Справа № 1570/1913/12
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/77121/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів: Лосєва А.М.,
Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Березівської
міжрайонної державної податкової
інспекції Одеської області Державної
податкової служби

на постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 20.08.2012

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 13.11.2012

у справі № 1570/1913/2012

за позовом Березівської міжрайонної
державної податкової інспекції
Одеської області Державної податкової
служби

до Відкритого акціонерного товариства
«Буяликський комбінат
хлібопродуктів»,

треті особи: Управління Державної
казначейської служби України в
Іванівському районі Одеської області,
Державна акціонерна компанія «Хліб
України»,

про стягнення заборгованості за
бюджетними позичками та пені,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 20.08.2012,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 13.11.2012, відмовлено у задоволенні
позовних вимог Березівської
міжрайонної державної податкової
інспекції Одеської області Державної
податкової служби (надалі - Березівська
МДПІ Одеської області ДПС, позивач) до
Відкритого акціонерного товариства
«Буяликський комбінат хлібопродуктів»
(надалі - ВАТ «Буяликський комбінат
хлібопродуктів», відповідач), за участю
третіх осіб: Управління Державної
казначейської служби України в
Іванівському районі Одеської області,
Державної акціонерної компанії «Хліб
України», про стягнення заборгованості
за бюджетними позичками в розмірі 29 112,00
грн. та пені в сумі 34 743,97 грн.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, позивач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, у
якій просить скасувати постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 20.08.2012 та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 13.11.2012 і задовольнити позов в
повному обсязі.

Відповідач та треті особи не надали
письмових заперечень або пояснень на
касаційну скаргу, що не перешкоджає її
розгляду.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій було
встановлено, що звернення позивачем до
суду з цим позовом здійснено на
виконання подання управління
Державної казначейської служби
України в Іванівському районі Одеської
області № 3 від 20.02.2012 щодо стягнення з
відповідача заборгованості за
бюджетними позичками, наданими згідно
постанови Кабінету Міністрів України
від 11.09.1997 № 1003 «Про фінансову допомогу
на проведення комплексу робіт в
осінньо-зимовий період 1997/1998 років»
(надалі - Постанова Кабінету Міністрів
України від 11.09.1997 № 1003).

Переглянувши судові рішення у межах
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення касаційної
скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 підрозділу 10 розділу
ХХ Перехідних положень Податкового
кодексу України, що вступив в дію з
01.01.2011, погашення простроченої
заборгованості суб'єкта
господарювання перед державою
(Автономною Республікою Крим чи
територіальною громадою міста) за
кредитом (позикою), залученим державою
(Автономною Республікою Крим чи
територіальною громадою міста) або під
державну (місцеву) гарантію, а також за
кредитом з бюджету (включаючи плату за
користування такими кредитами
(позиками) та пеню) здійснюється у
порядку, визначеному главою 9 розділу II
цього Кодексу.

Згідно постанови Кабінету Міністрів
України від 02.03.2011 № 174 «Питання обліку
заборгованості, в тому числі
простроченої, перед державою за
кредитами, залученими державою або під
державні гарантії, бюджетними
позичками/фінансовою допомогою,
наданими Міністерством фінансів у
1993-1998 роках, нарахування пені та
списання безнадійної заборгованості»,
прострочена заборгованість за
кредитами, бюджетними
позичками/фінансовою допомогою, яка не
погашена боржником протягом 30
календарних днів після настання строку
платежу, а також нарахована на суму
простроченої заборгованості за
кредитом, бюджетною
позичкою/фінансовою допомогою пеня
стягуються в установленому
законодавством порядку органами
державної податкової служби за місцем
реєстрації боржника відповідно до
подання територіальних органів
Державної казначейської служби, яке
подається у строки, визначені пунктом 10
цього Порядку за встановленою згідно з
додатком 1 формою.

Частиною 9 ст.17 Бюджетного кодексу
України передбачено, що прострочена
заборгованість суб'єкта
господарювання перед державою
(Автономною Республікою Крим чи
територіальною громадою міста) за
кредитом (позикою), залученим державою
(Автономною Республікою Крим чи
територіальною громадою міста) або під
державну (місцеву) гарантію, а також за
кредитом з бюджету (включаючи плату за
користування такими кредитами
(позиками) та пеню) стягується з такого
суб'єкта господарювання органами
державної податкової служби, що є
органами стягнення такої
заборгованості у порядку,
передбаченому Податковим кодексом
України або іншим законом, включаючи
погашення такої заборгованості за
рахунок майна цього суб'єкта
господарювання.

Позовна давність на вимоги щодо
погашення такої заборгованості
суб'єкта господарювання перед державою
(Автономною Республікою Крим чи
територіальною громадою міста) не
поширюється.

Згідно п.95.2 ст.95 (глава 9 розділу II)
Податкового кодексу України стягнення
коштів та продаж майна платника
податків провадяться не раніше ніж
через 60 календарних днів з дня
надіслання такому платнику податкової
вимоги.

З наведених вище положень вбачається,
що прострочена заборгованість за
державними позичками, які надавались
суб'єктам господарювання органами
Міністерства фінансів у 1993-1998 роках,
стягується із нарахуванням пені
органами державної податкової служби в
порядку для стягнення податкової
заборгованості, що визначений главою 9
розділу II цього Податкового кодексу
України, у тому числі шляхом
направлення податкової вимоги. При
цьому, стягнення цієї заборгованості
здійснюється без урахування строків
позовної давності.

Водночас, Березівська МДПІ Одеської
області ДПС не надала доказів
направлення на адресу відповідача
податкових вимог на вищевказані суми
простроченої заборгованості, хоча
відповідно до п.95.2 ст.95 Податкового
кодексу України лише невиконання
відповідачем умов податкових вимог
протягом 60 днів з дня їх отримання
давало податковому органу право на
звернення з такими позовними вимогами.

Отже, подання Березівською МДПІ
Одеської області ДПС позову про
стягнення з відповідача
заборгованості за бюджетними
позичками здійснено передчасно і без
дотримання визначеної Податковим
кодексом України процедури, що, в свою
чергу, є самостійною підставою для
відмови у задоволенні позовних вимог.

Крім того, колегія суддів вважає за
необхідне підтвердити правильність
висновків судів першої та апеляційної
інстанцій щодо безпідставності
наведених доводів позивача, з огляду на
наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій і не заперечується
податковим органом, відповідач не був
отримувачем бюджетних позичок, які
надавались на підставі вищевказаної
постанови Кабінету Міністрів України
від 11.09.1997 № 1003.

В даному випадку правовідносини по
зберіганню отриманого зерна на
погашення бюджетних позичок були
врегульовані укладеним відповідачем
із Одеським обласним дочірнім
підприємством ДАК «Хліб України»
договором № 134/22 від 29.10.1998, за яким
відповідач зобов'язався приймати
сільгосппродукцію, яка поставляється
товаровиробниками, розміщувати,
зберігати її та здійснювати
відвантаження згідно листів,
розпоряджень, нарядів ДАК «Хліб
України».

Тобто, відповідач ніс виключно
господарсько-правову відповідальність
за отримане від сільгосппідприємств
зерно на погашення бюджетних позичок,
правові підстави виникнення якої на
час укладення вказаного договору були
врегульовані Цивільним кодексом
України.

Отримання відповідачем на зберігання
від сільгосппідприємств зерна на
погашення вказаних бюджетних позичок
не робить його автоматично отримувачем
таких позичок, не породжує у нього
обов'язку по їх поверненню і не
покладає на позивача фінансової
відповідальності у вигляді пені за їх
несвоєчасне повернення.

Крім того, все отримане ВАТ
«Буяликський комбінат хлібопродуктів»
від сільгосппідприємств зерно на
погашення бюджетних позичок було
відвантажено ним відповідно до умов
зазначеного договору № 134/22 від 29.10.1998
за нарядами Одеського обласного
дочірнього підприємства ДАК «Хліб
України» на адресу таких підприємств,
як: ВАТ «Луганськмлин» (500 тон зерна
пшениці третього класу), КСП «Агрофірма
ім. Посмітного» (185 тон зерна пшениці
третього класу) та Ротовський елеватор
(103 тони пшениці третього класу).

Після відвантаження вказаного зерна
між відповідачем та відділенням
державного казначейства України у
Іванівському районі було підписано
довідку визначення сум різниці, яка
виникла в результаті реалізації зерна,
поставленого сільгоспвиробниками в
рахунок погашення заборгованості за
фінансовою допомогою, отриманою згідно
з постановою Кабінету Міністрів
України від 11.09.1997 № 1003 по Іванівському
району, за змістом якої станом на 01.10.2001
відсутня різниця між отриманим та
реалізованим відповідачем зерном на
погашення заборгованості з бюджетних
позичок.

Даний факт свідчить про відсутність
підстав для господарсько-правової та
фінансової відповідальності
відповідача за неналежне зберігання
отриманого від сільгосппідприємств
зерна на погашення бюджетних позичок.

Виходячи з вищенаведеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України погоджується із висновками
судів першої та апеляційної інстанцій
про відсутність підстав для
задоволення позову податкового органу.

Наведене доводами касаційної скарги не
спростовується.

Відповідно до частини 3 статті 220-1
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 220-1, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Березівської
міжрайонної державної податкової
інспекції Одеської області Державної
податкової служби залишити без
задоволення.

2. Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 20.08.2012 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 13.11.2012 у
справі № 1570/1913/2012 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)Л.І. Бившева (підпис) Т.М.
Шипуліна