Справа № 2270/8315/11
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/81199/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Островича С.Е.

Федорова М.О.

за участю секретаря судового
засідання: Горголь І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Віньковецької міжрайонної державної
податкової інспекції Хмельницької
області в особі Новоушицького
відділення

на постанову Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 18 жовтня
2011 року

у справі № 2270/8315/11

за позовом Віньковецької міжрайонної
державної податкової інспекції
Хмельницької області в особі
Новоушицького відділення

до Приватного підприємства
«Енергосистема»

про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Хмельницького
окружного адміністративного суду від 05
серпня 2011 року позов Віньковецької
міжрайонної державної податкової
інспекції Хмельницької області в особі
Новоушицького відділення (далі -
Віньковецька МДПІ Хмельницької
області; позивач) до Приватного
підприємства «Енергосистема»
(далі - ПП «Енергосистема»;
відповідач) задоволено повністю.
Стягнуто з ПП
«Енергосистема» в дохід Державного
бюджету України кошти в розмірі
4 194 400,32 грн.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано тим, що господарські
операції з придбання відповідачем у
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Золотий колос»
сільськогосподарської продукції
(молока) є безтоварними, а тому договір
купівлі-продажу № 1/02-11 від 01 лютого 2011
року, укладений між вказаними
юридичними особами, є нікчемним.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, підприємство
оскаржило її в апеляційному порядку.

Постановою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 18 жовтня 2011 року
апеляційну скаргу ПП «Енергосистема»
задоволено повністю. Постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 05 серпня 2011
року скасовано та прийнято нову
постанову, якою в задоволенні
адміністративного позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням у справі, позивач оскаржив
його в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з
посиланням на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права
ставиться питання про скасування
постанови Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 18 жовтня
2011 року та залишення без змін
постанови Хмельницького окружного
адміністративного суду від 05 серпня 2011
року.

Крім того, Віньковецькою МДПІ
Хмельницької області заявлено
клопотання про заміну позивача у
справі - Віньковецької МДПІ
Хмельницької області на Дунаєвецьку
об'єднану державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Хмельницькій області у зв'язку з
реорганізацією, яке згідно із статтею 55
Кодексу адміністративного судочинства
України підлягає задоволенню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
таких підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що контролюючим
органом проведено позапланову виїзну
перевірку ПП «Енергосистема» з питань
правомірності нарахування податку на
додану вартість за період з 01 січня 2011
року по 31 березня 2011 року, за
результатами якої складено акт №
0052/2340/32679989 від 07 червня 2011 року.

В указаному акті перевірки викладено
думку про вчинення між відповідачем та
ТОВ «Золотий колос» правочину
(договору № 1/02-11 від 01 лютого 2011 року) з
метою, яка не спрямована на реальне
настання наслідків, обумовлених ним.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції про повне задоволення позову
та відмовляючи в його задоволенні, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку
про те, що позивачем не доведено тієї
обставини, що спірне господарське
зобов'язання вчинено сторонами
договору № 1/02-11 від 01 лютого 2011 року з
метою заздалегідь суперечною
інтересам держави та суспільства, а не
з будь-якою іншою метою.

Крім того, Вінницький апеляційний
адміністративний суд врахував
відсутність у матеріалах справи
доказів донарахування відповідачу
грошових зобов'язань за господарськими
операціями, здійсненими з ТОВ «Золотий
колос», та доказів на підтвердження
того, що ПП «Енергосистема» чи його
контрагент були безпосередньо
залучені до зловживань у сфері
справляння податків.

Проте, вказані доводи колегія
суддів не може визнати обґрунтованими,
зважаючи на таке.

Відповідно до частини 1 статті 207
Господарського кодексу України (далі -
ГК України) господарське зобов'язання,
що не відповідає вимогам закону, або
вчинено з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Згідно з частиною 1 статті 208 ГК
України якщо господарське зобов'язання
визнано недійсним як таке, що вчинено з
метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, то за
наявності наміру в обох сторін - у разі
виконання зобов'язання обома сторонами
- в доход держави за рішенням суду
стягується все одержане ними за
зобов'язанням, а в разі виконання
зобов'язання однією стороною з другої
сторони стягується в доход держави все
одержане нею, а також усе належне з неї
першій стороні на відшкодування
одержаного. У разі наявності наміру
лише в однієї зі сторін усе одержане
нею повинно бути повернено другій
стороні, а одержане останньою або
належне їй на відшкодування виконаного
стягується за рішенням суду в доход
держави.

В даному випадку суд апеляційної
інстанції, зокрема, вирішуючи спір,
виходив з того, що у разі, якщо
господарське зобов'язання вчинено з
метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, воно є
недійсним у зв'язку з його нікчемністю
та в силу вимог частини 1 статті 203,
частини 2 статті 215 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) визнання
такого правочину недійсним у судовому
порядку не вимагається.

В зв'язку з цим, суд з'ясовував
наявність у сторін спірного
господарського зобов'язання мети,
завідомо суперечної інтересам держави
і суспільства, не врахувавши при цьому,
що за загальновизнаним принципом права
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі.
Зазначений принцип закріплено в
частині 1 статті 58 Конституції України,
за якою дію нормативно-правового акта в
часі треба розуміти так, що вона
починається з моменту набрання цим
актом чинності і припиняється з
втратою ним чинності, тобто до події,
факту застосовується той закон або
інший нормативно-правовий акт, під час
дії якого вони настали або мали місце.

Законом України від 02 грудня 2010 року №
2756-VI «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України у зв'язку з
прийняттям Податкового кодексу
України» (далі - Закон № 2756-VI), який
набрав чинності з 01 січня 2011 року,
редакцію статті 228 ЦК України змінено.

Змінами, внесеними до вказаної норми
Законом № 2756-VI, встановлено два окремі
види недійсності правочинів: ті, що
порушують публічний порядок і є
нікчемними, та ті, що вчинені з метою,
яка суперечить інтересам держави і
суспільства, і є оспорюваними
(недійсність яких прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інші
заінтересовані особи можуть
заперечувати їх дійсність в судовому
порядку на підставах, встановлених
законом (частина 3 статті 215 ЦК України)).

Таким чином, у новій редакції статті 228
ЦК передбачено, що правочин, який не
відповідає інтересам держави і
суспільства, може бути визнаний
недійсним судом.

Також, законодавець визначив наслідки
визнання такого правочину недійсним,
аналогічні за змістом тим, що наведені
в частині 1 статті 208 ГК України.

За змістом частин 4, 5 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд повинен: визначити характер
спірних правовідносин та зміст
правової вимоги, матеріальний закон,
який їх регулює, а також факти, що
підлягають встановленню і лежать в
основі вимог та заперечень; з'ясувати,
які є докази на підтвердження
зазначених фактів, і вжити заходів до
своєчасного їх подання.

Предметом доказування є обставини,
якими обґрунтовуються позовні вимоги
чи заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи та які
належить установити при ухваленні
судового рішення.

Враховуючи те, що на час укладення
та реалізації спірного договору (лютий
2011 року) діяла редакція статті 228
ЦК України із змінами, внесеними
Законом № 2756-VI, суду при
новому розгляді справи слід
встановити, чи звертався контролюючий
орган до суду з позовом про визнання
договору № 1/02-11 від 01
лютого 2011 року недійсним (у разі
подання відповідного позову з'ясувати
результат його розгляду), а також
надати належну правову оцінку, як того
вимагають правила статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, вироку Хмельницького
міськрайонного суду від 02 серпня 2013
року у справі №
2218/6269/2012, яким директора ПП
«Енергосистема» ОСОБА_3 визнано винною
у скоєнні злочинів, передбачених
частиною 2 статті 212, частиною 1 статті 366
Кримінального кодексу України.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Замінити в даній справі
позивача - Віньковецьку міжрайонну
державну податкову інспекцію
Хмельницької області в особі
Новоушицького відділення її
правонаступником - Дунаєвецькою
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області.

Касаційну скаргу Дунаєвецької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області
задовольнити частково.

Скасувати постанову Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 18 жовтня 2011 року.

Справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Острович С.Е.

Федоров М.О.