або
надмірно сплачених до бюджету, діючого
на час спірних правовідносин, контроль
за справлянням яких здійснюється
митними органами, затвердженого
наказом Державної митної служби
України від 20.07.2007 р. №618,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 25.09.2007 р. за №1097/14364, для
повернення з Державного бюджету
України митних та інших платежів,
помилково та/а надмірно сплачених до
бюджету, контроль за справлянням яких
здійснюється митними органами,
платником податків до загального
відділу митного органу, яким
здійснювало оформлення митної
декларації, подається заява довільної
форми, яка підписується керівником
головним бухгалтером суб'єкта
господарської діяльності або фізичною
особою та відповідний перелік
документів.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го
дня, наступного за днем зарахування
коштів до Державного бюджету України.

Заява, зареєстрована в загальному
відділі, після розгляду керівником
(заступником керівника) митного органу
разом з пакетом документів передається
до Відділу для перевірки
обґрунтованості повернення заявлених
сум.

Відділ перевіряє факт перерахування
митних та інших платежів з
відповідного рахунку до Державного
бюджету України та наявність
переплати.

Для підготовки висновку про повернення
з Державного бюджету України помилково
та/або надмірно зарахованих до бюджету
митних та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладається на митні
органи (далі - Висновок про повернення),
керівництвом Відділу за потреби
ініціюється проведення перевірки в
митному органі щодо правильності
митного оформлення із залученням
відповідних підрозділів митного
органу.

Щодо надання Висновку про повернення,
то він регулюється Порядком взаємодії
митних органів з органами Державного
казначейства України в процесі
повернення з Державного бюджету
України помилково та/або надмірно
зарахованих до бюджету митних та інших
платежів, контроль за справляння яких
покладається на митні органи,
затвердженого Наказом Державної
митної служби, Державного казначейства
України від 20.07.2007 №611/147
Зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 25.09.2007р. за №1095/14362.
(далі Порядок №611/147). Згідно п.7
наведеного Порядку відповідний орган
Державного казначейства України на
підставі отриманого Висновку митного
органу про повернення готує платіжні
документи на перерахування коштів з
рахунку з обліку доходів державного
бюджету на рахунок, зазначений у
Висновку про повернення, та протягом
п'яти робочих днів від дати отримання
Висновку про повернення здійснює
повернення коштів з бюджету.

Виходячи з наведеного нормативними
актами встановлений порядок
повернення надмірно сплачених митних
платежів, який позивачем не дотриманий,
що не дає можливості стягнути спірні
митні платежі.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
позову.

Відповідно до п.1 ст.202 КАС України
підставою для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є: неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку про
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, що призвело
до неправильного вирішення справи,
висновки суду першої інстанції не
відповідають обставинам справи, доводи
апеляційної скарги висновки суду
частково спростовують, а тому така
підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198 п.3, 202, 205
ч.2, 207, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 23 серпня 2011
року у справі №2а-2144/11 скасувати і
прийняти нову постанову, якою позов
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Ягодинської митниці про
визначення митної вартості товару
№205000017/2011/600104/1 від 13 квітня 2011 року.

Визнати протиправною та скасувати
картку відмови в прийнятті митної
декларації митному оформленню чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України
№205000017/1/00902 від 13.04.2011 року.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення.

На постанову може бути подано
касаційну скаргу безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили, а в разі складання
постанови в повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України - з дня
складання постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя
Д.М. Старунський

Судді
В.М. Багрій

А.І. Рибачук

Постанова у повному обсязі складена
30.09.2014 року.