Справа № 2а-0770/668/11
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 року
Справа № 40211/11

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Ніколіна В.В.,

суддів
Качмара В.Я., Гінди О.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Управління у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб ГУ МВС України у
Закарпатській області на постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 13.04.2011 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
ГУ МВС України у Закарпатській області
про оскарження дій та зобов'язання
вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_1 звернувся 28.02.2011року із
адміністративним позовом до
Закарпатського окружного
адміністративного суду із позовною
заявою до Управління у справах
громадянства і реєстрації фізичних
осіб ГУ МВС України у Закарпатській
області про оскарження дій та
зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в
січні 2011 року позивач звернувся до
Управління громадянства і реєстрації
фізичних осіб ГУМВС України у
Закарпатській області з проханням
виготовити новий закордонний паспорт
та подав необхідні документи. На
початку лютого Управління надало
відповідь, оформлену в листі № 19/515, за
якою відмовив у видачі нового
закордонного паспорту, опираючись на ч.
3 ст. 6 Закону України «Про порядок
виїзду з України і в'їзду громадян
України» до закінчення провадження у
кримінальній справі, яка тривалий час
розглядалася Ужгородським
міськрайонним судом , і після
скасування вироку апеляційною
інстанцією знову находиться на
розгляді у вказаному суді. По даній
кримінальній справі позивач
обвинувачується , як посадова особа ,
яка не виконала рішення суду. Позивач
також зазначає, що він є депутатом
Ужгородської міської ради і очолює
комісію з питань розвитку міжнародної
співпраці та туризму, і для виконання
завдань , які покладені на нього як
голову комісії систематично здійснює
поїздки за кордон. Оскільки йому
відмовили у видачі нового закордонного
паспорту, то даними діями наноситься
шкода і для мешканців м. Ужгорода,
оскільки розпочаті домовленості ,
заходи та проекти не будуть завірені
або будуть відкладені на невизначений
час. Оскільки до позивача міри
запобіжного заходу щодо заборони
вільного пересування не обиралися, він
постійно виїжджав за кордон весь цей
час, злочин, за який його притягнуто до
кримінальної відповідальності не є
тяжким, то він вважає, що дії
відповідача щодо відмови у видачі йому
закордонного паспорт є протиправними.

Оскаржуваною постановою
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 13.04.2011 року
позовну заяву ОСОБА_1 до Управління у
справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб ГУ МВС
України у Закарпатській області про
оскарження дій та зобов'язання вчинити
певні дії - задоволено. Визнано дії
Управління громадянства і реєстрації
фізичних осіб ГУМВС України в
Закарпатській області протиправними.
Зобов'язано Управління громадянства і
реєстрації фізичних осіб ГУМВС України
в Закарпатській області оформити та
видати ОСОБА_1 паспорт для виїзду за
кордон на підставі поданої ним заяви в
січні 2011 року та додатків до неї.

У поданій апеляційній скарзі
відповідач просить зазначену
постанову скасувати та прийняти нову,
якою в задоволенні позовних вимог
відмовити в повному обсязі,
покликаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права.
Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що підставою для
відмови стала довідка про несудимість
позивача, видана Управлінням
інформаційних технологій УМВСУ в
Закарпатській області від 27.01.2011 року
та яка є обов'язковою для виготовлення
нового закордонного паспорту. В даному
документі зазначається , що 22.10.2008 року
проти позивача порушено кримінальну
справу за ознаками ст. 365 ч.1 ККУ, 23.02.2009
року пред'явлено обвинувачення з мірою
запобіжного заходу підписка про
невиїзд, 24.03.2009 року справу направлено
до суду, на даний час рішення по
кримінальній справі відсутнє, тому
УГІРФО УМВСУ в З/О не порушило жодних
вимог чинного законодавства та діяв
відповідно до п.3. ст.6 ЗУ від 21.01.1994 року "
Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України.

Сторони по справі належним чином судом
були повідомлені, однак з невідомих для
суду причин не з'явилися в зал судового
засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст.
197 КАС України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга підлягає
задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що як
вбачається з листа Ужгородської
міської ради від 12.04.11 року №02-3/80 та
витягу з рішення від 23.11.2010 року № 30,
позивач на останніх місцевих виборах,
був обраний до складу Ужгородської
міської ради, і є головою комісії з
питань розвитку міжнародної співпраці
та туризму. До обов'язків голови цієї
комісії входить постійне перебування
за межами України з метою налагодження
контактів з іноземними партнерами з
міст - побратимів м. Ужгорода,
узгодження проведення спільних
заходів, залучення інвесторів для
розвитку інфраструктури міста,
закупівлі обладнання для шкіл,
лікарень, планування будівництва
об'єктів, розвитку туризму. З часу
обрання ОСОБА_1 перебував у закордонних
поїздках з12.11.2010року по 26 березня 2011
року тринадцять разів у Хорватії,
Польщі, Словаччині, Угорщині, що також
стверджується відповідними відмітками
у закордонному паспорті позивача.

Ст. 33 Конституції України гарантує
кожному громадянину право не тільки
вільно пересуватися на території
України, але і безперешкодно залишати
її. Ст. 62 Конституції України декларує,
що особа вважається невинуватою у
вчиненні злочину, доки її вину не буде
доведено в законному порядку і
встановлено обвинувальним вироком
суду.

У відповідності до статті 2 Закону
України "Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України"
документом, що дає право на виїзд з
України і в'їзд в Україну та
посвідчують особу громадянина України
під час перебування за її межами, є :
паспорт громадянина України для виїзду
за кордон .

Стаття 6 вищевказаного регламентує
перелік підстав для тимчасових
обмежень у праві виїзду громадян
України за кордон , в якій зазначено , що
громадянинові України може бути
тимчасово відмовлено у видачі паспорта
у випадках, в тому числі, згідно пункту
3, якщо проти нього порушено
кримінальну справу - до закінчення
провадження у справі. Як вбачається з
тексту вищевказаної норми, відмова у
видачі паспорту для виїзду за кордон є
правом, а не обов'язком відповідача .

Як встановлено в судовому засіданні,
позивач здійснює постійні закордонні
поїздки у зв'язку із специфікою його
роботи ; кримінальна справа , яка
знаходиться тривалий час у провадженні
суду порушена з приводу вчинення
позивачем не тяжких злочинів, в
вирішення питання та обмеження у праві
пересування або виїзду закордон не
входить до компетенції відповідача.

З огляду на викладене, суд прийшов до
висновку, що при прийнятті рішення про
відмову у видачі закордонного паспорту
позивачеві відповідач виніс рішення,
яке не відповідає вимогам частини 3
статі 2 КАСУ, в якій зазначено, що у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку. З'ясувавши повно та всебічно
обставини в адміністративній справі,
підтверджені належними та допустимими
доказами в їх сукупності суд приходить
до висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, не відповідають
нормам матеріального права.

Судом встановлено, що в січні 2011 року
позивач звернувся до Управління
громадянства і реєстрації фізичних
осіб ГУМВС України у Закарпатській
області з проханням виготовити новий
закордонний паспорт, та подав
необхідні документи. 04 лютого 2011 року
Управління у справах громадянства і
реєстрації фізичних осіб ГУ МВС
України надало ОСОБА_1 відповідь,
оформлену в листі № 19/515, за якою
тимчасово відмовляє у видачі нового
закордонного паспорту, опираючись на ч.
3 ст. 6 Закону України «Про порядок
виїзду з України і в'їзду громадян
України» до закінчення провадження у
справі . Позивач зазначає, що в грудні
2008 р. Ужгородська міжрайонна
прокуратура порушила щодо нього
кримінальну справу за ст. 365 ККУ -
перевищення влади або службових
повноважень, та за ст. 382 - невиконання
рішення суду. В 2010 р. справа тривалий
час розглядалася в Ужгородському
міськрайонному суді, який ухвалив
вирок. Восени цього ж року апеляційний
суд Закарпатської області скасував
вирок Ужгородського міськрайонного
суду і передав справу на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції .

Як вбачається з листа Ужгородської
міської ради від 12.04.11 року №02-3/80 та
витягу з рішення від 23.11.2010 року № 30,
позивач на останніх місцевих виборах,
був обраний до складу Ужгородської
міської ради, і є головою комісії з
питань розвитку міжнародної співпраці
та туризму. До обов'язків голови цієї
комісії входить постійне перебування
за межами України з метою налагодження
контактів з іноземними партнерами з
міст - побратимів м. Ужгорода,
узгодження проведення спільних
заходів, залучення інвесторів для
розвитку інфраструктури міста,
закупівлі обладнання для шкіл,
лікарень, планування будівництва
об'єктів, розвитку туризму. З часу
обрання ОСОБА_1 перебував у закордонних
поїздках з12.11.2010року по 26 березня 2011
року тринадцять разів у Хорватії,
Польщі, Словаччині, Угорщині, що також
стверджується відповідними відмітками
у закордонному паспорті позивача.

Статтею 33 Конституції України
закріплено, що кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України, за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 2 Протоколу N 4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, який гарантує
деякі права і свободи, не передбачені в
Конвенції та у Першому протоколі до
неї, кожен, хто законно перебуває на
території будь-якої держави, має право
вільно пересуватися і вільно вибирати
місце проживання в межах цієї
території. Кожен є вільним залишати
будь-яку країну, включно зі своєю
власною. На здійснення цих прав не
можуть бути встановлені жодні
обмеження, крім тих, що передбачені
законом і є необхідними в
демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно з положеннями ст. 12 Міжнародного
пакту про громадянські та політичні
права кожна людина має право залишати
будь-яку країну, включаючи свою власну,
та це право не може бути об'єктом ніяких
обмежень, крім тих, які передбачені
законом, які є необхідними для охорони
державної безпеки, громадського
порядку, здоров'я чи моральності
населення або прав і свобод інших і є
сумісними з іншими правами,
визначеними в цьому Пакті.

Закон України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України» регулює порядок здійснення
права громадян України на виїзд з
України і в'їзд в Україну, порядок
оформлення документів для зарубіжних
поїздок, визначає випадки тимчасового
обмеження права громадян на виїзд з
України і встановлює порядок
розв'язання спорів у цій сфері.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 6 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України»
громадянинові України може бути
тимчасово відмовлено у видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон у випадку, якщо проти нього
порушено кримінальну справу - до
закінчення провадження у справі.

Аналогічна норма закріплена в п.п. 3 п. 22
Правил оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення,
затверджених постановою КМ України від
31 березня 1995 року N 231.

Пунктом 10 Порядку провадження за
заявами про оформлення паспортів
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзних документів дитини,
затвердженого наказом Міністерства
внутрішніх справ України від 21 грудня
2004 року N 1603 , передбачено, що
територіальні органи та територіальні
підрозділи, що прийняли заяву-анкету
про оформлення паспорта / проїзного
документа, вживають заходів до
з'ясування наявності чи відсутності в
осіб, старших 14 років, підстав для
тимчасової відмови у видачі паспорта /
проїзного документа, перелічених у
пункті 22 Правил.

З цією метою працівники відповідного
територіального підрозділу у міських
без районного поділу, районних та
районних у містах відділах
(управліннях) органів внутрішніх справ
за обліком служби громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних
осіб, що включає також облік
адресно-довідкового бюро (групи) цього
підрозділу, протягом п'яти робочих днів
здійснюють перевірку наявності чи
відсутності: діючих неврегульованих
аліментних, договірних чи інших
невиконаних зобов'язань заявника
(підпункт 2 пункту 22), ухиляння заявника
від виконання зобов'язань, покладених
на нього судовим рішенням (підпункт 5
пункту 22), подання на заявника
цивільного позову до суду (підпункт 8
пункту 22). Після закінчення перевірки
прийняті матеріали надсилаються за
підпорядкованістю територіальним
органам та територіальним підрозділам
вищого рівня, які уповноважені
приймати рішення щодо оформлення чи
відмови у видачі паспорта / проїзного
документа / (п. 11 Порядку від 21 грудня 2004
року N 1603).

Відповідно до п. 23 Правил рішення про
відмову у видачі паспорта/проїзного
документа/ приймається за наявності в
територіальному органі або підрозділі
інформації про існування підстав,
зазначених у пункті 22 цих Правил.

Отже, виходячи з обставин справи,
встановлених судом апеляційної
інстанції, та наведених вимог
законодавства, колегія суддів не
погоджується з висновком суду першої
інстанції та вважає, що відповідач,
тимчасово відмовляючи ОСОБА_1 у видачі
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон, діяв на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, обґрунтовано, з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення, а тому правові
підстави для задоволення
адміністративного позову відсутні.

А тому висновки суду першої інстанції
не відповідають нормам матеріального
та процесуального права.

На підставі наведеного колегія суддів
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції, при винесені оскаржуваної
постанови не вірно дано правову оцінку
обставинам справи та ухвалено судове
рішення без додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що згідно ст. 202 КАС України є підставою
для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС
України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб ГУ МВС України у
Закарпатській області задовольнити.

Постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 13.04.2011 року
у справі № 2а-0770/668/11 - скасувати та
прийняти нову, якою в позові ОСОБА_1 -
відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, може
бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
В.В. Ніколін

Судді
В.Я. Качмар

О.М. Гінда