Справа № 822/3043/14
Суддя: Фелонюк Д.Л.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/3043/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2014 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний
адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіФелонюк Д.Л.
при секретаріГорячій Д.Л. за
участі:представника позивача - Діденко
Т.В. за довіреністю від 02.04.2014
представників відповідача - Царука Д.В.
за довіреністю №22032/9/22-25-10 від 30.10.2013
Супруновської В.М. за довіреністю
№270/9/22-25-10 від 11.01.2014розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду адміністративну справу за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Трансферо" до
державної податкової інспекції у
м.Хмельницькому Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

У судовому засіданні проголошено
вступну і резолютивну частини
постанови згідно ст.160 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Трансферо" (далі -
позивач, товариство, ТОВ "Трансферо")
звернулось в суд з позовом, з
врахуванням уточнення (заява про
уточнення позовних вимог від 29.09.2014
вх.№30403) до державної податкової
інспекції у м.Хмельницькому Головного
управління Міндоходів у Хмельницькій
області (далі - ДПІ у м.Хмельницькому,
відповідач) про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень форми "Р" від 28.02.2014
№/259, яким збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість із
вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг) на суму 1047008,00 грн., в тому числі
837606,00 грн. за основним платежем та 209402,00
грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами); №/258, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на прибуток
приватних підприємств на суму 774,00 грн.,
в тому числі 720,00 грн. за основним
платежем та 54,00 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами);
№/262, яким збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на доходи фізичних осіб, що
сплачується податковими агентами, із
доходів платника податку у вигляді з/п,
на суму 510,00 грн..

В обґрунтування позовних вимог вказує,
що зазначені податкові
повідомлення-рішення є протиправними
та підлягають скасуванню, оскільки
базуються на необґрунтованих
висновках документальної планової
виїзної перевірки, які зафіксовані у
акті перевірки від 12.02.2014
№441/22-25-22-05/37674063. З висновками
відповідача, що операції по
взаємовідносинах ТОВ "Трансферо" та ТОВ
"Меблева компанія України", ТОВ
"Техно-торг" фактично не здійснювались
в межах господарської діяльності
суб'єктів господарювання, а перевіркою
встановлено лише документування
операцій по регістрах бухгалтерського
обліку не погоджується, оскільки вони
не відповідають дійсним обставинам
справи, не ґрунтуються на вимогах
чинного законодавства, є надуманими та
необґрунтованими. Вважає, що має всі
первинні документи, оформлення яких
передбачене законодавством України,
необхідні для формування витрат і
податкового кредиту за вказаними вище
господарськими операціями та для
віднесення сум ПДВ до складу
податкового кредиту по податкових
накладних отриманих від ФОП ОСОБА_6, ТОВ
"Ілта", ТОВ "Укравтозапчастина", ТОВ
"Техно простір", ТОВ "Шинна компанія",
ТОВ "Лідер Сервіс", ТОВ "АД Шина", ТОВ
"Автокомпоненти", ТОВ "Технобуд Інвест",
ПП "Шипшина", ТОВ "Укршинторг", ТОВ
"Техноопторг-Трейд", ТОВ "Супермаркет
запчастин Автек", ТОВ "Омега
Автопоставка", ТОВ "Мішелін Україна",
ТОВ "ТІДІСІ Україна", ТОВ "Генова", які
містять всі обов'язкові реквізити
визначені ПК України. Вказує, що
відповідачем не надано жодного
доказового підтвердження завищення
позивачем податкового кредиту у
загальній сумі 6633 у зв'язку з
віднесенням до його складу суми ПДВ по
податковій накладній отриманій від МПП
"Асва"; податкові накладні отримані
позивачем від ТОВ "ТІДІСІ Україна" та
ТОВ "Торгшинсервіс" складені у
відповідності до правила першої події
і тому позивач правомірно відніс суми
ПДВ до складу податкового кредиту.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав та
підтвердив обставини на які
посилається у позовній заяві, просить
суд задоволити позовні вимоги в
повному обсязі.

Представники відповідача в судовому
засіданні та поданих письмових
запереченнях (вх.№29116 від 18.09.2014)
просять відмовити в задоволенні позову
повністю. Зазначають, що ДПІ у
м.Хмельницькому була проведена
документальна планова виїзна
перевірка ТОВ "Трасферо" з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 26.04.2011 по 31.12.2012, за наслідками
перевірки складено акт №441/22-25-22-05/37674063
від 12.02.2014. До акту перевірки ТОВ
"Трансферо" було надане заперечення
№18/02 від 18.02.2014, за результатами
розгляду якого частково враховано
наведені платником докази та 28.02.2014
прийнято податкові
повідомлення-рішення №, №
та №5. Вказують на те, що
перевіркою, з врахуванням розгляду
заперечення встановлено, що ТОВ
"Трансферо" в порушення: п.138.2, п.138.4 ст.138,
абз. "д", "ж" пп.138.10.2 п.138.10 ст.138, пп.139.1.9
п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України
(далі - ПК України), в результаті чого
занижено податок на прибуток в сумі 720
грн., в тому числі за ІІІ-IV квартали 2011
року в сумі 503 грн. та 2012 рік в сумі 217
грн.; п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1,
п.201.10 ст.201 ПК України, в результаті чого
занижено ПДВ в сумі 837606,00 грн., в т.ч.:
серпень-грудень 2011 року в сумі 16050,00 грн.
та січень-грудень 2012 року в сумі 821556,00
грн.; пп. "б", "ѓ" п.176.2 ст.176 ПК України та
пп.3.2, пп.3.6 п.3 Порядку заповнення та
подання податковими агентами
Податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, і сум утриманого з
них податку, затвердженого наказом ДПА
України від 24.12.2010 №1020 порушено порядок
заповнення Податкових розрахунків
форми 1-ДФ.

Перевіркою повноти визначення витрат,
що враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування податком на прибуток за
період з 26.04.2011 по 31.12.2012 встановлено їх
завищення в загальній сумі 3222,00 грн., в
т.ч. за ІІІ-IV квартали 2011 року в сумі 2188,00
грн. та 2012 рік в сумі 1034,00 грн.. На
порушення вимог п.138.1, п.138.2, п.138.8 ст.138,
п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України до складу
інших витрат включено адміністративні
витрати, спрямовані на обслуговування
та управління підприємством та
амортизацію нематеріальних активів
загальногосподарського використання,
а саме придбання меблів у ТОВ "Меблева
Компанія України" в сумі 2188,00 грн. та
комп'ютера, монітора і клавіатури у ТОВ
"Техно-торг" в сумі 1034 грн., які не
підтверджені документально.

Перевіркою повноти визначення
податкового кредиту встановлено його
завищення в загальній сумі 837606,00 грн. На
порушення вимог: - п.198.3 ст.198, п.201.1 ст.201
ПК України до складу податкового
кредиту віднесений ПДВ в загальній
сумі 1774,00 грн. по операціях з придбання
меблів у ТОВ "Меблева Компанія України"
ПДВ в сумі 438,00 грн., комп'ютера, монітора
та клавіатури у ТОВ "Техно-торг" ПДВ в
сумі 1336,00 грн., які не підтверджені
документально; - п.198.6 ст.198 ПК України до
складу податкового кредиту віднесений
ПДВ в сумі 6633,00 грн. по операції з
придбання ТМЦ у МПП "Асва", який не
підтверджений податковою накладною; -
п.198.2 ст.198 ПК України до складу
податкового кредиту віднесений ПДВ в
загальній сумі 8979,00 грн. по податкових
накладних, виписаних ТОВ "Тідісі
Україна" на суму ПДВ 6074,00 грн. та ТОВ
"Торгшинсервіс" на суму 2905,00 грн., в
порушення вимог п.187.1 ст.187 Кодексу; -
п.201.1, п.201.4, п.201.10 ст.201 ПК України до
складу податкового кредиту віднесений
ПДВ у сумі 820220,00 грн. згідно податкових
накладних в яких підпис особи, що
склала таку податкову накладну не
відповідає електронному цифровому
підпису посадової особи при реєстрації
їх в Єдиному реєстрі.

Заслухавши представника позивача,
представників відповідача, дослідивши
наявні в матеріалах справи докази в їх
взаємному зв'язку і сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги належать до
задоволення частково на підставі
наведеного нижче.

Суд встановив, що товариство з
обмеженою відповідальністю "Трансферо"
як суб'єкт підприємницької діяльності -
юридична особа зареєстроване
виконавчим комітетом Хмельницької
міської ради 26.04.2011, що підтверджується
копією виписки з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців. Взято на податковий
облік в органах державної податкової
служби 27.04.2011 за №10001.

Основним видом діяльності товариства
за КВЕД є оптова торгівля деталями та
приладдям для автотранспортних
засобів (45.31).

У період часу з 20.01.2014 по 06.02.2014
(відповідно до наказу ДПІ у
м.Хмельницькому №245 від 30.01.2014 термін
перевірки було продовжено на п'ять
робочих днів, а саме з 31.01.2014)
працівниками ДПІ у м.Хмельницькому на
підставі направлень №000835 від 17.01.2014,
№000834 від 17.01.2014, №000841 від 20.01.2014, виданих
ДПІ у м.Хмельницькому, згідно із ст.20,
ст.75, ст.77, ст.81, ст.82 ПК України від 02.12.2010
№2755-VІ, відповідно до плану-графіка
проведення документальних планових
виїзних перевірок суб'єктів
господарювання на І квартал 2014 року та
наказу ДПІ у м.Хмельницькому від 08.01.2014
№6 проведена документальна планова
виїзна перевірка товариства з
обмеженою відповідальністю ТОВ
"Трансферо" з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
26.04.2011 по 31.12.2012, валютного та іншого
законодавства за період з 26.04.2011 по
31.12.2012 відповідно до затвердженого
плану перевірки.

У періоді, який перевірявся, товариство
з обмеженою відповідальністю
"Трансферо" було платником: податку на
прибуток; податку на додану вартість (у
період за який проводилась перевірка,
відповідно до свідоцтва про реєстрацію
платника податку на додану вартість
від 21.07.2011 №100345546 виданого ДПІ у
м.Хмельницькому, індивідуальний
податковий - 53, був зареєстрований
платником ПДВ з 21.07.2011 по 20.05.2013.
Свідоцтво платника ПДВ від 1.07.2011 №100345546
анульовано 20.05.2013 на підставі заяви
платника від 14.05.2013, в зв'язку зі зміною
місцезнаходження підприємства.
Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію
платника податку на додану вартість
від 20.05.2013 №200125647 виданого ДПІ у
м.Хмельницькому, індивідуальний
податковий номер - 53, був
зареєстрований платником ПДВ з 20.05.2013
по день підписання акту перевірки);
податку з доходів фізичних осіб.

За результатами перевірки складено акт
№441/22-25-22-05/37674063 від 12.02.2014 "Про
результати документальної планової
виїзної перевірки ТОВ "Трансферо", ПН
37674063 з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
26.04.2011 по 31.12.2012 року, валютного та
іншого законодавства за період з 26.04.2011
по 31.12.2012 року" (далі - акт перевірки),
відповідно до висновків якого
перевіркою встановлено порушення ТОВ
"Трансферо":

1) п.138.2, п.138.4 ст.138, абзацу "д", "ж" п.п.138.10.2
п.138.10 ст.138, п.п. 139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України
від 02.12.2010 №2755-VІ із внесеними змінами
та доповненнями, в результаті чого
занижено податок на прибуток в сумі 720,00
грн., в тому числі: ІV квартал 2011 року в
сумі 503,00 грн., ІІ-ІV квартали 2011 року в
сумі 503,00 грн., 3 квартал 2012 року в сумі
48,00 грн., три квартали 2012 року в сумі 48,00
грн., 4 квартал 2012 року в сумі 169,00 грн., 2012
рік в сумі 217,00 грн.;

2) п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.10
ст.201 ПК України від 02.12.2010 №2755-VІ із
внесеними змінами та доповненнями; п.5
постанови Кабінету Міністрів України
"Про затвердження порядку ведення
Єдиного реєстру податкових накладних"
від 29.12.2010 №1246; п.16 наказу Міністерства
фінансів України від 01.11.2011 №1379,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 22.11.2011 за №1333/20071, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість в сумі 837939,00 грн., в т.ч.:
серпень 2011 року в сумі 4810,00 грн.,
вересень 2011 року в сумі 1264,00 грн., січень
2012 року в сумі 734,00 грн., лютий 2012 року в
сумі 19220,00 грн., березень 2012 року в сумі
18037,00 грн., квітень 2012 року в сумі 45966,00
грн., травень 2012 року в сумі 53549,00 грн.,
червень 2012 року в сумі 34963,00 грн., липень
2012 року в сумі 73174,00 грн., серпень 2012 року
в сумі 36475,00 грн., вересень 2012 року в сумі
81845,00 грн., жовтень 2012 року в сумі 138098,00
грн., листопад 2012 року в сумі 181033,00 грн.,
грудень 2012 року в сумі 148771,00 грн.;

3) п.119.2 ст.119 розділу ІІ, п.п. "б", "ѓ" п.176.2
ст.176 ПК України від 02.12.2010 №2755-VІ із
внесеними змінами та доповненнями та
п.п.3.2, п.п.3.6 п.3 Порядку заповнення та
подання податковими агентами
Податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, і сум утриманого з
них податку, затвердженого наказом ДПА
України від 24.12.2010 за №1020 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 13.01.2011 за №14/18784 -
порушення порядку заповнення
податкового розрахунку за формою 1-ДФ.

18.02.2014 ТОВ "Трансферо" не погоджуючись з
висновками викладеними перевіряючими
в акті перевірки подало заперечення до
акта про результати документальної
планової виїзної перевірки
№441/22-25-22-05/37674063 від 12.02.2014.

За результатами розгляду заперечення
відповідачем 25.02.2014 №3581/10/22-25-22-05 надано
відповідь на заперечення до акту
документальної планової виїзної
перевірки ТОВ "Трансферо" від 12.02.2014
року №441/22-25-22-05/37674063 з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 26.04.2011 по
31.12.2012 року, валютного та іншого
законодавства за період з 26.04.2011 по
31.12.2012 року, відповідно до якої, за
результатами розгляду заперечення не
підтверджено висновки перевірки
стосовно завищення податкового
кредиту ТОВ "Трансферо" по ТОВ
"Гарант-ЛВК" в сумі 333,33 грн., проте
підтверджено дані перевірки в частині
встановлених наступних порушень:

1) п.138.2, п.138.4 ст.138, абзацу "д", "ж" п.п.138.10.2
п.138.10 ст.138, п.п. 139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України
від 02.12.2010 №2755-VІ із внесеними змінами
та доповненнями, в результаті чого
занижено податок на прибуток в сумі 720,00
грн., в тому числі: ІV квартал 2011 року в
сумі 503,00 грн., ІІ-ІV квартали 2011 року в
сумі 503,00 грн., 3 квартал 2012 року в сумі
48,00 грн., три квартали 2012 року в сумі 48,00
грн., 4 квартал 2012 року в сумі 169,00 грн., 2012
рік в сумі 217,00 грн.;

2) п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.10
ст.201 ПК України від 02.12.2010 №2755-VІ із
внесеними змінами та доповненнями; п.5
постанови Кабінету Міністрів України
"Про затвердження порядку ведення
Єдиного реєстру податкових накладних"
від 29.12.2010 №1246; п.16 наказу Міністерства
фінансів України від 01.11.2011 №1379,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 22.11.2011 за №1333/20071, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість в сумі 837606,00 грн., в т.ч.:
серпень 2011 року в сумі 4810,00 грн.,
вересень 2011 року в сумі 1264,00 грн., січень
2012 року в сумі 401,00 грн., лютий 2012 року в
сумі 19220,00 грн., березень 2012 року в сумі
18037,00 грн., квітень 2012 року в сумі 45966,00
грн., травень 2012 року в сумі 53549,00 грн.,
червень 2012 року в сумі 34963,00 грн., липень
2012 року в сумі 73174,00 грн., серпень 2012 року
в сумі 36475,00 грн., вересень 2012 року в сумі
81845,00 грн., жовтень 2012 року в сумі 138098,00
грн., листопад 2012 року в сумі 181033,00 грн.,
грудень 2012 року в сумі 148771,00 грн.;

3) п.119.2 ст.119 розділу ІІ, п.п. "б", "ѓ" п.176.2
ст.176 ПК України від 02.12.2010 №2755-VІ із
внесеними змінами та доповненнями та
п.п.3.2, п.п.3.6 п.3 Порядку заповнення та
подання податковими агентами
Податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, і сум утриманого з
них податку, затвердженого наказом ДПА
України від 24.12.2010 за №1020 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 13.01.2011 за №14/18784 -
порушення порядку заповнення
податкового розрахунку за формою 1-ДФ.

На підставі висновків акту перевірки
від №441/22-25-22-05/37674063 від 12.02.2014 з
врахуванням висновків за наслідками
розгляду заперечення, відповідачем
прийнято податкові
повідомлення-рішення форми "Р" від
28.02.2014 №/259, яким збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість із
вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг) на суму 1047000,00 грн., в тому числі
837606,00 грн. за основним платежем та 209402,00
грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами); №/258, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на прибуток
приватних підприємств на суму 774,00 грн.,
в тому числі 720,00 грн. за основним
платежем та 54,00 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами);
№/262, яким збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на доходи фізичних осіб, що
сплачується податковими агентами, із
доходів платника податку у вигляді
заробітної плати, на суму 510,00 грн..

Не погоджуючись з прийнятими
податковими повідомленнями-рішення,
позивач оскаржив їх в
адміністративному порядку до
Головного управління Міндоходів у
Хмельницькій області (скарга №06/03/1 від
06.03.2014) та до Міністерства доходів і
зборів України (скарга №06/05/1 від 06.05.2014).
За результатами розгляду первинної
скарги Головним управлінням
Міністерства доходів і зборів у
Хмельницькій області винесене рішення
по результати розгляду первинної
скарги (№5768/10/22-01-10-03-14 від 29.04.2014),
відповідно до якого податкові
повідомлення-рішення ДПІ у
м.Хмельницькому від 28.02.2014 №,
№, № залишено без змін, а
скаргу ТОВ "Трансферо" без задоволення.
Рішенням Міністерства доходів і зборів
України про результати розгляду скарги
(вх.№11757/6/99-99-10-01-15 від 02.07.2014) залишено
без змін податкові
повідомлення-рішення ДПІ у
м.Хмельницькому ГУ Міндоходів у
Хмельницькій області від 28.02.2014
№/259, №/258, №/262 та
рішення, прийняте за розглядом
первинної скарги, а скаргу - без
задоволення.

Не погоджуючись з податковими
повідомленнями-рішеннями форми "Р" від
28.02.2014 №/259, №/258 та №/262
ТОВ "Трансферо" оскаржило їх в судовому
порядку.

Підставою для визначення податкового
зобов'язання по податку на доходи
фізичних осіб, що сплачуються
податковим агентом, із доходів
платника податку у вигляді з/п є
викладені в акті перевірки
№441/22-25-22-05/37674063 від 12.02.2014 висновки
відповідача про порушення позивачем
п.119.2 ст.119 розділу ІІ, п.п. "б", "ѓ" п.176.2
ст.176 ПК України від 02.12.2010 №2755-VІ із
внесеними змінами та доповненнями та
п.п.3.2, п.п.3.6 п.3 Порядку заповнення та
подання податковими агентами
Податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, і сум утриманого з
них податку, затвердженого наказом ДПА
України від 24.12.2010 за №1020 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 13.01.2011 за №14/18784, а саме
у 4-му кв. 2011р. невірно вказано ознаку
доходу, виплаченого за оренду
автомобіля фізичної особи ОСОБА_7 ("157"
ознака доходу замість "102") та у 1-му
кв.2012р. ТОВ "Трансферо" не відображено
суму нарахованого доходу приватному
нотаріусу ОСОБА_8.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, досліджуючи
правомірність зазначених вище
висновків відповідача, суд враховує
наступне.

Відповідно до п.46.1 ст.46 ПК України,
податкова декларація, розрахунок (далі
- податкова декларація) - документ, що
подається платником податків (у тому
числі відокремленим підрозділом у
випадках, визначених цим Кодексом)
контролюючому органу у строки,
встановлені законом, на підставі якого
здійснюється нарахування та/або сплата
податкового зобов'язання, чи документ,
що свідчить про суми доходу,
нарахованого (виплаченого) на користь
платників податків - фізичних осіб,
суми утриманого та/або сплаченого
податку.

Згідно з п.49.1 ст.49 ПК України, податкова
декларація подається за звітний період
в установлені цим Кодексом строки
контролюючому органу, в якому
перебуває на обліку платник податків.

Пунктом 49.11 ст.49 ПК України встановлено,
що у разі подання платником податків до
контролюючого органу податкової
декларації, заповненої з порушенням
вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього
Кодексу, такий контролюючий орган
зобов'язаний надати такому платнику
податків письмове повідомлення про
відмову у прийнятті його податкової
декларації із зазначенням причин такої
відмови.

Відповідно до пп.49.18.2 п.49.18 ст.49 ПК
України, податкові декларації, крім
випадків, передбачених цим Кодексом,
подаються за базовий звітний
(податковий) період, що дорівнює
календарному кварталу або
календарному півріччю (у тому числі в
разі сплати квартальних або піврічних
авансових внесків) - протягом 40
календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
(податкового) кварталу (півріччя).

Пунктом 51.1 ст.51 ПК України встановлено,
що податковий агент зобов'язаний
подавати у строки, встановлені цим
Кодексом для податкового кварталу,
податковий розрахунок сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податків, а також сум
нарахованого та утриманого з них
податку контролюючому органу за місцем
свого обліку.

Згідно п.48.1 ст.48 ПК України, податкова
декларація складається за формою,
затвердженою в порядку, визначеному
положеннями пункту 46.5 статті 46 цього
Кодексу та чинному на час її подання.
Форма податкової декларації повинна
містити необхідні обов'язкові
реквізити і відповідати нормам та
змісту відповідних податку та збору.

Пунктом 48.3 ст.48 ПК України встановлено,
що податкова декларація повинна
містити такі обов'язкові реквізити: тип
документа (звітний, уточнюючий, звітний
новий); звітний (податковий) період, за
який подається податкова декларація;
звітний (податковий) період, що
уточнюється (для уточнюючого
розрахунку); повне найменування
(прізвище, ім'я, по батькові) платника
податків згідно з реєстраційними
документами; код платника податків
згідно з Єдиним державним реєстром
підприємств та організацій України або
податковий номер; реєстраційний номер
облікової картки платника податків або
серію та номер паспорта (для фізичних
осіб, які через свої релігійні
переконання відмовляються від
прийняття реєстраційного номера
облікової картки платника податків та
повідомили про це відповідний
контролюючий орган і мають відмітку у
паспорті); місцезнаходження (місце
проживання) платника податків;
найменування контролюючого органу, до
якого подається звітність; дата
подання звіту (або дата заповнення -
залежно від форми); ініціали, прізвища
та реєстраційні номери облікових
карток або інші відомості, визначені в
абзаці сьомому цього пункту, посадових
осіб платника податків; підписи
платника податку - фізичної особи
та/або посадових осіб платника податку,
визначених цим Кодексом, засвідчені
печаткою платника податку (за
наявності).

Суд зазначає, що в акті перевірки
№441/22-25-22-05/37674063 від 12.02.2014 відсутні
будь-які записи, що податкова звітність
подана позивачем у невстановленій
формі, з відсутністю обов'язкових
реквізитів, в той же час зафіксована
своєчасність її подання.

Відповідно до п.176.1 ст.176 ПК України,
платники податку зобов'язані:

а) вести облік доходів і витрат в
обсягах, необхідних для визначення
суми загального річного
оподатковуваного доходу, у разі якщо
такий платник податку зобов'язаний
відповідно до цього розділу подавати
декларацію або має право на таке
подання з метою повернення надміру
сплачених податків, у тому числі при
застосуванні права на податкову
знижку. Форми такого обліку та порядок
його ведення визначаються центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику;

б) отримувати та зберігати протягом
строку давності, встановленого цим
Кодексом, документи первинного обліку,
в тому числі на підставі яких
визначаються витрати при розрахунку
інвестиційного прибутку та формується
податкова знижка платника податку;

в) подавати податкову декларацію за
встановленою формою у визначені строки
у випадках, коли згідно з нормами цього
розділу таке подання є обов'язковим.

Згідно з п.109.1 ст.109 ПК України,
податковими правопорушеннями є
протиправні діяння (дія чи
бездіяльність) платників податків,
податкових агентів, та/або їх посадових
осіб, а також посадових осіб
контролюючих органів, що призвели до
невиконання або неналежного виконання
вимог, установлених цим Кодексом та
іншим законодавством, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи.

Пунктом 119.2 ст.119 ПК України в редакції
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин встановлено, що
неподання, подання з порушенням
встановлених строків, подання не у
повному обсязі, з недостовірними
відомостями або з помилками податкової
звітності про суми доходів,
нарахованих (сплачених) на користь
платника податків, суми утриманого з
них податку - тягнуть за собою
накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

Представник позивача в судовому
засіданні зазначив, що на виконання
вказаних норм позивачем було у повному
обсязі та у встановлений законом строк
сплачено суму податку, визначену у
податковому розрахунку за 4 квартал 2011
року, що не заперечується
представниками відповідача. Суд
встановив, що позивач подав до
контролюючого органу податковий
розрахунок сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, і сум утриманого з них податку
ТОВ "Трансферо" за 1 квартал 2012 року, де
вірно зазначив ознаку доходу.

Суд не вбачає, що помилка у написанні
коду та не відображення доходу є
податковим правопорушенням в
розумінні ст.109 ПК України, що призвела
до невиконання або неналежного
виконання вимог, установлених цим
Кодексом та іншим законодавством, вони
не вплинули на достовірність
відомостей щодо нарахування та сплати
сум доходів, які повинен сплачувати
платник податків, а тому застосування
контролюючим органом штрафних
(фінансових) санкцій спірним
податковим повідомлення форми "Р" від
28.02.2014 №/262 за вказане порушення є
необґрунтованим.

Крім того, суд зазначає, що з 01.01.2014
законодавцем було викладено п.119.2 ст.119
ПК України в наступній редакції:
неподання, подання з порушенням
встановлених строків, подання не у
повному обсязі, з недостовірними
відомостями або з помилками податкової
звітності про суми доходів,
нарахованих (сплачених) на користь
платника податків, суми утриманого з
них податку, якщо такі недостовірні
відомості або помилки призвели до
зменшення та/або збільшення податкових
зобов'язань платника податку та/або до
зміни платника податку - тягнуть за
собою накладення штрафу у розмірі 510
гривень. Суд вважає, що внесені
доповнення в п.119.2 ст.119 ПК України більш
точно характеризують сферу
застосування цієї норми, а тому таке
уточнення, зроблене законодавцем,
повністю підтверджує позицію позивача
у даній справі.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що податкове
повідомлення-рішення форми "Р" від
28.02.2014 №/262, яким збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на доходи фізичних осіб, що
сплачується податковими агентами, із
доходів платника податку у вигляді з/п,
на суму 510,00 грн. є протиправним та
належить до скасування.

Підставою для визначення податкового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств є викладені в
акті перевірки №441/22-25-22-05/37674063 від
12.02.2014 висновки відповідача про
порушення позивачем п.138.2, п.138.4 ст.138,
абз. "д" п.п.138.10.2 п.138.10 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1
ст.139 ПК України від 02.12.2010 №2755-VІ із
внесеними змінами та доповненнями
внаслідок завищення позивачем валових
витрат, що враховуються при визначенні
об'єкта оподаткування за період з 26.04.2011
по 31.12.2011 в сумі 2188,00 грн., в тому числі: IV
квартал 2011 року в сумі 2188,00 грн., ІІ- IV
квартал 2011 року в сумі 2188,00 грн. за
рахунок безпідставного віднесення до
складу адміністративних витрат, що не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та не пов'язаних з веденням
господарської діяльності підприємства
по взаємовідносинах з ТОВ "Меблева
Компанія України"; порушення п.138.2, п.138.4
ст.138, абз. "д", "ж" п.п.138.10.2 п.138.10 ст.138,
п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України від 02.12.2010
№2755-VІ із внесеними змінами та
доповненнями внаслідок завищення
позивачем витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування за
період з 01.01.2012 по 31.12.2012 в сумі 1034,00 грн.,
в тому числі за: 3 квартал 2012 року в сумі
227,00 грн., три квартали 2012 року в сумі 227,00
грн., 4 квартал 2012 року в сумі 807,00 грн., 2012
рік в сумі 1034,00 грн. за рахунок
безпідставного віднесення до складу
адміністративних витрат, що не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення та зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та не пов'язана з веденням
господарської діяльності підприємства
по взаємовідносинах з ТОВ "Техно-торг".

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, досліджуючи
правомірність зазначених вище
висновків відповідача, суд встановив
та враховує наступне.

Щодо твердження відповідача про
порушення позивачем п.138.2, п.138.4 ст.138,
абз. "д" п.п.138.10.2 п.138.10 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1
ст.139 ПК України від 02.12.2010 №2755-VІ із
внесеними змінами та доповненнями
внаслідок завищення позивачем валових
витрат, що враховуються при визначенні
об'єкта оподаткування за період з 26.04.2011
по 31.12.2011 в сумі 2188,00 грн., в тому числі: IV
квартал 2011 року в сумі 2188,00 грн., ІІ- IV
квартал 2011 року в сумі 2188,00 грн. за
рахунок безпідставного віднесення до
складу адміністративних витрат, що не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та не пов'язаних з веденням
господарської діяльності підприємства
по взаємовідносинах з ТОВ "Меблева
Компанія України" суд зазначає
наступне.

Відповідно до п.138.1. ст.138 ПК України,
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6-138.9, 138.11 цієї статті:
інших витрат, визначених згідно з
пунктами 138.5, 138.10-138.12 цієї статті,
пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього
Кодексу; крім витрат, визначених у
пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139
цього Кодексу.

Згідно з п.138.2. ст.138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 14.1.27 ст.14 ПК України
передбачено, що витрати - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.99 №996-XIV
(далі - Закон №996-XIV) визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст.9 Закону №996-XIV,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 вказаної статті закріплено
перелік вимог до первинних документів.
Так, первинні та зведені облікові
документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п.2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року №88 (далі - Положення №88),
первинні документи - це документи,
створені у письмовій або електронній
формі, що фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення. Господарські операції - це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів.

Первинні і зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити, визначені п.2.4
Положення №88, а саме: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції. Аналогічну
позицію викладено в ухвалі Вищого
адміністративного суду України по
справі №К/9991/47202/11 від 28.03.2013р..

Згідно із пунктами 2.15, 2.16 вказаного
Положення, забороняється приймати до
виконання первинні документи на
операції, що суперечать законодавчим
та нормативним актам.

Зі змісту зазначених приписів чинного
законодавства вбачається, що для
підтвердження правомірності включення
витрат на виконання робіт (надання
послуг) до складу валових витрат та
податкового кредиту підприємством має
бути складено первинний
бухгалтерський документ, який повинен
містити необхідні відомості, у тому
числі про зміст господарської операції
та її обсяги.

Отже, суд погоджується з твердженням
податкового органу, що будь-які
документи (у тому числі договори,
накладні, рахунки тощо) мають силу
первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі ст.1 Закону №996-XIV
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Про відсутність факту здійснення
господарської операції можуть
свідчити, зокрема, такі обставини:

- всупереч даним податкового обліку
будь-кого з учасників операції
відсутні зміни активів, зобов'язань чи
власного капіталу принаймні в одного з
таких учасників (наприклад, збільшення
статутного капіталу особи за рахунок
активів, що не мають ринкової вартості,
зокрема фіктивних цінних паперів,
тобто цінних паперів, обіг яких на
момент вчинення операції був
припинений після оприлюднення даних
щодо скасування свідоцтва про
реєстрацію їх випуску);

- отримання майнової вигоди чи права на
таку вигоду будь-кого з учасників
операції виключно шляхом зменшення
бази оподаткування з певного податку
та/або отримання коштів із Державного
бюджету за одночасної відсутності
об'єктивної можливості отримати
майнову вигоду від цієї операції в
інший спосіб (наприклад, експорт товару
на підставну особу, яка не має
відповідної реєстрації чи не веде
будь-якої господарської діяльності,
виключно з метою отримання документів,
що підтверджують право на бюджетне
відшкодування з податку на додану
вартість;

- "тимчасова" поставка товару (тобто з
подальшим поверненням того самого
товару без обґрунтованої економічної
причини в наступних податкових
періодах постачальнику від покупця
безпосередньо або через ланцюг
посередників) тим платником податку, в
якого за результатами певного
податкового періоду наявне від'ємне
значення податкових зобов'язань із
податку на додану вартість тому
учаснику, який має зобов'язання до
сплати в бюджет тощо);

- результати, відображені у даних
податкового обліку будь-кого з
учасників господарської операції,
фактично не настали внаслідок
відсутності відповідних дій будь-кого
з учасників такої операції (наприклад,
відображення отримання послуг без їх
фактичного надання або в разі їх
надання іншою особою, ніж та, що вказана
у даних податкового обліку чи
первинних документах; імітація купівлі
товару в особи, яка ніколи його не
продавала тощо).

Така правова позиція викладена,
зокрема, в Листі Вищого
адміністративного суду України від
02.06.2011 №742/11/13-11.

Суд, під час розгляду справи, повинен
ретельно перевіряти всі доводи сторін,
документи та інші дані, що спростовують
реальність господарської операції, яка
відображена в податковому обліку, які
повинні оцінюватися з урахуванням
специфікації кожної господарської
операції - умов перевезення, зберігання
товарів, змісту послуг, що надаються
тощо. Аналогічна правова позиція
викладена в листі Вищого
адміністративного суду України від
01.11.2011 року вих. №1936/11/13-11.

Відповідно до п.138.4 ст.138 ПК України,
витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, крім нерозподільних
постійних загальновиробничих витрат,
які включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

При цьому інші витрати визнаються
витратами того звітного періоду, в
якому вони були здійснені, згідно з
правилами ведення бухгалтерського
обліку (п.138.5 ст.138 ПК України).

Згідно пп.138.10.2 п.138.10 ст.138 ПК України, до
складу інших витрат включаються
адміністративні витрати, спрямовані на
обслуговування та управління
підприємством, зокрема, витрати на
утримання основних засобів, інших
необоротних матеріальних активів
загальногосподарського використання
(оперативна оренда (у тому числі оренда
легкових автомобілів), придбання
пально-мастильних матеріалів, стоянка,
паркування легкових автомобілів,
страхування майна, амортизація, ремонт,
опалення, освітлення, водопостачання,
водовідведення, охорона).

Установлення додаткових обмежень щодо
складу витрат платника податку, крім
тих, що зазначені в цьому розділі, не
дозволяється (п.140.5 ст.140 ПК України).

Згідно з п.п.139.1.9. п.139.1. ст.139 ПК України
не включаються до складу витрат:
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Суд встановив, що факт здійснення
господарської операції між позивачем
та ТОВ "Меблева Компанія України" щодо
придбання товару (комплекту дверей,
стіл кутовий, шафа офісна, шафа кутова,
стільців) підверджується: видатковими
накладними від 24.10.2011 №М110000514 на
загальну суму 1920,00 грн. (в т.ч. 320,00 грн.
ПДВ) та від 16.11.2011 №М110000571 на загальну
суму 705,00 грн. (в т.ч. 117,50 грн. ПДВ);
податковими накладними від 21.10.2011 №45/049
на загальну суму 1920,00 грн. (в т.ч. 320,00 грн.
ПДВ), від 09.11.2011 №19/049 на загальну суму
705,00 грн. (в т.ч. 117,50 грн. ПДВ);
банківськими виписками ПАТ "ВТБ Банк"
за 21.10.2011, за 09.11.2011, за 31.10.2012, за 12.11.2012;
листом щодо повернення помилково
перерахованих грошових коштів від
01.11.2012; книгою реєстрації доручень
(доручення №39 від 26.10.2011, доручення №49
від 16.11.2011); розрахунковими квитанціями
АСГП №215126 від 24.10.2011 та вантажного
таксі від 16.11.2011; оборотно-сальдовою
відомістю по рахунку 631 за жовтень,
листопад 2011 року про взаєморозрахунки
з ТОВ "Меблева Компанія України";
оборотно-сальдовою відомістю по
рахунку 112 "Малоцінні необоротні
матеріальні активи" за жовтень,
листопад 2011 року; оборотно-сальдовою
відомістю по рахунку 13 "Знос
(амортизація) необоротних активів" за
жовтень, листопад 2011 року; деклараціями
з податку на додану вартість за
жовтень, листопад 2011 року; реєстрами
виданих та отриманих податкових
накладних за жовтень, листопад 2011 року.

Факт транспортування зазначеного
товару від ТОВ "Меблева Компанія
України" до позивача здійснювалось
вантажним таксі та підтверджується
розрахунковими квитанціями АСГП №215126
від 24.10.2011 та від 16.11.2011. Витрати на
перевезення вантажу до складу витрат у
відповідному звітному періоді
позивачем не включались, що не
заперечується представниками
відповідача.

Розрахунки позивачем проведено в
безготівковій формі, що
підтверджується банківською випискою
та не заперечується відповідачем.

Суд відхиляє, як необґрунтовані, доводи
відповідача що операції із придбання
товару (комплекту дверей, стіл кутовий,
шафа офісна, шафа кутова, стільців) у
ТОВ "Меблева Компанія України" фактично
не здійснювались в межах господарської
діяльності суб'єктів господарювання
так як відсутні документи, які б
засвідчували факт транспортування та
могли б засвідчити фактичне отримання
товару та правомірність віднесення
даних операцій до складу витрат
підприємства, враховуючи наступне.

Так, згідно Закону України "Про
автомобільний транспорт" від 05.04.2001
№2344-III, з наступними змінами та
доповненнями, перевезення вантажів
здійснюється на підставі
цивільно-правових договорів, без
застереження щодо обов'язкового
застосування ТТН, які за своєю суттю
можуть бути тільки однією з
рекомендованих форм договору
перевезення.

Як випливає з преамбули наказу
Міністерства транспорту України від
14.10.97р. №363, яким затверджені Правила
перевезення вантажів автомобільним
транспортом в Україні, вони розроблені
у виконання цілого ряду державних
документів, направлених на
забезпечення збереження вантажів,
захисту їх від розкрадання, безпеки
пасажирів на транспорті, боротьби із
злочинністю.

Дотримання Правил №363, зокрема, вимоги
про наявність ТТН під час перевезення
вантажів є обов'язковим для
перевізників. За їх порушення останні
можуть притягати до відповідальності
органами Глававтотрансінспекції, що
здійснюють контроль за дотриманням
вимог законодавства про автомобільний
транспорт в процесі виконання
перевезень вантажів. Отже, ТТН є
документами, що регламентують тільки
взаємини перевізника і замовника як
учасників транспортного процесу.

Також, суд зважає на те, що
товарно-транспортна накладна є
підставою для списання
товарно-матеріальних цінностей у
вантажовідправника і оприбуткування
їх у вантажоодержувача при перевезенні
вантажів у межах України та не є єдиним
та безумовним документом, що
підтверджує факт придбання або продажу
товарно-матеріальних цінностей. Окрім
того, суд вважає за необхідне
зазначити, що ТТН не відносяться до
обов'язкових документів податкової
звітності, передбаченої ПК України.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що
ТТН не може бути первинним документом,
який підтверджує здійснення
господарської операції з поставки
товарів, та відповідно набуття права
власності на нього, оскільки не
відображає відомості про господарську
операцію з поставки товару, а
відображає відомості про господарську
операцію перевезення. Аналогічна
правова позиція міститься в постанові
Вищого адміністративного суду України
№К/800/41631/13 від 27.02.2014.

Отже, безпідставним є твердження
відповідача про те, що внаслідок
відсутності ТТН господарські операції
з поставки меблів між ТОВ "Меблева
Компанія України" та ТОВ "Трансферо" не
мали місце (не здійснювалися).

Крім того, суд зважає на наявність в
матеріалах справи розрахункових
квитанцій АСГП №215126 від 24.10.2011 та
вантажного таксі від 16.11.2011, що
засвідчують транспортування придбаних
ТМЦ, а, відтак, підтверджують
господарські взаємовідносини ТОВ
"Трансферо" та ТОВ "Меблева Компанія
України".

Суд відхиляє, як необґрунтовані, доводи
відповідача, що операції із придбання
товару (комплекту дверей, стіл кутовий,
шафа офісна, шафа кутова, стільців) у
ТОВ "Меблева Компанія України" фактично
не здійснювались в межах господарської
діяльності суб'єктів господарювання
так як у видаткових накладних №М110000514
від 24.10.2011 та від 16.11.2011 №11000571 неможливо
ідентифікувати особу яка брала участь
у проведенні операції зі сторони ТОВ
"Меблева Компанія України", оскільки не
відповідає фактичним обставинам
справи, зокрема в судовому засіданні
досліджено видаткові накладні (копії
яких наявні в матеріалах справи) та
встановлено, що товар отримала
уповноважена позивачем особа - Нирко
О.Є., що підтверджуються витягом з книги
реєстрації доручень (доручення №39 від
26.10.2011 та №49 від 16.11.2011), копія якого
знаходиться в матеріалах справи та
посилання на які міститься в
зазначених видаткових накладних.

Суд відхиляє, як необґрунтовані, доводи
відповідача, що операції із придбання
товару (комплект дверей, стіл кутовий,
шафа офісна, шафа кутова, стільців) у
ТОВ "Меблева Компанія України" фактично
не здійснювались в межах господарської
діяльності суб'єктів господарювання,
так як згідно баз даних Міндоходів
України та результатів
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів та
додатків №5 до податкових декларацій з
ПДВ за жовтень та листопад 2011 року
встановлено, що ТОВ "Меблева Компанія
України" податкові зобов'язання в сумі
320,00 грн. та 117,50 грн. по поставці
продукції покупцю ТОВ "Трансферо" не
задекларовані враховуючи наступне.

В розумінні ст.16 ПК України, навіть за
умови допущення попередніми
постачальниками у ланцюгу постачання
товару/надання послуг певних порушень
податкового законодавства, дані
обставини тягнуть негативні наслідки
саме для таких постачальників та не
впливають на право позивача
(добросовісного платника податку) на
віднесення відповідних сум до складу
податкового кредиту та витрат.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд
застосовує принципи верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Вищевказана позиція узгоджується із
практикою Європейського суду з прав
людини. Так, основним висновком у
рішенні від 22.01.2009 у справі "БУЛВЕС АД
проти Болгарії" №3991/03 Європейський суд
з прав людини зазначив, що у разі якщо
національні органи за відсутності
будь-яких вказівок на безпосередню
участь фізичної або юридичної особи у
зловживанні, пов'язаним зі сплатою
податку на додану вартість, який
нараховується у ланцюгу поставок, або
будь-яких вказівок на обізнаність про
таке порушення, все ж таки застосовують
негативні наслідки до отримувача
оподатковуваної податком на додану
вартість поставки, який повністю
виконав свої зобов'язання, за дії або
бездіяльність постачальника, який
перебував поза межами контролю
отримувача і у відношенні якого у нього
не було засобів перевірки та
забезпечення його виконання, то такі
владні органи порушують справедливий
баланс, який має підтримуватися між
вимогами суспільних інтересів та
вимогами захисту права власності.

Суд враховує, що придбані у ТОВ "Меблева
Компанія України" товари (комплект
дверей, стіл кутовий, шафа офісна, шафа
кутова, стільців) введені ТОВ
"Трансферо" в експлуатацію,
використовуються у господарській
діяльності позивача та обліковуються
за оборотно-сальдовою відомістю 112
"Малоцінні необоротні матеріальні
активи". Всупереч ч.2 ст.71 КАС України
відповідачем в судовому засіданні не
спростований факт використання
позивачем товарів, придбаних від ТОВ
"Меблева Компанія України", у власній
господарській діяльності.

Досліджені судом докази свідчать про
те, що господарські операції з
придбання в ТОВ "Меблева Компанія
України" товарів (комплект дверей, стіл
кутовий, шафа офісна, шафа кутова,
стільців) спричинили зміни в структурі
активів позивача та його зобов'язань.
Зазначений товар оплачений та
використаний позивачем у власній
господарській діяльності.

Відповідачем не наведено та не подано
будь-яких доказів, які б могли свідчити
про недобросовісність позивача як
платника податків або про наявність
обставин, що виключають
обґрунтованість формування
витрат-як-от безтоварний та/або
фіктивний характер здійснених
операцій, завідоме придбання товарів у
осіб, діяльність яких має ознаки
фіктивного підприємництва,
спрямування операцій на одержання
прибутку виключно за рахунок
податкової вигоди тощо.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Натомість, досліджені судом докази
свідчать про те, що сторони: позивач та
його контрагент ТОВ "Меблева Компанія
України" вчинили всі дії, необхідні для
забезпечення реального виконання
договірних відносин і виконали їх.
Зазначене підтверджується первинними
документами, оформленими сторонами з
дотриманням вимог ст.9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", які свідчать про
отримання позивачем товару від ТОВ
"Меблева Компанія України".

Результати цієї операції відображені
позивачем в бухгалтерському та
податковому обліку.

Суд встановив, що наявні у позивача
документи (накладні, видаткові
накладні, розрахункові квитанції та
інші) якими оформлені придбання
товарів від ТОВ "Меблева Компанія
України" відповідають вимогам до
первинних документів і є достатньою
підставою віднесення вартості товару
до витрат.

Отримавши від постачальника товару
(ТОВ "Меблева Компанія України")
податкові накладні (№45/049 від 21.10.2011,
№19/049 від 09.11.2011), які засвідчують факт
придбання товару, та оплативши його
вартість, позивач відніс до витрат
витрати на придбання зазначеного
товару в сумі 2188,00 грн., а податок на
додану вартість, сплачений в його ціні
в сумі 438,00 грн. - до податкового кредиту
звітного періоду (жовтень-листопад 2011
року).

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що позивачем
правомірно віднесено до складу валових
витрат витрати по придбанню у ТОВ
"Меблева Компанія України" товару та
включення до податкового кредиту суми
ПДВ сплачені в його ціні.

Щодо твердження відповідача про
порушення позивачем п.138.2, п.138.4 ст.138,
абз. "д", "ж" п.п.138.10.2 п.138.10 ст.138, п.п. 139.1.9
п.139.1 ст.139 ПК України від 02.12.2010 №2755-VІ із
внесеними змінами та доповненнями
внаслідок завищення витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування за період з 01.01.2012 по
31.12.2012 в сумі 1034,00 грн., в тому числі за: 3
квартал 2012 року в сумі 227,00 грн., три
квартали 2012 року в сумі 227,00 грн., 4
квартал 2012 року в сумі 807,00 грн., 2012 рік в
сумі 1034,00 грн. за рахунок
безпідставного віднесення до складу
адміністративних витрат, що не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення та зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та не пов'язана з веденням
господарської діяльності підприємства
по взаємовідносинах з ТОВ "Техно-торг"
суд зазначає наступне.

27.09.2012 між ТОВ "Трансферо" (покупець) та
ТОВ "Техно-торг" (постачальник) укладено
договір №27731, відповідно до якого:
постачальник зобов'язується на умовах
цього договору передати (поставити)
покупцеві комплектно товар, зазначений
у накладних, і погоджений у
специфікаціях, які є додатками до
договору та невід'ємними частинами
договору, а покупець зобов'язується
прийняти і оплатити вказаний товар (п.1.1
договору); найменування, кількість,
ціна товару, наводяться у накладних і
погоджуються у специфікаціях на товар;
Накладні надаються постачальником
покупцю під час приймання-передачі
товару, і підписується покупцем, як це
зазначено у п.2.3 договору; підписані
постачальником і покупцем, зазначені
накладні є невід'ємними частинами
цього договору (п.1.2 договору);
постачальник зобов'язаний поставити
товар покупцю не пізніше ніж через 3
робочих дня з моменту здійснення
покупцем 100% передоплати в порядку,
зазначеному в п.3.2 договору, якщо інші
строки сторони не погодять у
специфікаціях (п.2.1 договору); ціна
договору включає ціну товару, в розмірі
погодженому сторонами у специфікаціях,
з урахуванням додатків (п.3.1 договору);
договір набуває чинності з моменту
його підписання сторонами та діє до "31"
грудня 2012 р., але припиняє свою дію не
раніше повного виконання сторонами
зобов'язань, що ним передбачені (п.8.1
договору).

Згідно специфікації №01 від 27.09.2012, яка є
додатком до договору №27731 від 27.09.2012,
сторони (ТОВ "Трансферо" (покупець) та
ТОВ "Техно-торг" (постачальник) погодили
поставку товару, а саме: клавіатура А4
Tech X7-G800MU-R Multimedia gaming Black PS/2, миші для
ноутбуків/А4 Tech Q3-310-5 USB Black-Purple, монітору
18.5 Asus VS197D, комп'ютера /Everest Game 9035 (G9035/01).
Загальна сума зазначеного товару
складає 8015,86 грн., в т.ч. ПДВ в сумі 1335,98
грн..

Згідно ч.1 ст.316 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України), правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.712 ЦК України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

На виконання умов договору №27731 від
27.09.2012 позивачем було придбано у ТОВ
"Техно-торг" ТМЦ (комп'ютер, монітор,
клавіатура, мишка) що підтверджується
видатковою накладною №27731 від 27.09.2012 на
загальну суму 8015,86 грн. (в т.ч. ПДВ в сумі
1335,98 грн.); податковою накладною №1558 від
27.09.2012 на загальну суму 8015,86 грн. (в т.ч.
ПДВ в сумі 1335,98 грн.); банківською
випискою ПАТ "ВТБ Банк" за 27.09.2012 на
загальну суму 8015,86 грн. (в т.ч. ПДВ в сумі
1335,98 грн.); оборотно-сальдовою відомістю
по рахунку 631 за вересень 2012 року про
взаєморозрахунки з ТОВ "Техно-торг";
наказом №27/09/12 від 27.09.2012; актом
введення в експлуатацію №7 від 27.09.2012;
інвентаризаційним описом станом на
31.12.2012; оборотно-сальдовою відомістю по
рахунку 10 "Основні засоби" за вересень
2012 року; оборотно-сальдовою відомістю
по рахунку 13 "Знос (амортизація)
необоротних активів" за 2012 рік.

Транспортування зазначеного товару
здійснювалось ПП «Нічний експрес» з
м.Київ дом.Хмельницький, що
підтверджується вантажною декларацією
"Нічний експрес" товарно-транспортна
накладна №4563513 від 28.09.2012. Витрати на
перевезення вантажу до складу витрат у
відповідному звітному періоді
позивачем не включались, що не
заперечується представниками
відповідача.

Суд відхиляє, як необґрунтовані, доводи
відповідача, що операції із придбання
ТМЦ (комп'ютер, монітор, клавіатура,
мишка) у ТОВ "Техно-торг" фактично не
здійснювались в межах господарської
діяльності суб'єктів господарювання,
так як відсутні документи, які б
засвідчували факт транспортування та
могли б засвідчити фактичне отримання
товару та правомірність віднесення
даних операцій до складу витрат
підприємства, враховуючи висновки
зроблені при дослідженні
обов'язковості ТТН під час дослідження
господарських операцій між ТОВ
"Трансферо" та ТОВ "Меблева Компанія
України". Крім того, суд враховує,
наявність в матеріалах справи
вантажної декларації "Нічний експрес"
товарно-транспортної накладної №4563513
від 28.09.2012, що засвідчує
транспортування придбаних ТМЦ, а,
відтак, підтверджує господарські
взаємовідносини ТОВ "Трансферо" та ТОВ
"Техно-торг".

Суд відхиляє, як необґрунтовані, доводи
відповідача, що операції із придбання
ТМЦ (комп'ютер, монітор, клавіатура,
мишка) у ТОВ "Техно-торг" фактично не
здійснювались в межах господарської
діяльності суб'єктів господарювання,
так як в наданій позивачем вантажній
декларації від 28.09.2012 №4563513
відправником товару зазначено ОСОБА_11
м.Київ в той час як витрати сформовані
по операціях з ТОВ "Техно-торг",
враховуючи наступне.

За змістом ч.1 ст.656 ЦК України
предметом купівлі-продажу може бути
товар, який є у продавця на момент
укладення договору або буде створений
(придбаний, набутий) продавцем у
майбутньому. Статтею 658 ЦК України
визначено, що право продажу товару,
крім випадків примусового продажу та
інших випадків, встановлених законом,
належить власнику товару.

Відповідно до ч.2 ст.317 ЦК України на
зміст права власності не впливають
місце проживання власника та
місцезнаходження майна. Відтак,
відсутність у власника майна
складських приміщень для його
зберігання не є перешкодою для
здійснення ним повноважень власника
щодо володіння, користування та
розпорядження, які в сукупності
складають зміст права власності.

Відповідно до п.1 Правил перевезення
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджених наказом
Міністерства транспорту України №363
від 14.10.1997р., на які посилається
відповідач в акті перевірки від 23.09.2013р.
№680/220/21319929, товарно-транспортна
накладна - єдиний для всіх учасників
транспортного процесу юридичний
документ, що призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи; вантажовідправник -
будь-яка фізична або юридична особа,
яка подає перевізнику вантаж для
перевезення.

Отже, у графі "відправник" вказується та
особа, яка безпосередньо подає вантаж
перевізнику для перевезення, а не
постачальник товару. Графа
"постачальник" у типовій формі
товарно-транспортної накладної №1-ТН,
затвердженої наказом Мінтрансу,
Мінстату України від 29.12.1995р. №488/346, не
передбачена.

Суд також відзначає, що в даному
випадку відсутність в
товарно-транспортній накладній
"постачальника" товару не може свідчити
про безтоварність господарської
операції.

Розрахунки позивачем проведено в
безготівковій формі, що
підтверджується банківською випискою,
оборотно-сальдовою відомістю по
рахунку 631 за вересень 2012 про
взаєморозрахунки з ТОВ "Техно-торг" та
не заперечується відповідачем.

Суд враховує, що придбані у ТОВ
"Техно-торг" товари (комп'ютер, монітор,
клавіатура, мишка) введені ТОВ
"Трансферо" в експлуатацію, що
підтверджується актом введення в
експлуатацію №7 від 27.09.2012 ,
використовуються у господарській
діяльності позивача та обліковуються
за оборотно-сальдовою відомістю 10
"Основні засоби", що також
підтверджується інвентаризаційним
описом станом на 31.12.2012,
оборотно-сальдовою відомістю по
рахунку 13 «Знос (амортизація)
необоротних активів» за 2012р.. Всупереч
ч.2 ст.71 КАС України відповідачем в
судовому засіданні не спростований
факт використання позивачем товарів,
придбаних від ТОВ "Техно-торг", у
власній господарській діяльності.

Досліджені судом докази свідчать про
те, що господарські операції з
придбання в ТОВ "Техно-торг" товарів
(комп'ютер, монітор, клавіатура, мишка)
спричинили зміни в структурі активів
позивача та його зобов'язань.
Зазначений товар оплачений та
використаний позивачем у власній
господарській діяльності.

Відповідачем не наведено та не подано
будь-яких доказів, які б могли свідчити
про недобросовісність позивача як
платника податків або про наявність
обставин, що виключають
обґрунтованість формування
витрат-як-от безтоварний та/або
фіктивний характер здійснених
операцій, завідоме придбання товарів у
осіб, діяльність яких має ознаки
фіктивного підприємництва,
спрямування операцій на одержання
прибутку виключно за рахунок
податкової вигоди тощо.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Натомість, досліджені судом докази
свідчать про те, що сторони: позивач та
його контрагент ТОВ "Техно-торг"
вчинили всі дії, необхідні для
забезпечення реального виконання
договору і виконали його. Зазначене
підтверджується первинними
документами, оформленими сторонами з
дотриманням вимог ст.9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", які свідчать про
отримання позивачем товару від ТОВ
"Техно-торг".

Результати цієї операції відображені
позивачем в бухгалтерському та
податковому обліку.

Суд встановив, що наявні у позивача
документи (накладні, видаткові
накладні, ТТН та інші) якими оформлені
придбання товарів від ТОВ "Техно-торг"
відповідають вимогам до первинних
документів і є достатньою підставою
віднесення вартості товару до витрат.

Отримавши від постачальника товару
(ТОВ "Техно-торг") податкову накладну
(№1558 від 27.09.2012), яка засвідчує факт
придбання товару, та оплативши його
вартість, позивач відніс до витрат
витрати на придбання зазначеного
товару в сумі 8016,00 грн., а податок на
додану вартість, сплачений в його ціні
в сумі 1336,00 грн. - до податкового кредиту
звітного періоду.

Суд враховує, що всупереч вимогам гл.8
ПК України та Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженим наказом Державної
податкової адміністрації України від
22.12.2010 №984, зареєстрованим у
Міністерстві юстиції України 12.01.2011 за
№34/18772, акт перевірки №441/22-25-22-05/37674063
від 12.02.2014, на підставі висновків якого
прийнято спірні податкові
повідомлення-рішення, базується не
лише на дослідженні первинних або
інших документів, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку
позивача, що підтверджують фактичне
здійснення господарських операцій з
ТОВ "Техно-торг", а й на акті ДПІ у
Голосіївському районі ГУ Міндоходів у
м.Києві від 11.10.2012 №385/3-22-08-35791183 про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ "Техно-торг" (код за ) щодо підтвердження господарських
відносин з платником податків за 2012 рік
у зв'язку з тим, що ТОВ "Техно-торг" не
знаходиться за юридичною та фактичною
адресами.

Крім того, суд зазначає, що акти про
неможливість проведення зустрічних
звірок не є тим самим, що і результати
проведених зустрічних звірок, які є
джерелом отримання податкової
інформації, що положеннями ст.83 ПК
України визначена в якості підстави
для висновків під час проведення
перевірок. Сама по собі неможливість
реалізації контролюючими органами
визначеної законодавством компетенції
щодо проведення зустрічних звірок
вказаного контрагенту не може
вважатись доказом вчинення порушень
податкового законодавства ТОВ
"Техносервіс". Аналогічна правова
позиція міститься в постанові Вищого
адміністративного суду України №
К/800/41631/13 від 27.02.2014.

Суд відхиляє, як необґрунтовані, доводи
відповідача, що операції із придбання
товару (комп'ютер, монітор, клавіатура,
мишка) у ТОВ "Техно-торг" фактично не
здійснювались в межах господарської
діяльності суб'єктів господарювання,
так як згідно висновків акту ДПІ у
Голосіївському районі ГУ Міндоходів у
м.Києві від 11.10.2012 №385/3-22-08-35791183 ТОВ
"Техно-торг", до ЄДР внесено запис про
відсутність за місцезнаходженням
зазначеного товариства, основні засоби
та трудові ресурси відсутні, з огляду
на наступне.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Суд відхиляє як необґрунтовані доводи
відповідача, викладені в акті
перевірки, щодо відсутності у ТОВ
"Техно-торг" необхідних умов для
ведення господарської діяльності,
відсутність основних засобів та
трудових ресурсів, оскільки,
відповідач не довів, а суд не встановив
наявність будь яких визначених
нормативно-правовими актами
нормативів кількості працюючих,
необхідної для укладання певних видів
господарських договорів. Тому,
висновки відповідача щодо відсутності
достатньої кількості працюючих та
основних засобів суперечать ст.ст.6, 12
Господарського кодексу України. Крім
того, суд звертає увагу на те, що чинним
законодавством України не передбачено
обов'язку покупця перевіряти у
продавця місцезнаходження майна,
наявність основних засобів, трудових
ресурсів.

Слід зазначити, що у чинному
законодавстві України відсутнє
визначення поняття "добросовісний
платник податків". Так само
законодавство не містить певних
критеріїв добросовісності платника
податків. Водночас, суд вважає за
необхідне визнати обґрунтованим
застосування цього підходу, оскільки
подібне розмежування платників
податків дозволяє індивідуалізувати
юридичну відповідальність особи та
забезпечити дотримання правопорядку в
галузі оподаткування навіть за
наявності певних прогалин у
законодавстві.

Відповідно до рішення Європейського
суду з прав людини від 09.01.2007 у справі
"Інтерсплав проти України", якщо
державні органи мають інформацію про
зловживання в системі оподаткування
конкретною компанією, вони повинні
застосовувати відповідні заходи саме
до цього суб'єкта, а не розповсюджувати
негативні наслідки на інших осіб при
відсутності зловживання з їх боку.
Таким чином, Європейський суд з прав
людини чітко визначає правило
індивідуальної відповідальності
платника податків. Тобто,
добросовісний платник податків не має
зазнавати негативних наслідків через
порушення з боку його контрагентом.

За законом платник податків, не може
нести відповідальність за дії
контрагентів при відсутності вини,
інакше порушуються основні
конституційні засади: дотримання
принципу справедливості як
невід'ємного елемента верховенства
права (ст.8 Конституції України),
індивідуальний характер
відповідальності - тобто, що
відповідати має саме той, хто
припустився порушення (ст.61
Конституції України), забезпечення
доведеності вини (ст.129 Конституції
України).

Податковий орган не надав жодних
доказів на підтвердження того, що
позивач, як платник податку, діяв без
належної обачності й обережності і
йому було відомо про можливі порушення,
які допускав його контрагент ТОВ
"Техно-торг", або що самостійною діловою
метою здійснення господарських
операцій з даними підприємствами було
одержання позивачем податкової вигоди.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що позивачем
правомірно віднесено до складу валових
витрат витрати по придбанню у ТОВ
"Техно-торг" товару та включення до
складу податкового кредиту суми ПДВ
сплачені в його ціні.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що податкове
повідомлення-рішення форми "Р" від
28.02.2014 №/258, яким збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на прибуток приватних
підприємств на суму 774,00 грн., в тому
числі 720,00 грн. за основним платежем та
54,00 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) є протиправним та
належить до скасування.

Підставою для визначення податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість є викладені в акті перевірки
№441/22-25-22-05/37674063 від 12.02.2014 висновки
відповідача щодо порушення позивачем:
п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198, п.201.10 ст.201 ПК
України внаслідок віднесення до складу
податкового кредиту ПДВ на загальну
суму 1774,00 грн. по операціях з придбання
меблів у ТОВ "Меблева Компанія України"
(ПДВ в сумі 438,00 грн.) та офісної техніки
у ТОВ "Техно-торг" (ПДВ в сумі 1336,00 грн.),
які не підтверджені документально;
порушення позивачем п.198.1, п.198.3, п.198.6
ст.198, п.201.10 ст.201 ПК України внаслідок
віднесення до складу податкового
кредиту ПДВ в сумі 6633,00 грн. по операції
з придбання ТМЦ у МПП "Асва", який не
підтверджений податковою накладною;
порушення позивачем п.198.2, п.198.6 ст.198,
п.201.1, п.201.10 ст.201 ПК України внаслідок
віднесення до складу податкового
кредиту ПДВ на загальну суму 8979,00 грн.
по податкових накладних, виписаних ТОВ
"Тідісі Україна" (ПДВ в сумі 6074,00 грн.) та
ТОВ "Торгшинсервіс" (ПДВ в сумі 2905,00
грн.), оформлених з порушенням вимог
ст.201 ПК України, а саме невірно
визначено першу подію; порушення п.201.1,
201.4, 201.10 ст.201 ПК України внаслідок
формування податкового кредиту та
віднесення до складу податкового
кредиту ПДВ на загальну суму 820220,00 грн.
по операціях з ФОП ОСОБА_6 (ПДВ в сумі
17475,00 грн.), ТОВ "Ілта" (ПДВ в сумі 9987,00
грн.), ТОВ "Шина компанія" (ПДВ в сумі 8783,00
грн.), ТОВ "Укравтозапчастина" (ПДВ в
сумі 14346,00 грн.), ТОВ "Технооптторг-Трейд"
(ПДВ в сумі 31795,00 грн.), ТОВ "Лідер-Сервіс"
(ПДВ в сумі 259,00 грн.), ТОВ "ТПК
"Омега-Автопоставка" (ПДВ в сумі 16416,00
грн.), ТОВ "Тідісі Україна" (ПДВ в сумі
32158,00 грн.), ТОВ "Супермаркет запчастин
Автек" (ПДВ в сумі 13983,00 грн.), ТОВ
"Укршинторг" (ПДВ в сумі 766,00 грн.), ПП
"Шипшина" (ПДВ в сумі 6211,00 грн.), ТОВ "АД
Шина" (ПДВ в сумі 17796,00 грн.), ТОВ
"Технобуд Інвест" (ПДВ в сумі 3334,00 грн.),
ТОВ "Мішелін Україна" (ПДВ в сумі 603849,00
грн.), ТОВ "Автокомпоненти "Автек" (ПДВ в
сумі 15903,00 грн.), ТОВ "Техно простір" (ПДВ
в сумі 1719,00 грн.), ТОВ "Генова" (ПДВ в сумі
25440,00 грн.) на підставі податкових
накладних, у яких відсутній підпис
уповноваженої особи (підпис особи, що
склала таку податкову накладну не
відповідає електронному цифровому
підпису посадових осіб при реєстрації
їх в Єдиному реєстрі податкових
накладних).

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, досліджуючи
правомірність зазначених вище
висновків відповідача, суд встановив
та враховує наведене нижче.

Пунктом 198.3 ст.198 ПК України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг (у разі
здійснення контрольованих операцій -
не вище рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу)
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку контролюючим органом
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

Так, податковим органом вищевказані
санкції були застосовані до позивача
унаслідок не підтвердження позивачем
господарських відносин позивача з його
контрагентами за перевіряємий період.

Наявність податкових накладних дійсно
є обов'язковою обставиною для
визначення правильності формування
податкового кредиту, але не вичерпною,
оскільки підставою для виникнення
права на податковий кредит є, зокрема,
реальність господарських операцій, на
підставі яких сформовано податковий
кредит.

Правомірність формування витрат, а,
відтак, і віднесення до складу
податкового кредиту ПДВ на загальну
суму 1774,00 грн. по операціях з придбання
меблів у ТОВ "Меблева Компанія України"
(ПДВ в сумі 438,00 грн.) та офісної техніки
у ТОВ "Техно-торг" (ПДВ в сумі 1336,00 грн.)
встановлена при дослідженні
правомірності висновків щодо
визначення податкового зобов'язання по
податку на прибуток.

Cуд зауважує, що несплата одним з
постачальників товару (робіт, послуг) у
ланцюгу постачання податкових
зобов'язань, порушення ним певних вимог
податкового законодавства та правил
ведення господарської діяльності не
може бути підставою для висновку про
порушення покупцем товару (робіт,
послуг) вимог закону щодо формування
податкового кредиту.

Платник податку на додану вартість
(покупець товару) на час здійснення
господарської операцій з придбання
товару не має обов'язку та повноважень
здійснювати контроль за дотриманням
усіма постачальниками товару у ланцюгу
постачання вимог законодавства щодо
здійснення господарської діяльності,
дотримання вимог податкового
законодавства тощо, і в подальшому
зазнавати певних негативних наслідків
у вигляді позбавлення права на
податковий кредит за можливу
неправомірну діяльність будь-якого з
контрагентів-постачальників.

Лише встановлення в ході судового
розгляду на підставі належних доказів
факту узгодженості дій платника
податків з недобросовісними
постачальниками з метою незаконного
отримання податкових вигод або факту
його обізнаності з такими діями
постачальників чи сприяння ухиленню
постачальниками товару від виконання
податкових зобов'язань може слугувати
підставою для відмови у праві на
податковий кредит. При цьому такі
висновки не можуть ґрунтуватися на
припущеннях, а можуть ґрунтуватися
лише на належних, достатніх доказах,
які одержані з дотриманням закону.

Вказана правова позиція узгоджується з
правовими позиціями викладеними у
постанові Верховного Суду України від
31.01.2011 року у справі № 21-47а10 та в ухвалі
Вищого адміністративного суду України
від 26.11.2012 року у справі № 2а-8203/11/1470
(К/9991/56923/12).

Суд погоджується з висновком
відповідача щодо безпідставного
віднесення позивачем до складу
податкового кредиту ПДВ в сумі 6633,00 грн.
по операціях з придбання ТМЦ у МПП
"Асва", який не підтверджений
податковою накладною з огляду на
наступне.

Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України, для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.
У випадках, передбачених статтею 216
Цивільного кодексу України, платники
податків мають право вносити
відповідні зміни до податкової
звітності у порядку, визначеному
статтею 50 цього Кодексу.

Суд встановив, що продавцем МПП "Асва"
по поставці продукції ТОВ "Трансферо"
сформовані податкові зобов'язання в
сумі 6633,33 грн.. Всупереч зазначеному ТОВ
"Трансферо" віднесено до складу
податкового кредиту листопада 2011 року
ПДВ в розмірі 13266,66 грн. згідно
податкових накладних від 09.11.2011 №0103 на
загальну суму 39800,00 грн., в т.ч. ПДВ в сумі
6633,33 грн. та від 09.11.2011 №6193 на загальну
суму 39800,00 грн., в т.ч. ПДВ в сумі 6633,33 грн.,
виписаних МПП "Асва".

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними

З огляду на неподання позивачем
податкової накладної від 09.11.2011 №0103 на
загальну суму 39800,00 грн., в т.ч. ПДВ в сумі
6633,33 грн., суд приходить до висновку про
подвійне віднесення ПДВ до податкового
кредиту на підставі одної і тієї ж
податкової накладної.

Пунктом 50.1 ст.50 ПК України встановлено,
що у разі якщо у майбутніх податкових
періодах (з урахуванням строків
давності, визначених статтею 102 цього
Кодексу) платник податків самостійно (у
тому числі за результатами електронної
перевірки) виявляє помилки, що
містяться у раніше поданій ним
податковій декларації (крім обмежень,
визначених цією статтею), він
зобов'язаний надіслати уточнюючий
розрахунок до такої податкової
декларації за формою чинного на час
подання уточнюючого розрахунку.

З огляду на не виявлення ТОВ "Трансферо"
самостійно помилки та не надіслання
уточнюючого розрахунку за листопад 2011
року, а також не надання підтвердження
віднесення до складу податкового
кредиту ПДВ в сумі 6633,33 грн. згідно
податкової накладної від 09.11.2011 №0103,
суд приходить до висновку про
правомірність визначення відповідачем
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в частині основного
платежу в сумі 6633,00 грн. та штрафних
(фінансових) санкцій (штрафу) в сумі 1659,00
грн..

Щодо висновків відповідача про
порушення позивачем п.198.2, п.198.6 ст.198,
п.201.1, п.201.10 ст.201 ПК України внаслідок
віднесення до складу податкового
кредиту ПДВ на загальну суму 8979,00 грн.
по податкових накладних, виписаних ТОВ
"Тідісі Україна" (ПДВ в сумі 6074,00 грн.) та
ТОВ "Торгшинсервіс" (ПДВ в сумі 2905,00
грн.), оформлених з порушенням вимог
ст.201 ПК України, а саме невірно
визначено першу подію, суд зазначає
наступне.

11.05.2011 між ТОВ "Тідісі Україна"
(постачальник) та ТОВ "Трансферо"
(покупець) укладено договір поставки
№432/2011П (передоплата), відповідно до
якого постачальнику зобов'язується
поставити покупцеві автомобільні
товари (п.1.1 договору); поставка товару
здійснюється за договірними цінами
(п.2.1 договору); оплата за товар
здійснюється наступним чином:
передоплата в розмірі 100% від загальної
вартості товару, вказаної у рахунку,
який виставляється постачальником;
сума перераховується покупцем на
розрахунковий рахунок постачальника
протягом 3 банківських днів з дня
виставлення рахунку (п.3.1.1 договору);
підставою для оплати є рахунок або
видаткова накладна (п.3.2 договору); за
погодженням сторін, черговість
зарахування платежів по даному
договору встановлюється на розсуд
постачальника незалежно від
призначення платежу, зазначеного в
платіжних документах покупця;
постачальник має право зарахувати
отримані кошти в рахунок минулих
заборгованостей покупця (п.3.3 договору);
цей договір набуває чинності з моменту
його підписання сторонами і діє о
31.12.2012, але в будь-якому випадку до
повного виконання сторонами своїх
зобов'язань (п.12.1 договору).

Відповідно до п.198.2 ст.198 ПК України,
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

При цьому, не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку із
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформлені з порушенням
вимог ст.201 ПК України) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
п.201.11 ст.201 ПК України.

На підставі аналізу матеріалів справи
(договору поставки №432/2011П від 11.05.2011
(п.3.3); видаткових накладних №ЕТП0718067
від 22.07.2011 на загальну суму 20224,00 грн., в
т.ч. 3370,67 грн. ПДВ, №ЕТП0825025 від 25.08.2011 на
загальну суму 8638,00 грн., в т.ч. 1439,67 грн.
ПДВ, №ЕТП0906011 від 02.09.2011 на загальну
суму 7588,00 грн., в т.ч. 1264,33 грн. ПДВ;
податкових накладних №742/133 від 22.07.2011
на загальну суму 20224,00 грн., в т.ч. 3370,67
грн. ПДВ, №996/133 від 25.08.2011 на загальну
суму 8638,00 грн., в т.ч. 1439,67 грн. ПДВ, №1075/133
від 02.09.2011 на загальну суму 7588,00 грн., в
т.ч. 1264,33 грн. ПДВ; рахунків-факту
№ЕТП-0718012 від 22.07.2011 на загальну суму
20224,00 грн., в т.ч. 3370,67 грн. ПДВ, №ЕТП-0822015
від 25.08.2011 на загальну суму 8638,00 грн., в
т.ч.1439,67 грн. ПДВ, №ЕТП-0808020 від 02.09.2011 на
загальну суму 7588,00 грн., в т.ч. 1264,33 грн.
ПДВ; реєстрів виданих та отриманих
податкових накладних за липень,
серпень, вересень 2011 року), суд
приходить до висновку про те, що оплата
ТОВ "Трансферо" здійснювалася в рахунок
існуючої заборгованості за договором
поставки №432/2011П від 11.05.2011, а не в
рахунок оплати придбаного товару за
видатковими накладними, виписаними
постачальником згідно рахунків на
оплату.

Отже, ТОВ "Трансферо" отримавши
податкові накладні від ТОВ "Тідісі
Україна", складені відповідно до
правила першої події, передбаченого
п.198.2 ст.198 ПК України, правомірно
віднесло до складу податкового кредиту
суму ПДВ в розмірі 6074,00 грн. по
господарських операціях з ТОВ "Тідісі
Україна".

Правомірність віднесення ТОВ
"Трансферо" до складу податкового
кредиту 2095,00 грн. ПДВ з придбання товару
у ТОВ "Торгшинсервіс" з врахуванням
вимог п.198.2 ст.198 ПК України
підтверджується аналізом первинних
документів, зокрема, видаткової
накладної №РН-000096 від 27.12.2011
(відвантаження товару) на загальну суму
7470,00 грн., в т.ч. 1245,00 грн. ПДВ, податкової
накладної №21 від 27.12.2011 на загальну
суму 7470,00 грн., в т.ч. 1245,00 грн. ПДВ (перша
подія), банківської виписки від 27.12.2011
на загальну суму 7470,00 грн., в т.ч. 1245,00
грн. ПДВ; банківської виписки від 25.11.2011
на загальну суму 9960,00 грн., в т.ч. 1660,00
грн. ПДВ (перша подія), податкової
накладної №20 від 25.11.2011 на загальну
суму 9960,00 грн., в т.ч. 1660,00 грн. ПДВ,
видаткової накладної №РН-000071 від 28.11.2011
на загальну суму 9960,00 грн., в т.ч. 1660,00
грн. ПДВ (друга подія).

Отже, ТОВ "Трансферо" отримавши
податкові накладні від ТОВ
"Торгшинсервіс" правомірно відніс до
складу податкового кредиту ПДВ в сумі
2095,00 грн. по господарських операціях з
ТОВ "Торгшинсервіс".

Щодо висновків відповідача про
порушення позивачем п.201.1, 201.4, 201.10 ст.201
ПК України внаслідок віднесення до
складу податкового кредиту ПДВ на
загальну суму 820220,00 грн. по операціях з
ФОП ОСОБА_6 (ПДВ в сумі 17475,00 грн.), ТОВ
"Ілта" (ПДВ в сумі 9987,00 грн.), ТОВ "Шина
компанія" (ПДВ в сумі 8783,00 грн.), ТОВ
"Укравтозапчастина" (ПДВ в сумі 14346,00
грн.), ТОВ "Технооптторг-Трейд" (ПДВ в
сумі 31795,00 грн.), ТОВ "Лідер-Сервіс" (ПДВ в
сумі 259,00 грн.), ТОВ "ТПК
"Омега-Автопоставка" (ПДВ в сумі 16416,00
грн.), ТОВ "Тідісі Україна" (ПДВ в сумі
32158,00 грн.), ТОВ "Супермаркет запчастин
Автек" (ПДВ в сумі 13983,00 грн.), ТОВ
"Укршинторг" (ПДВ в сумі 766,00 грн.), ПП
"Шипшина" (ПДВ в сумі 6211,00 грн.), ТОВ "АД
Шина" (ПДВ в сумі 17796,00 грн.), ТОВ
"Технобуд Інвест" (ПДВ в сумі 3334,00 грн.),
ТОВ "Мішелін Україна" (ПДВ в сумі 603849,00
грн.), ТОВ "Автокомпоненти "Автек" (ПДВ в
сумі 15903,00 грн.), ТОВ "Техно простір" (ПДВ
в сумі 1719,00 грн.), ТОВ "Генова" (ПДВ в сумі
25440,00 грн.) на підставі податкових
накладних в яких відсутній підпис
уповноваженої особи (підпис особи, що
склала таку податкову накладну не
відповідає електронному цифровому
підпису посадових осіб при реєстрації
їх в Єдиному реєстрі податкових
накладних), суд зазначає наступне.

Відповідно до п.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК
України податковий кредит - сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно п.198.3 ст.198 ПК України податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг (у разі
здійснення контрольованих операцій -
не вище рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу)
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п.198.2 ст.198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку
контролюючим органом суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу (п.198.6 ст.198 ПК України).

Відповідно до п.201.6 ст.201 ПК України
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Контролюючі органи
за даними реєстрів виданих та
отриманих податкових накладних,
наданих в електронному вигляді,
повідомляють платника податку про
наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.
При цьому платник податку протягом 10
днів після отримання такого
повідомлення має право уточнити
податкові зобов'язання без
застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.201.1 ст.201 ПК України,
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну,
складену за вибором покупця
(отримувача) в один з таких способів:

а) у паперовому вигляді;

б) в електронній формі з дотриманням
умови щодо реєстрації у порядку,
визначеному законодавством,
електронного підпису уповноваженої
платником особи та умови реєстрації
податкової накладної у Єдиному реєстрі
податкових накладних. У такому разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді не є обов'язковим.

Пунктом 201.4 ст.201 ПК України
встановлено, що податкова накладна
складається у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Один примірник видається
покупцю, а другий залишається у
продавця. У разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді покупцю
видається оригінал, а копія
залишається у продавця.

Згідно п.201.10 ст.201 ПК України, податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.
При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Порядок реєстрації податкової
накладної продавцем у Єдиному реєстрі
податкових накладних визначається
Порядком ведення Єдиного реєстру
податкових накладних, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 29.12.2010 №1246 (далі - Порядок №1246).

Відповідно до п.5 Порядку №1246, після
складення податкової накладної та/або
розрахунку коригування в електронній
формі на них накладається електронний
цифровий підпис посадових осіб
платника податку у такому порядку:
першим - електронний цифровий підпис
головного бухгалтера (бухгалтера) або
електронний цифровий підпис керівника;
другим - електронний цифровий підпис,
що є аналогом відбитка печатки
продавця.

Для делегування права підпису
податкової накладної та/або розрахунку
коригування іншій посадовій особі,
продавець отримує засоби електронного
цифрового підпису в акредитованих
центрах сертифікації ключів для такої
особи та подає податковому органові за
місцем реєстрації посилені
сертифікати електронного цифрового
підпису зазначеної особи. У такому разі
електронні цифрові підписи посадових
осіб продавця накладаються у такому
порядку: першим - електронний цифровий
підпис посадової особи, якій
делеговано право підпису податкової
накладної та/або розрахунку
коригування; другим - електронний
цифровий підпис, що є аналогом відбитка
печатки продавця.

Отже, чинним законодавством
передбачена можливість делегування
права накладення електронного
цифрового підпису. Зазначене свідчить
про хибність висновку відповідача про
те, що електронний цифровий підпис,
який накладається на податкову
накладну при її реєстрації в Єдиному
реєстрі податкових накладних, та
підпис особи, що скріплює цю накладну
при її видачі покупцю, повинні належати
одній особі.

Згідно п.7, 8 Порядку №1246, після
надходження податкової накладної
та/або розрахунку коригування в
електронній формі до Державної
податкової служби здійснюється їх
розшифрування, перевіряється
електронний цифровий підпис,
визначається відповідність
електронного документа формату
(стандарту), затвердженому Державною
податковою службою, та проводиться їх
реєстрація.

Для підтвердження прийняття
податкової накладної та/або розрахунку
коригування до реєстрації продавцю
видається квитанція в електронній
формі у текстовому форматі, у якій
зазначаються реквізити зазначених
документів, відповідність
електронного документа формату
(стандарту), затвердженому Державною
податковою службою, результати
перевірки електронного цифрового
підпису, інформація про продавця, дата
та час прийняття, реєстраційний номер,
податковий період, за який подається
податкова накладна та/або розрахунок
коригування. Квитанція, на яку
накладається електронний цифровий
підпис Державної податкової служби,
підлягає шифруванню та надсилається
продавцеві засобами
телекомунікаційного зв'язку. Примірник
квитанції в електронній формі
зберігається в Державній податковій
службі.

Квитанція, на яку накладається
електронний цифровий підпис Державної
податкової служби, підлягає шифруванню
та надсилається протягом операційного
дня продавцеві засобами
телекомунікаційного зв'язку. Примірник
квитанції в електронній формі
зберігається в Державній податковій
службі (п.9 Порядку №1246).

Згідно п.201.10 ст.201 ПК України, якщо
надіслані податкові накладні та/або
розрахунки коригування сформовано з
порушенням вимог, передбачених
відповідно пунктом 201.1 статті 201 та/або
пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу,
протягом операційного дня продавцю
надсилається квитанція в електронному
вигляді у текстовому форматі про
неприйняття їх в електронному вигляді
із зазначенням причин.

Суд зазначає, що Порядком №1246 не
передбачено інформування покупця з
боку контрагентів (продавців) про осіб,
які накладають електронний цифровий
підпис та обсяг їх повноважень.

Пунктом 201.10 ст.201 ПК України та п.11
Порядку №1246 передбачено, що якщо
протягом операційного дня не надіслано
квитанції про прийняття або
неприйняття, така податкова накладна
вважається зареєстрованою в Єдиному
реєстрі податкових накладних.

З аналізу наданих контрагентами ТОВ
"Трансферо" податкових накладних судом
встановлено, що усі вони виписані у
паперовій формі та містять усі
необхідні реквізити, а також є
зареєстрованими в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Факт реєстрації податкових накладних у
відповідності до норм податкового
законодавства не заперечується
відповідачем та підтверджується його
висновками, які містяться в акті
перевірки №441/22-25-22-05/37674063 від 12.02.2014
(стор.48).

Суд зазначає, що всі податкові
накладні, правильність оформлення яких
ставиться під сумнів відповідачем, є
такими, що без зауважень зареєстровані
в Єдиному реєстрі податкових
накладних, квитанцій щодо неприйняття
податкових накладних контрагентам ТОВ
"Трансферо" не надходило. Вказане
свідчить про те, що орган податкового
контролю сам визнав правильність їх
заповнення.

Відповідно до п.7 Порядку №1246, після
надходження податкової накладної
та/або розрахунку коригування в
електронній формі до Державної
податкової служби здійснюється їх
розшифрування, перевіряється
електронний цифровий підпис,
визначається відповідність
електронного документа формату
(стандарту), затвердженому Державною
податковою службою, та проводиться їх
реєстрація.

Отже, саме податковий орган, під час
реєстрації податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних,
зобов'язаний був здійснити перевірку
електронного цифрового підпису,
накладеного на податкову накладну, та,
виявивши невідповідність підпису
особи, яка виписала податкову накладну,
накладеному електронному цифровому
підпису, відмовити у реєстрації такої
податкової накладної. Зазначені дії
надали б позивачу можливість
скористатися його правом та відповідно
до п.201.10 ст.201 ПК України, подати до
органу податкового контролю заяву із
скаргою на постачальника.

Оскільки контрагентам ТОВ "Трансферо"
протягом операційного дня не було
надіслано квитанції про неприйняття
податкових накладних, то останні є
такими, що зареєстровані в Єдиному
реєстрі податкових накладних, а, отже,
такими, що містять усі обов'язкові
реквізити та є підставою для
віднесення до податкового кредиту сум
ПДВ.

Відповідно до п.13 Порядку №1246, з метою
отримання інформації, що міститься у
Реєстрі, покупець складає запит за
допомогою спеціалізованого
програмного забезпечення в
електронному вигляді у форматі
(відповідно до стандарту),
затвердженому Державною податковою
службою, та надсилає його засобами
телекомунікаційного зв'язку Державній
податковій службі.

На запит покупця стосовно надання
інформації, що міститься у Реєстрі,
видається: про податкову накладну
та/або розрахунок коригування - витяг з
Реєстру; про податкову накладну, до
якої на дату надходження такого запиту
зареєстровано розрахунок коригування,
- витяг, що містить відомості про
податкову накладну та відповідний
розрахунок коригування; про розрахунок
коригування до податкової накладної -
витяг, що містить відомості про
податкову накладну та відповідний
розрахунок коригування.

Суд зазначає, що складення запиту є
правом, а не обов'язком платника
податку.

Правомірність віднесення позивачем до
складу податкового кредиту ПДВ на
загальну суму 820220,00 грн.
підтверджується також наказами про
уповноваження / делегування правом
формування та підпису податкових
накладних у паперовому та електронному
вигляді, відповідно до яких підпис
особи, яка підписала податкову
накладну відповідає підпису особи,
якій у відповідності до наказу
делеговане таке право підпису. Також
факт скріплення податкових накладних
підтверджується і листами від
контрагентів позивача, копії яких
наявні в матеріалах справи.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про відсутність
підстав для позбавлення ТОВ "Трансферо"
права віднесення до складу
податкового кредиту сум ПДВ на
загальну суму 820220,00 грн. по податкових
накладних отриманих від контрагентів
позивача: ФОП ОСОБА_6 (ПДВ в сумі 17475,00
грн.), ТОВ "Ілта" (ПДВ в сумі 9987,00 грн.), ТОВ
"Шина компанія" (ПДВ в сумі 8783,00 грн.), ТОВ
"Укравтозапчастина" (ПДВ в сумі 14346,00
грн.), ТОВ "Технооптторг-Трейд" (ПДВ в
сумі 31795,00 грн.), ТОВ "Лідер-Сервіс" (ПДВ в
сумі 259,00 грн.), ТОВ "ТПК
"Омега-Автопоставка" (ПДВ в сумі 16416,00
грн.), ТОВ "Тідісі Україна" (ПДВ в сумі
32158,00 грн.), ТОВ "Супермаркет запчастин
Автек" (ПДВ в сумі 13983,00 грн.), ТОВ
"Укршинторг" (ПДВ в сумі 766,00 грн.), ПП
"Шипшина" (ПДВ в сумі 6211,00 грн.), ТОВ "АД
Шина" (ПДВ в сумі 17796,00 грн.), ТОВ
"Технобуд Інвест" (ПДВ в сумі 3334,00 грн.),
ТОВ "Мішелін Україна" (ПДВ в сумі 603849,00
грн.), ТОВ "Автокомпоненти "Автек" (ПДВ в
сумі 15903,00 грн.), ТОВ "Техно простір" (ПДВ
в сумі 1719,00 грн.), ТОВ "Генова" (ПДВ в сумі
25440,00 грн.).

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що податкове
повідомлення-рішення форми "Р" від
28.02.2014 №/259, яким збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість із
вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг) на суму 1047000,00 грн., в тому числі
837606,00 грн. за основним платежем та 209402,00
грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) є протиправним та
належить до скасування в частині
основного платежу в сумі 830973,00 грн. та
штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в
сумі 207743,00 грн..

Завданням адміністративного
судочинства, згідно ч.1 ст.2 КАС України,
є завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ст.ст.11, 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Положення ч.2 ст.71 КАС України
передбачають, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, особливістю
адміністративного судочинства є те, що
тягар доказування в спорі покладається
на відповідача - орган публічної влади,
який повинен надати суду всі матеріали,
які свідчать про його правомірні дії.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач
як суб'єкт владних повноважень не надав
суду достатніх та беззаперечних
доказів в обґрунтування обставин, на
яких ґрунтуються його заперечення за
винятком правомірності визначення
відповідачем податкового зобов'язання
з податку на додану вартість в частині
основного платежу в сумі 6633,00 грн. та
штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в
сумі 1659,00 грн..

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

З огляду на викладене, позовні вимоги
позивача підлягають задоволенню
частково.

Керуючись ст.ст. 6, 7, 8, 9, 11, 71, 86, 94, 104, 158-163,
167, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
державної податкової інспекції у
м.Хмельницькому Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області
форми "Р" №/262 від 28.02.2014.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
державної податкової інспекції у
м.Хмельницькому Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області
форми "Р" №/258 від 28.02.2014.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
державної податкової інспекції у
м.Хмельницькому Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області
форми "Р" №/259 в частині основного
платежу в сумі 830973,00 грн. (вісімсот
тридцять тисяч дев'ятсот сімдесят три
гривні) та штрафних (фінансових)
санкцій (штрафу) в сумі 207743,00 грн.
(двісті сім тисяч сімсот сорок три
гривні).

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Присудити з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Трансферо" понесені
судові витрати в розмірі 483,35 грн.
(чотириста вісімдесят три гривні 35
коп.).

Постанова суду може бути
оскаржена до Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Хмельницький окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в
порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 07
жовтня 2014 року

Суддя/підпис/ "Згідно з оригіналом"
Суддя Д.Л. Фелонюк