Справа № 822/1666/14
Суддя: Ковальчук О.К.
Дата ухвалення: 2014-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/1666/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний
адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіКовальчук
О.К. при секретаріОлійник І.А. за
участі:представників позивача
Музалевського О.В., Сачок А.Ю.,
Прилуцької О.В. і Очич А.Ю.
представників відповідача Петренко
Т.Б. і Подиняка П.П.розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду адміністративну справу за позовом
приватного підприємства "Влад" до
Славутської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України про визнання
недійсними та скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

У поданому до суду адміністративному
позові, з урахуванням заяв про
збільшення та уточнення позовних
вимог, позивач просить визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення Славутської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
№ від 06.02.2014 року, яким збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток за основним платежем в сумі
695575,0 грн. та штрафними санкціями в сумі
1,0 грн. і № від 06.02.2014 року, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість за
основним платежем в сумі 626521,0 грн. та
штрафними санкціями в сумі 86956,50 грн.

На думку позивача, зазначені податкові
повідомлення-рішення є незаконними,
оскільки базуються на безпідставних
висновках відповідача про відсутність
реальних наслідків господарських
операцій з придбання у 2011 році товару
від ТОВ "Елада Стар" (ТОВ "Сіам Капілал"),
ТОВ ВК "Каскад" і ТОВ "Глісант-Прінт" та
заниження ПДВ на загальну суму 20366, 0
грн. в результаті подання уточнюючих
розрахунків податкових зобов'язань з
ПДВ у зв'язку із самостійним
виправленням помилок від 25.05.2012 року
№ та № за січень в сумі 20043,0
грн. і лютий в сумі 323,0 грн.

Вважає, що має всі первинні документи,
оформлення яких передбачене
Податковим кодексом України та
законами України "Про оподаткування
прибутку підприємств" і "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", необхідні для
формування валових витрат і
податкового кредиту за вказаними
господарськими операціями, а висновки
щодо відсутності реального виконання
господарських договорів, укладених з
зазначеними вище господарюючими
суб'єктами, суперечать вимогам
цивільного та податкового
законодавства.

Вказує, що виконання договорів та
придбання товару підтверджене
первинними документами.

Крім того, зазначив, що правомірно
подав уточнюючі розрахунки податкових
зобов'язань з ПДВ від 25.05.2012 року №
та № за січень в сумі 20043,0 грн. і
лютий в сумі 323,0 грн., оскільки
постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 23.11.2011 року
по справі №2270/12633, яка набрала законної
сили 12.04.2012 року, встановлений факт
відсутності поставки товару на вказану
суму ПДВ від ТОВ "Практик 2010 ПРО".

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав та
підтвердив обставини, на які
посилається у позовній заяві, просить
суд задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі.

Представник відповідача проти позову
заперечив, вважає спірні податкові
повідомлення-рішення законними,
оскільки порушення позивачем Закону
"Про оподаткування прибутку
підприємств" і Податкового кодексу
України та завищення валових витрат і
податкового кредиту з податку на
додану вартість по операціях з
придбання товару від ТОВ "Елада Стар"
(ТОВ "Сіам Капілал"), ТОВ ВК "Каскад" і ТОВ
"Глісант-Прінт", які фактично не
здійснювались, та заниження ПДВ на
загальну суму 20366, 0 грн. в результаті
подання уточнюючих розрахунків
податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку
із самостійним виправленням помилок
від 25.05.2012 року № та № за
січень в сумі 20043,0 грн. і лютий в сумі 323,0
грн. встановлене під час
документальної позапланової виїзної
перевірки позивача та зафіксоване в
акті №1/22/21339292 від 08.01.2014 року,
складеному за її результатами.

На думку відповідача, про відсутність
реальних наслідків господарських
операцій з зазначеними контрагентами
свідчать: відсутність документів, що
підтверджують транспортування товарів
(товарно-транспортні накладні,
подорожні листи тощо) від їх
постачальників, якість товарів,
зберігання та використання товару в
господарській діяльності. Відсутність
у даних постачальників фізичних,
технічних та технологічних
можливостей до вчинення господарської
діяльності - оптової торгівлі виробів з
деревини та будматеріалами
підтверджується також і актами
перевірок, які проведені податковими
органами за місцем їх обліку. За
висновками перевірок дані суб'єкти
господарювання проводили лише
документальне оформлення операцій з
придбання та подальшого продажу
продукції за даними податкового обліку
з метою формування показників
бухгалтерського та податкового
обліків для кінцевих споживачів та
мінімізації ними податків податкових
зобов'язань.

Крім того, зазначає, що, подавши
уточнюючі розрахунки податкових
зобов'язань з ПДВ у зв'язку із
самостійним виправленням помилок від
25.05.2012 року № та № за січень
в сумі 20043,0 грн. і лютий в сумі 323,0 грн.,
позивач здійснив коригування ПДВ за
січень-лютий 2012 року з порушенням вимог
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження ПДВ на загальну
суму 20366, 0 грн. .

Заслухавши представників сторін,
дослідивши зібрані в матеріалах справи
докази в їх взаємному зв'язку та
сукупності, суд вважає, що позов слід
задовольнити частково з урахуванням
викладеного нижче.

Суд встановив, що позивач - Приватне
підприємство "Влад" ()
перебуває на податковому обліку в
Славутській ОДПІ Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області.

Основними видами господарської
діяльності позивача є інші види
роздрібної торгівлі в
неспеціалізованих магазинах, оптова
торгівля деревиною, будівельними
матеріалами та санітарно - технічним
обладнанням, вантажний автомобільний
транспорт, надання інших інформаційних
послуг, надання в оренду й експлуатацію
власного чи орендованого нерухомого
майна.

З 19.12.2013 року по 25.12.2013 року на підставі
направлень №№ 207 і 208 від 19.12.2013 року,
відповідно до ст.78.1.1 та 78.1.3 Податкового
кодексу України, наказу Славутської
ОДПІ від 19.12.2013 року працівниками
Славутської ОДПІ проведена
документальна позапланова виїзна
перевірка ПП "Влад" з питань
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків та
зборів при проведенні
взаєморозрахунків із ТОВ "Елада Стар"
(ТОВ "Сіам Капітал"), ТОВ ВК "Каскад", ТОВ
"Глісант-Прінт", ТОВ "Сід - Маріне" за
період з 01.01.11 року по 30.09.11 року та
поданні уточнюючих розрахунків від
25.05.12 року № та № з ПДВ за
січень 2011 року та лютий 2011 року.

За наслідками перевірки складений акт
№1/22/21339292 від 08.01.14 року.

На підставі зазначеного акту перевірки
відповідачем прийняті податкові
повідомлення-рішення № від 06.02.2014
року, яким визначене грошове
зобов'язання з податку на прибуток в
сумі 695575 грн. та штрафна (фінансова)
санкція в сумі 1 грн., №, яким
визначене грошове зобов'язання з
податку на додану вартість в сумі 626521
грн. та штрафна (фінансова) санкція в
сумі 86956,50 грн., які позивач оскаржив в
адміністративному порядку.

За результатами розгляду заперечення
Славутською ОДПІ Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області
винесено рішення про залишення без
змін порушень та висновків, викладених
в акті перевірки.

Не погоджуючись з зазначеними вище
рішеннями, позивач оскаржив їх до суду.

Зазначені податкові
повідомлення-рішення базуються на
викладених в акті перевірки №1/22/21339292
від 08.01.2014 року висновках відповідача
щодо порушення позивачем вимог пп.5.2.1
п.5.1 ст.5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
від 28.12.94, №334/94-ВР (із змінами і
доповненнями) та п.44.1, 44.6 ст.44, пп.138.1.1
п.138.1, 138.2, 138.4, 138.8 ст. 138 Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижений податок на прибуток в сумі
695575 грн.; п. 187.1 ст. 187, п. 192.1.1 ст. 192, пп.
14.1.181, 14.1.231 п. 14.1 ст. 14, п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198,
п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу
України, результаті чого занижений
податок на додану вартість у звітних
періодах січень 2011 року - вересень 2011
року в загальній сумі 626521 грн.

Суд встановив, що у період з лютого по
серпень 2011 року позивач уклав ряд
договорів поставки з зазначеним вище
суб'єктами господарювання.

Відповідно до умов договорів поставки
№ 0102 від 01.02.2011 року, №1507/1 від 15.07.2011
року та №0108 від 01.08.2011 року визначено,
що постачальник зобов'язується в
порядку та на умовах, визначених
Договором, передати у власність
покупцю товар, а покупець
зобов'язується в порядку та на умовах,
визначених договором, прийняти та
оплатити таку продукцію (п.1.1 договору).
Відповідно до умов договору ціна,
кількість та асортимент продукції, що
поставляється за цим договором,
вказані в супровідних документах, які
додаються до продукції постачальником:
- рахунок-фактура, - видаткова накладна,
- податкова накладна (п.2.1 договору);
якість товару, що постачається повинна
відповідати технічним умовам
виготовлювача. Прийом товару за
кількістю та якості повинна
здійснюватись відповідно з діючими
стандартами (п.3.1 договору). Пунктом 4.1
Договору визначено, що постачальник
поставляє продукцію на умовах
"Франко-завод" (EXW) зі складу
постачальника із завантаженням на
транспортний засіб або на умовах
"Доставлено до місця" (СРТ) з доставкою
продукції на склад покупця. Згідно до п.
5.3 договору поставка продукції
здійснюється на підставі 100% передплати
партії продукції, зазначеної в рахунку
- фактурі постачальника, виставленому
покупцеві на підставі його заявки.
Розрахунок за цим договором
здійснюється шляхом перерахування
коштів на розрахунковий рахунок
постачальника. Датою платежу
вважається дата надходження коштів на
розрахунковий рахунок постачальника
(п.6 договору).

Виконання зазначених договорів та
придбання продукції оформлене
рахунками-фактури, податковими та
видатковими накладними наявними в
матеріалах справи. Оплата придбаного
товару від ТОВ "Елада Стар" (ТОВ "Сіам
Капілал"), ТОВ ВК "Каскад" і ТОВ
"Глісант-Прінт", його оприбуткування та
використання в господарській
діяльності підтверджується
дослідженими судом виписками з
банківського рахунку позивача, копіями
журналів-рахунків 228 «товари в
торгівлі», 284 «тара в торгівлі»,
товарно-грошовими звітами,
розшифровкою реалізації товару,
режурналом реєстрації довіреностей та
поясненнями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11.

У відповідності до п.5.1 ст. 5 Закону
№334/94-ВР, в редакції, що була чинною до
01.04.2011 року, валові витрати виробництва
та обігу (далі - валові витрати) - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

В силу пп.5.2.1 п.5.2 ст.2 Закону №334/94-ВР до
складу валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Згідно з підпунктом 11.2.1. п.11.2. ст..11
Закону №334/94-ВР датою збільшення
валових витрат виробництва (обігу)
вважається дата, що припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається одна з подій, що сталася
раніше: або дата списання коштів з
банківських рахунків платника податку
на оплату товарів (робіт, послуг), а в
разі їх придбання за готівку - день їх
видачі з каси платника податку; або
дата оприбуткування платником податку
товарів, а для робіт (послуг) - дата
фактичного отримання платником
податку їх результатів.

Отже, законодавством передбачено, що
платник податку - покупець має право
збільшити валові витрати після
оприбуткування товарів та зарахувати
до податкового кредиту суму податку на
додану вартість, підтверджену належним
чином оформленою податковою накладною,
яку він отримав.

З урахуванням положень п.5.1 і 5.2.1. п.5.2.
ст.5 Закону №334/94-ВР невід'ємною ознакою
правомірності віднесення будь-яких
витрат, до складу валових витрат є
зв'язок цих витрат з її господарською
діяльністю.

Аналогічні вимоги щодо включення
витрат платника податку до витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, встановлені ПК України ,
що вступив в дію з 01.01.2011 року.

Наявними в матеріалах справи доказами
спростовується висновок податкового
органу, що укладені позивачем договори
мали безтоварний характер. Позивачем,
як доказ здійснення операцій, були
надані суду належним чином засвідчені
копії документів, які відповідають
вимогами первинності в розумінні ст. 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
і підтверджують факт отримання товару
від ТОВ "Елада Стар" (ТОВ "Сіам Капілал"),
ТОВ ВК "Каскад" і ТОВ "Глісант-Прінт",
його оплати, оприбуткування у
складському обліку і використання в
господарській діяльності шляхом
продажу іншим господарюючим суб»єктам.
Зазначені документи є підставою для
бухгалтерського та податкового обліку
зазначених операцій.

Відсутність товарно-транспортних
накладних, які відповідно до ст.48
Закону України "Про автомобільний
транспорт в Україні", не може бути
підставою для позбавлення позивача
права на формування валових витрат та
податкового кредиту по операціях з
придбання вказаного вище товару, у
зв'язку з наступним.

Статтею 48 Закону України "Про
автомобільний транспорт в Україні"
визначений перелік документів для
перевізника і водія, на підставі яких
здійснюються перевезення вантажів
автомобільним транспортом. В той же час
у вказаному Законі відсутнє визначення
переліку документів, наявність яких є
обов'язковою для покупця товару, який
не є замовником перевезення.

За змістом п.1 Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджених наказом
Міністерства транспорту України від 14
жовтня 1997 року N 363, товарно-транспортна
накладна - єдиний для всіх учасників
транспортного процесу юридичний
документ, що призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Пунктом 11.1 вказаних Правил визначено,
що товарно-транспортні накладні та
дорожні листи вантажного автомобіля є
основними документами на перевезення
вантажів.

Проте жодним нормативно-правовим актом
не встановлено, що товарно-транспортні
накладні та дорожні листи є єдиними
документами, які підтверджують факт
поставки товару від продавця до
покупця.

Окрім цього, в укладених договорах
сторонами було визначено, що поставка
товарів здійснюється згідно ІНКОТЕРМС
2000, пунктом поставки товарів є склад
Покупця.

З огляду на вищезазначене та
враховуючи те, що транспортування
товарів здійснювалось постачальником
на склад покупця, відсутність
документів, які б засвідчували факт
транспортування згідно з вимогами
чинного законодавства, як це вважає
податковий орган, за наявності
накладних про отримання товару, не є
достатніми підставами для висновків
податкового органу про безтоварність
операцій. Наявність товару у позивача
додатково підтверджується копією
журналу реєстрації довіреностей та
копіями звітів про переміщення товарів
на складах (наявність у позивача
складських приміщень підтверджується
копіями свідоцтва про власність,
Витягом з Державного реєстру
правочинів).

В силу п.14.1.27 ст.14 ПК України витрати -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Підпунктом 14.1.36 п.14.1. ст.14 ПК України
визначено, що господарською діяльністю
є діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
договорами.

В силу п.138.1 ст.138 ПК України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Положенням пп. 138.4 ст. 138 ПК України
визначено, витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, крім
нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Пунктами 5 і 6 Положення (стандарт)
бухгалтерського обліку 16 "Витрати",
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 31 грудня 1999 року N
318, зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України 19 січня 2000 р. за N 27/4248,
витрати відображаються в
бухгалтерському обліку одночасно зі
зменшенням активів або збільшенням
зобов'язань. Витратами звітного
періоду визнаються або зменшення
активів, або збільшення зобов'язань, що
призводить до зменшення власного
капіталу підприємства (за винятком
зменшення капіталу внаслідок його
вилучення або розподілу власниками), за
умови, що ці витрати можуть бути
достовірно оцінені.

Суд встановив, що основними видами
господарської діяльності позивача є
роздрібна торгівля в
неспеціалізованих магазинах, оптова
торгівля деревиною, будівельними
матеріалами та санітарно - технічним
обладнанням. Тому, витрати на оплату
наданих ТОВ "Глісант Прінт Лтд 2000", ТОВ
"Елада Стар" та ТОВ "Виробнича компанія
"Каскад" послуг з поставки товарів,
предметом яких є поставка будівельних
матеріалів, які здійснені позивачем з
метою їх подальшої реалізації.

За змістом п.138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до абз.1 п.44.2. статті 44 ПК
України для обрахунку об'єкта
оподаткування платник податку
використовує дані бухгалтерського
обліку щодо доходів та витрат з
врахуванням цього Кодексу.

Як зазначено в п. 2 ст. 3 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", фінансова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий примірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку. Частиною 1 ст. 9 зазначеного
Закону передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення
(ст.1 Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні").

За змістом пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України
не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Фактично здійснені позивачем витрати
на оплату послуг з поставки ТОВ
"Глісант Прінт Лтд 2000", ТОВ "Елада Стар"
та ТОВ "Виробнича компанія "Каскад"
відповідно до укладених договорів,
підтверджуються наявними у нього
первинними документами, складеними з
дотриманням вимог Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні.

В судовому засіданні суд встановив
факт оплати послуг поставки товарів.
Зазначене не заперечив також
представник відповідача. При цьому,
всупереч ч.2 ст.71 КАС України,
відповідач не довів, що поставка
товарів для позивача, здійснена не ТОВ
"Глісант Прінт Лтд 2000", ТОВ "Елада Стар"
та ТОВ "Виробнича компанія "Каскад", а
іншими особами.

Відсутність рахунку-фактури не може
слугувати доказом відсутності
фактичного виконання укладених з ними
договорів, оскільки їх виконання
підтверджується іншими первинними
документами - видатковими та
податковими накладними, складання яких
також передбачене умовами укладених з
ТОВ "Глісант Прінт Лтд 2000", ТОВ "Елада
Стар" та ТОВ "Виробнича компанія
"Каскад" договорів про поставку
товарів.

Відтак, позивач правомірно включив до
складу витрат, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, витрати на оплату
рекламних послуг, придбаних від ТОВ
"Глісант Прінт Лтд 2000", ТОВ "Елада Стар"
та ТОВ "Виробнича компанія "Каскад".

Позивач відобразив операції з поставки
товарів у бухгалтерському та
податковому обліку. Зазначене не
заперечується представником
відповідача.

Тому, висновки відповідача щодо
порушення позивачем вимог пп.5.2.1 п.5.1
ст.5 Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств" від 28.12.94, №334/94-ВР
(із змінами і доповненнями) та п.44.1, 44.6
ст.44, пп.138.1.1 п.138.1, 138.2, 138.4, 138.8 ст. 138
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижений податок на
прибуток в сумі 695575 грн., суд вважає
неправомірними.

Отримавши від постачальників товарів
податкові накладні та оплативши ці
послуги, позивач відніс до податкового
кредиту відповідних звітних періодів
податок на додану вартість, сплачений в
ціні цього товару.

За змістом підпункту "а" п.198.1 ст.198
ПК України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

В силу п.198.2 ст.198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст.198 ПК України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

За змістом п.201.10 ст.201 ПК України
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту,
є податкова накладна, що видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну
після реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Пунктом 201.1 ст.200 ПК України, яким
встановлені вимоги до податкової
накладної, передбачено, що у податковій
накладній зазначаються в окремих
рядках такі обов'язкові реквізити: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; и) вид цивільно-правового
договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

В силу п.201.4 ст.201 ПК України податкова
накладна складається у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.

Відповідно до п.201.6 ст.201 ПК України
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Органи державної
податкової служби за даними реєстрів
виданих та отриманих податкових
накладних, наданих в електронному
вигляді, повідомляють платника податку
про наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.
При цьому платник податку протягом 10
днів після отримання такого
повідомлення має право уточнити
податкові зобов'язання без
застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

З урахуванням викладених вище положень
ПК України право на нарахування сум
податку, що відносяться до податкового
кредиту звітного періоду, у випадку
придбання товарів та послуг виникає у
їх покупця за умови отримання від їх
постачальника належним чином
оформленої податкової накладної, яка
підтверджує факт поставки товару
(послуг), зареєстрованої в Єдиному
реєстрі податкових накладних (якщо
така реєстрація є обов'язковою).
Податкова накладна відображається у
податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Суд встановив, що отримані позивачем
від ТОВ "Глісант Прінт Лтд 2000", ТОВ
"Елада Стар" та ТОВ "Виробнича компанія
"Каскад" податкові накладні на поставку
товару оформлені з дотриманням п.201.1
ст.200 ПК України, їх реєстрація в
Єдиному реєстрі податкових накладних
не є обов'язковою. Зазначені накладні
відображені позивачем та його
контрагентами в реєстрі отриманих
податкових накладних покупця та,
відповідно, у податкових зобов'язаннях
і реєстрі виданих податкових накладних
постачальника.

В силу п.198.6 ст.198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
господарська операція - дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Досліджені судом докази підтверджують,
що господарські операції з поставки
товарів від ТОВ "Глісант Прінт Лтд 2000",
ТОВ "Елада Стар" та ТОВ "Виробнича
компанія "Каскад" спричинили зміни в
структурі активів та зобов'язань
позивача.

Факт поставки послуг від зазначених
контрагентів, їх оплати, сплати
позивачем податку на додану вартість в
ціні придбання товарів та використання
позивачем товарів в господарській
діяльності і отримання прибутку
підтверджені дослідженими в судовому
засіданні первинними документами та не
спростовані відповідачем в судовому
засіданні.

Відтак, суд вважає, що наявність у
позивача податкових накладних,
оформлених з дотриманням вимог чинного
законодавства, постачальниками
товарів, які засвідчують факт їх
придбання, є достатньою підставою для
віднесення сплаченого в їх ціні ПДВ до
податкового кредиту.

Суд не встановив також порушення
позивачем вимог податкового
законодавства щодо формування
податкового кредиту по операціях з
поставки товарів від ТОВ "Глісант Прінт
Лтд 2000", ТОВ "Елада Стар" та ТОВ
"Виробнича компанія "Каскад".

В судовому засіданні відповідачем не
спростований факт поставки товарів та
їх оплати позивачем.

Крім того, суд звертає увагу на те, що
загальним принципом юридичної
відповідальності є вина в порушенні
законодавчо встановленого
імперативного правила поведінки. Закон
не передбачає відповідальності за
винні дії іншої особи.

Невиконання контрагентом свого
зобов'язання зокрема зі сплати ПДВ до
бюджету тягне відповідальність та
негативні наслідки саме для цієї особи.
Ця обставина не є підставою для
позбавлення позивача як платника ПДВ
права на його відшкодування у разі,
коли цей платник виконав усі
передбачені законом умови щодо
отримання такого відшкодування та має
необхідні документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Зазначене підтверджується також
практикою Європейського Суду з прав
людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти
Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський
Суд з прав людини у своєму рішенні від 22
січня 2009 року зазначив, що платник
податку не повинен нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати ПДВ другий раз, а
також сплачувати пеню. На думку Суду,
такі вимоги стали надмірним тягарем
для платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

На час здійснення господарських
операцій ТОВ "Глісант Прінт Лтд 2000", ТОВ
"Елада Стар" та ТОВ "Виробнича компанія
"Каскад" перебували в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців та має
свідоцтво про реєстрацію платником
ПДВ.

Відповідно до вимог ст. 218
Господарського кодексу України
підставою господарської
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене таким
суб'єктом господарське правопорушення.
У силу частини другої зазначеної
статті учасник господарських відносин
відповідає за порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним ужито всіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. При цьому слід
ураховувати, що елементами
правопорушення є вина та наявність
причинного зв'язку між самим
порушенням та його наслідками.
Вважається, що застосування принципу
вини як умови відповідальності
пов'язане з необхідністю доведення
порушення зобов'язання.

Відповідачем не наведено та не подано
будь-яких доказів, які б могли свідчити
про недобросовісність позивача як
платника податків або про наявність
обставин, що виключають
обґрунтованість формування
податкового кредиту -як-от безтоварний
та/або фіктивний характер здійснених
операцій, завідоме придбання товарів у
осіб, діяльність яких має ознаки
фіктивного підприємництва,
спрямування операцій на одержання
прибутку виключно за рахунок
податкової вигоди тощо.

Акти зустрічних перевірок про
неможливість проведення зустрічних
перевірок ТОВ "Елада Стар" та ТОВ
"Виробнича компанія "Каскад" (від 04.04.2013
року №716/22.8-17/37740130, від 24.09.2013 року
№107/26-58-22-08-11/37740130, від 11.04.2012 року
3146/3-22-80-37309135) та акт документальної
перевірки ТОВ "Глісант Прінт Лтд 2000"від
17.08.2011 року №97/23-1/37340882, в процесі яких
взагалі не досліджувались жодні
первинні документи, не можуть
слугувати підставою для позбавлення
позивача права на формування
податкового кредиту та валових витрат
за наслідками господарських операцій з
придбання товару від цих контрагентів,
факт поставки якої підтверджується
первинними та іншими документами,
наявними в матеріалами справи.

Висновок спеціаліста
Науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру
№225 від 16.01.2012 року, складений за
результатами почеркознавчого
дослідження підписів директора ОСОБА_12
на поданих ТОВ "Глісант Прінт Лтд 2000"
деклараціях з ПДВ, суд вважає
неналежним доказом відсутності
поставок товару від зазначеного
товариства, оскільки первинні
документи, які підтверджують передачу
товару, не були предметом експертного
дослідження.

В силу ч. 1 статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до ст. 72 КАС України
вирок суду у кримінальній справі або
постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалено вирок або постанова суду, лише
в питаннях, чи мало місце діяння та чи.

В судовому засіданні відповідачем не
наданий обвинувальний вирок щодо
вчинення ОСОБА_13, і ОСОБА_14 (директори
ТОВ з»Елада стар» і ТОВ «ВК «Каскад»)
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 212
Кримінальним кодексом України. Їх
пояснення у якості свідків у
кримінальній справі щодо обставин
державної реєстрації цих товариств не
можуть слугувати належним доказом,
який підтверджував би спрямованість
дій позивача на ухилення від сплати
податків. Суд вважає, що, той факт що
зазначені особи не підписували договір
та первинні документи на передачу
товару, не спростовує факт поставки
цього товару від зазначеного
контрагента, як господарюючого
суб"єкта.

Суд враховує, що під час перевірки
відповідач не з"ясовував, кому належать
підписи на видаткових і податкових
накладних, якими оформлені поставки
товару від ТОВ "Глісант Прінт Лтд 2000",
ТОВ "Елада Стар" та ТОВ "Виробнича
компанія "Каскад", а також факт участі
осіб, які підписали докумени від імені
цих постачальників, у передачі товару
позивачу. Відповідач не підтвердив і не
спростував з посиланням на докази факт
підписання зазначених документів
іншими особами.

Всупереч вимогам ч.2 ст.71 КАС України
відповідач також не довів, що зазначені
в податкових та видаткових накладних,
виписаних ТОВ "Глісант Прінт Лтд 2000",
ТОВ "Елада Стар" та ТОВ "Виробнича
компанія "Каскад", відомості щодо
поставки товару від зазначених
контрагентів є недостовірними.

Суд вважає, що платник не повинен та не
має можливості встановлювати
автентичність та приналежність
підписів на кожному документі,
оформленому контрагентом належним
чином, а також проводити почеркознавчу
експертизу під час здійснення
підприємницької діяльності; на нього
не може бути покладено надмірний тягар
доказування добросовісності його
контрагентів. При дотриманні
контрагентом законодавчо встановлених
вимог щодо оформлення відповідних
документів підстави для висновку про
недостовірність або суперечливість
відомостей, зазначених у таких
податкових накладних, відсутні.

Суд також враховує, що з урахуванням
приписів п.198.6 ст.198 ПК України за
результатами перевірки платника
податку податковий орган має право
зменшити податковий кредит лише на
суму, не підтверджену належним чином
оформленою податковою накладною,
зареєстрованою в Єдиному реєстрі
податкових накладних, якщо така
реєстрація є обов»язковою.

Таким чином, суд вважає неправомірними
податкові повідомлення рішення від
06.02.2014 року № та № в частині
основного платежу з податку на додану
вартість в сумі 606156,0 грн. та штрафних
санкцій в сумі 86956,50 грн., які базуються
на безпідставних висновках
відповідача про відсутність реальних
наслідків господарських операцій з
придбання у 2011 році товару від ТОВ
"Елада Стар" (ТОВ "Сіам Капілал"), ТОВ ВК
"Каскад" і ТОВ "Глісант-Прінт"

Разом з тим, суд вважає правомірним
податкове повідомлення рішення від
06.02.2014 року № в частині основного
платежу з податку на додану вартість в
сумі 20366,0 грн., яке базуюється на
викладених в акті перевірки №1/22/21339292
від 08.01.2014 року висновках відповідача
щодо порушення позивачем вимог п. 187.1
ст. 187, п. 192.1.1 ст. 192, Податкового кодексу
України, та заниження податку на додану
вартість за січень-лютий 2011 року на
загальну суму 20366, 0 грн. в результаті
подання уточнюючих розрахунків
податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку
із самостійним виправленням помилок
від 25.05.2012 року № та № за
січень в сумі 20043,0 грн. і лютий в сумі 323,0
грн. по взаємовідносинах з ТОВ «Практик
2010 ПРО» в загальній сумі 20366,0 грн.

Суд встановив, що фактичною підставою
для коригування позивачем позазників
податкової звітності з ПДВ за
січень-лютий 2011 року слугувала
постанова Хмельницького окружного
адміністративного суду від 23.11.2011 року
по справі №2270/12633/11 з позовом ПП «Влад»
до Славутської об'єднаної державної
податкової інспекції в Хмельницькій
області про визнання недійсним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 15
червня 2011 року, якою встановлена
відсутність реальних наслідків
правочинів з придбання товару від ТОВ
"Практик 2010 Про". Зазначена постанова
залишена без змін ухвалою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 12.04.2012 року.

Порядок коригування порядок
коригування податкових зобов'язань та
податкового кредиту визначений ст.192 ПК
України.

В силу п.192.1 ст.192 ПК України якщо після
постачання товарів/послуг
здійснюється будь-яка зміна суми
компенсації їх вартості, включаючи
наступний за постачанням перегляд цін,
перерахунок у випадках повернення
товарів/послуг особі, яка їх надала, або
при поверненні постачальником суми
попередньої оплати товарів/послуг,
суми податкових зобов'язань та
податкового кредиту постачальника та
отримувача підлягають відповідному
коригуванню.

За змістом пп.192.1.1 п.192.1 ст.192 ПК України
якщо внаслідок такого перерахунку
відбувається зменшення суми
компенсації на користь платника
податку - постачальника, то: а)
постачальник відповідно зменшує суму
податкових зобов'язань за результатами
податкового періоду, протягом якого
був проведений такий перерахунок, та
надсилає отримувачу розрахунок
коригування податку; б) отримувач
відповідно зменшує суму податкового
кредиту за результатами такого
податкового періоду в разі, якщо він
зареєстрований як платник податку на
дату проведення коригування, а також
збільшив податковий кредит у зв'язку з
отриманням таких товарів/послуг.

В свою чергу у відповідності до пп.192.1.2
п.192.1 ст.192 ПК України якщо внаслідок
такого перерахунку відбувається
збільшення суми компенсації на користь
платника податку - постачальника, то: а)
постачальник відповідно збільшує суму
податкових зобов'язань за результатами
податкового періоду, протягом якого
був проведений такий перерахунок, та
надсилає отримувачу розрахунок
коригування податку; б) отримувач
відповідно збільшує суму податкового
кредиту за результатами такого
податкового періоду в разі, якщо він
зареєстрований як платник податку на
дату проведення перерахунку.

Результат перерахунку податкових
зобов'язань і податкового кредиту
постачальника та отримувача
відображається у складі податкової
декларації за звітний податковий
період у порядку, визначеному
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
фінансової політики (пп. 192.3 п.192.1 ст.192
ПК України).

Отже, ПК України передбачає, що
коригування показників податкової
звітності здійснюється одночасно
постачальником та покупцем за умови
збільшення або зменшення сум
компенсації у випадках повернення
товарів/послуг особі, яка їх надала, або
при поверненні постачальником суми
попередньої оплати товарів/послуг
повернення товару.

Суд встановив, що позивач здійснивши
коригування показників ПДВ за
січень-лютий 2011 року на загальну суму
20366, 0 грн. з порушенням вимог ст.192 ПК
України, оскільки не надіслав
контрагентам розрахунки коригування
для відповідного відображення у
податковому обліку. При цьому, в
судовому засіданні позивач не надав
жодного доказу щодо повернення товару
на суму ПДВ 20366, 0 грн. або повернення
попередньої оплати на вказану суму.

Тому, суд вважає, що позовні вимоги про
скасування податкового повідомлення
рішення від 06.02.2014 року № в
частині основного платежу з податку на
додану вартість в сумі 20366,0 грн. є
безпідставними.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставах, в межах та у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Частиною 2 статті 71 КАС України
встановлено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на викладені норми
відповідачем не доведено
правомірність спірних податкових
повідомлень-рішень від 06.02.2014 року №
в повному обсязі та № в
частині основного платежу з податку на
додану вартість в сумі 606156,0 грн. та
штрафних санкцій в сумі 86956,50 грн., а
отже позовні вимоги позивача про
визнання їх протиправними та
скасування підлягають до задоволення.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, суд враховує наступне.

Якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (ч.1 ст. 94 КАС
України). Враховуючи часткове
задоволення позовних вимог, сплачений
судовий збір підлягає поверненню
пропорційно до задоволених позовних
вимог.

Керуючись Конституцією України,
Податковим кодексом України, ст.ст. 11, 94,
99, 158 - 163, 167 і 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Славутської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України від 06.02.2014 року №
та № в частині основного
платежу з податку на додану вартість в
сумі 606156,0 грн. та штрафних санкцій в
сумі 86956,50 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь приватного підприємства
"Влад" 970,0 грн. судового збору.

Постанова суду може бути
оскаржена до Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Хмельницький окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в
порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 01
липня 2014 року (28-30 червня 2014 року -
вихідні дні)

Суддя/підпис/О.К. Ковальчук"Згідно з
оригіналом" Суддя О.К. Ковальчук