Справа № 821/3371/14
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2014-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2014 р.м. ХерсонСправа № 821/3371/14

Херсонський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Пекного А.С.,

при секретарі: Осташевському Е.Є.,

за участю представників: позивача -
Сонька В.В., Суханової Є.В., відповідача -
Малини С.В., Стрельченка М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Херсонської міської державної
лікарні ветеринарної медицини до
Державної фінансової інспекції в
Херсонській області про визнання
протиправним рішення,

встановив:

Херсонська міська державна лікарня
ветеринарної медицини (далі-позивач,
Лікарня, Херсонська
міськдержветлікарня) звернулась до
суду з позовом до Державної фінансової
інспекції в Херсонській області
(далі-відповідач, ДФІ в Херсонській
області, Інспекція), в якому просить
визнати нечинним рішення оформлене
вимогою за № 21-07-14-14/4240 від 18.07.2014р. "Про
усунення порушень", розпорядженням № 15
від 15.07.2014р. про зупинення операцій з
бюджетними коштами та попередженням №
21-07-14-14/4155 від 15.07.2014 р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
висновки ревізорів, викладені в акті
ревізії та прийняті на їх підставі
рішення оформлені вимогою за №
21-07-14-14/4240 від 18.07.2014р. "Про усунення
порушень", розпорядженням № 15 від
15.07.2014р. про зупинення операцій з
бюджетними коштами та попередженням №
21-07-14-14/4155 від 15.07.2014 р. є такими, що не
відповідають вимогам чинного
законодавства тому підлягають
скасуванню, що і стало підставою для
звернення позивача до суду з даним
позовом.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та
просив задовольнити їх з підстав,
викладених в адміністративному позові.

Представники відповідача проти
задоволення позовних вимог
заперечували, посилаючись на те, що ДФІ
у Херсонській області при проведенні
ревізії та винесенні "обов'язкових
вимог", як орган виконавчої влади, та
його посадові особи діяли на підставі
та в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи та
проаналізувавши норми чинного
законодавства України, суд дійшов до
наступного.

Судом встановлено, що відповідно до
п.2.12 плану контрольно-ревізійної
роботи ДФІ України на ІV квартал 2014 р.,
на підставі направлень на проведення
ревізії від 26.05.2014 р., ревізійною
бригадою проведено ревізію окремих
питань фінансово-господарської
діяльності в Херсонській
міськдержветлікарні за період з 01.01.2011
р. по 01.04.2014 р.

За наслідками ревізії складено акт
№07-18/31 від 23.06.2014 р., в якому зафіксовані
порушення вимог чинного
законодавства, які полягають у:

покритті витрат спеціального фонду за
рахунок загального. Так, ревізією
встановлено, що Лікарнею проведено
використання коштів загального фонду
кошторису за КПКВ 2802030 на виплату
заробітної плати лаборантів
ветмедицини І категорії та
ветсанітарів які виконують роботу по
проведенню лабораторних досліджень,
державної ветеринарно-санітарної
експертизи рослинних продуктів,
сільськогосподарської продукції та
необроблених харчових продуктів
тваринного походження на продовольчих
ринках (з урахуванням проведеного
спрямування коштів спеціального фонду
на погашення загального фонду в 2013 році
на суму 162068,40 гривень) на загальну суму
405 501,93 грн., (в тому числі нарахування
єдиного внеску на загальне державне
соціальне страхування на загальну суму
107 995,01 грн.). Також ревізією встановлено,
що частина лаборантів ветмедицини І
категорії "та ветсанітарів які
виконують роботу по проведенню
лабораторних досліджень, державної
ветеринарно-санітарної експертизи
(відбір та підготовку зразків
продукції, приготування реактивів,
робочих розчинів, утилізації
відібраних для дослідження проб, та
інше за які до спеціального фонду
кошторису Лікарні надходять грошові
кошти), обліковуються по загальному
фонду кошторису та отримують заробітну
плату за рахунок коштів загального
фонду кошторису за КПКВ 2802030. Вказане
порушення призвело до втрат фінансових
ресурсів на загальну суму 405 501,93 грн.
Відповідні операції за даними
бухгалтерського обліку відображено в
меморіальних ордерах №5 „Зведення
розрахункових відомостей із
заробітної плати та стипендій", по
рахунками 801 «Видатки з державного
бюджету на утримання установи та інші
заходи», 66 «Розрахунки з плати праці»
та 65 «Розрахунки із страхування».
Відповідне порушення призвело до
завищення касових та фактичних
видатків по КПКВ 2802030 на загальну суму
405 501,93 грн. у формі „Звіт про виконання
загального фонду кошторису установ" за
КЕКВ 1111/2111 «Заробітна плата» та за КЕКВ
1120 «Нарахування на заробітну плату /2120
«Нарахування на оплату праці», чим
порушено ч.1 ст.3 Закону України „Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", п. 1.2, 1.3 Порядку
складання фінансової та бюджетної
звітності розпорядниками та
одержувачами бюджетних коштів,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України, від 24.01.2012 №44;

завданні спеціальному фонду кошторису
Лікарні матеріальної шкоди на загальну
суму 57052,91 грн. внаслідок проведення
незаконного звільнення;

завищенні вартості виконаних робіт
форми КБ-2в на загальну суму 13237,90 грн.,
що призвело до нанесенню матеріальної
шкоди спеціальному фонду кошторису
Лікарні за КПКВ 2802030 за 2011-2012 р.

Один примірник акту ревізії отримано
відповідачем та підписано із
запереченнями, які висновком ДФІ у
Херсонській області від 15.07.2014 р. не
прийняті.

На підставі вказаного акту ревізії ДФІ
в Херсонській області виставлено
Херсонській міськдержветлікарні
вимогу про усунення порушень
№21-07-14-14/4240 від 18.07.2014 р. якою
вимагається усунути порушення,
виявленні в ході проведення ревізії
наступним шляхом:

провести зменшення бюджетних
асигнувань загального фонду кошторису
Лікарні за кодом програмної
кваліфікації видатків 2802030
"Організація і регулювання діяльності
установ в системі державної
ветеринарної та фітосанітарної служби
України" на суму 405501,93 грн., у разі
недостатності невикористаних
бюджетних асигнувань у поточному році
за бюджетною програмою в цілому для
зменшення бюджетних асигнувань
врахувати обсяг бюджетних асигнувань
на наступні бюджетні періоди в сторону
зменшення планових граничних обсягів
видатків на відповідну суму.

внаслідок проведення незаконного
звільнення спеціальному фонду
кошторису Лікарні завдано
матеріальної шкоди на загальну суму
57052,91 грн. (середнього заробітку за час
вимушеного прогулу в сумі 35255,25 грн.
нарахування на фонд заробітної плати
12797,66 грн., та моральної шкоди в розмірі
9000,00 грн.) у зв'язку з чим стягнути кошти
з начальника Лікарні ОСОБА_5, винного в
незаконному звільненні працівника в
сумі 19205,59 грн.;

внаслідок завищення вартості
виконаних робіт форми КБ-2в на загальну
суму 13237,90 грн., що призвело до нанесення
матеріальної шкоди спеціальному фонду
кошторису Лікарні за КПКВ 2802030 за 2011-2012
р. у зв'язку з чим:

- стягнути кошти з контрагента ТОВ
"СК-Херсон" щодо завищення вартості
виконаних робіт в сумі 2601,40 грн.,

- стягнути кошти з контрагента ПП
"ІВАНОВ-БУД" щодо завищення вартості
виконаних робіт в сумі 2601,40 грн.,

- стягнути кошти з контрагента ВАТ
"Херсонгазсервіс" щодо завищення
вартості виконаних робіт в сумі 7846,80
грн.

При цьому Херсонську
міськдержветлікарню зобов'язано
надати інформацію про вжиті заходи та
виконання вищезазначених вимог в строк
до 18.08.2014 р.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з
наступного.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України
«Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні» від 26 січня 1993 року № 2939-XII
(далі - Закон № 2939-XII), здійснення
державного фінансового контролю
забезпечує центральний орган
виконавчої влади, уповноважений
Президентом України на реалізацію
державної політики у сфері державного
фінансового контролю (далі - орган
державного фінансового контролю).

Орган державного фінансового контролю
у своїй діяльності керується
Конституцією України, цим Законом,
іншими законодавчими актами, актами
Президента України та Кабінету
Міністрів України.

Головними завданнями органу
державного фінансового контролю є:
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяттям
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності у міністерствах та інших
органах виконавчої влади, державних
фондах, фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і суб'єктах
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували у періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), за
дотриманням законодавства на всіх
стадіях бюджетного процесу щодо
державного і місцевих бюджетів,
дотриманням законодавства про
державні закупівлі, діяльністю
суб'єктів господарської діяльності
незалежно від форми власності, які не
віднесені законодавством до
підконтрольних установ, за рішенням
суду, винесеним на підставі подання
прокурора або слідчого для
забезпечення розслідування
кримінальної справи.

Державний фінансовий контроль
забезпечується органом державного
фінансового контролю через проведення
державного фінансового аудиту,
перевірки державних закупівель та
інспектування.

Порядок проведення органом державного
фінансового контролю державного
фінансового аудиту, інспектування та
перевірок державних закупівель
установлюється Кабінетом Міністрів
України.

Згідно із пунктом 7 статті 10 Закону №
2939-XII органу державного фінансового
контролю надається право пред'являти
керівникам та іншим службовим особам
підконтрольних установ, що
ревізуються, вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства з
питань збереження і використання
державної власності та фінансів,
вилучати в судовому порядку до бюджету
виявлені ревізіями приховані і
занижені валютні та інші платежі,
ставити перед відповідними органами
питання про припинення бюджетного
фінансування і кредитування, якщо
отримані підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства.

Відповідно до частини другої статті 15
Закону № 2939-XII законні вимоги службових
осіб органу державного фінансового
контролю є обов'язковими для виконання
службовими особами об'єктів, що
контролюються.

Таким чином, вимоги органів ДФІ мають
відповідати критеріям законності і
обґрунтованості, визначеним ст. 19
Конституції України та ст. 2 КАС
України.

Процедуру проведення
Держфінінспекцією та її
територіальними органами
інспектування визначено затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 20 квітня 2006 р. №550 «Порядком
проведення інспектування Державною
фінансовою інспекцією, її
територіальними органами» (далі -
Порядок проведення інспектування).

За змістом пунктів 35, 38 - 47, абзаців 1, 2
пункту 48, пунктів 49 - 52 Порядку
проведення інспектування, Акт ревізії
повинен містити:

вступну частину, в якій зазначаються
підстава для проведення ревізії, тема
ревізії, повна назва об'єкта контролю,
його місцезнаходження, відомості про
організаційно-правову форму та форму
власності, дати початку і закінчення
ревізії, період, який підлягав ревізії,
перелік посадових осіб контролюючого
органу та залучених спеціалістів, що
проводили ревізію, перелік посадових
осіб, які відповідали за
фінансово-господарську діяльність
об'єкта контролю у період, що підлягав
ревізії;

констатуючу частину, в якій наведено
інформацію про результати ревізії в
розрізі кожного питання програми із
зазначенням, за який період, яким
способом (вибірковим, суцільним) та за
якими документами перевірено ці
питання, висновок про наявність або
відсутність порушень законодавства, а
також у разі наявності визначений в
установленому законодавством порядку
розмір збитків, завданих державі чи
об'єкту контролю внаслідок таких
порушень.

Виявлені допущені об'єктом контролю
порушення законодавства, контроль за
дотриманням якого віднесено до
компетенції контролюючого органу,
фіксуються в констатуючій частині акта
ревізії з обов'язковим посиланням на
норми законів чи інших
нормативно-правових актів, які
порушено, та зазначенням винних у їх
допущенні осіб.

У міру виявлення ревізією порушень
законодавства посадові особи
контролюючого органу, не чекаючи
закінчення ревізії, мають право усно
рекомендувати керівникам об'єкта
контролю невідкладно вжити заходів для
їх усунення та запобігання у
подальшому.

Якщо вжитими в період ревізії заходами
не забезпечено повне усунення
виявлених порушень, контролюючим
органом у строк не пізніше ніж 10
робочих днів після реєстрації акта
ревізії, а у разі надходження
заперечень (зауважень) до нього - не
пізніше ніж 3 робочих дні після
надіслання висновків на такі
заперечення (зауваження) надсилається
об'єкту контролю письмова вимога щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства із зазначенням строку
зворотного інформування.

Про усунення виявлених ревізією фактів
порушення законодавства цей об'єкт
контролю у строк, визначений вимогою
про їх усунення, повинен інформувати
відповідний контролюючий орган з
поданням завірених копій первинних,
розпорядчих та інших документів, що
підтверджують усунення порушень.

Крім того, аналізуючи положення Закону
№ 2939-XII та Порядку проведення
інспектування, які регулюють питання
щодо оформлення та надсилання вимоги
про усунення порушень законодавства,
суд доходить висновку, що письмова
вимога органу державного фінансового
контролю за своєю правовою суттю є
рішенням суб'єкта владних повноважень,
породжує для зобов'язаної особи
правові наслідки у вигляді
необхідності вчинення певних дій, а
відтак, з огляду на приписи ст.8
Конституції України, має, по-перше,
містити чітке викладення суті владного
припису, котре унеможливлює
неоднозначне розуміння як змісту, так і
порядку виконання висунутої органом
управління вимоги, у по-друге,
допускати реальну можливість
виконання владного припису.

Як видно з матеріалів ревізії, орган
державного фінансового контролю
вважає, що Лікарнею допущено порушення
вимог ч.4 ст.13 Бюджетного кодексу
України та п.23 Порядку складання,
розгляду, затвердження та основні
вимоги до виконання кошторисів
бюджетних установ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 28 лютого 2002 року № 228.

При цьому саме порушення, на думку
ревізорів, полягало у тому, що лікарнею
проведено використання коштів
загального фонду кошторису в загальній
сумі 405501,93 грн. на виплату заробітної
плати лаборантам та ветсанітарам, які
виконують роботу по проведенню
досліджень, приготування реактивів і
робочих розчинів, за яку надходять
грошові кошти до спеціального фонду
кошторису.

Підсумовуючи викладене, ревізори
роблять висновок, що вказані витрати
повинні були здійснюватись за рахунок
коштів спеціального фонду кошторису.

Усунути це порушення орган державного
фінансового контролю пропонує Лікарні
шляхом зменшення бюджетних асигнувань
по загальному фонду кошторису за кодом
програмної класифікації видатків 2802030
«Організація і регулювання діяльності
установ в системі Державної
ветеринарної та фітосанітарної служби
України» на загальну суму 405501,93 грн., у
разі недостатності невикористаних
бюджетних асигнувань у поточному році
за бюджетною програмою у цілому для
зменшення бюджетних асигнувань
врахувати обсяг бюджетних асигнувань
на наступні бюджетні періоди в сторону
зменшення планових граничних обсягів
видатків на відповідну суму.

Суд вважає помилковими висновки органу
державного фінансового контролю про
вчинення Лікарнею порушень
законодавства з огляду на наступне.

Так, відповідно до п.п.1, 2, 3 Положення
про районні державні лікарні
ветеринарної медицини, затвердженого
наказом Державного комітету
ветеринарної медицини України від 28
жовтня 2008 року №238, (далі - Положення) є
державними установами ветеринарної
медицини для здійснення
профілактичних, діагностичних,
лікувальних та протиепізоотичних
заходів. Лікарні підпорядковуються
управлінням ветеринарної медицини в
районах та керуються у своїй
діяльності Конституцією України,
законами України, актами Президента
України, Кабінету Міністрів України,
Державного комітету ветеринарної
медицини України, головних управлінь
ветеринарної медицини в Автономній
Республіці Крим, областях, управління
ветеринарної медицини в районах та цим
Положенням.

Структурними підрозділами Лікарень,
зокрема, є державні лабораторії
ветеринарно-санітарної експертизи на
ринках (де відсутні районні державні
лабораторії ветеринарної медицини).

Основні завдання Лікарень
ветеринарної медицини передбачені у п.5
Положення, в тому числі до них
віднесено проведення заходів щодо
профілактики і ліквідації хвороб
тварин (крім випадків, передбачених у
статті 98 Закону України «Про
ветеринарну медицину»), лікування
тварин, які страждають на хвороби та
недуги, лабораторних досліджень,
ветеринарно-санітарної експертизи
товарів, видача відповідних
ветеринарних документів здійснюється
за рахунок їх власників згідно з
тарифами відповідно до статті 99 Закону
України «Про ветеринарну медицину».

Наказом Державного департаменту
ветеринарної медицини Міністерства
аграрної політики України від 15 квітня
2002 року №16, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 29 квітня
2002 р. за №404/6692, затверджено Положення
про державну лабораторію
ветеринарно-санітарної експертизи на
ринку.

Пунктами 1.1, 1.2, 1.5 - 1.7, 1.10, 1.23 - 1.25 цього
Положення визначено, що державна
лабораторія ветеринарно-санітарної
експертизи на ринку (далі - лабораторія)
функціонує на ринках (зоологічних
ринках), ринкових комплексах усіх
типів, торгівельних майданчиках тощо
незалежно від форми власності (далі -
ринок), де організовано продаж тварин,
продукції тваринного і рослинного
походження, кормів тваринного і
рослинного походження, кормових
добавок та ін. (далі - продукція) і де є
обов'язковим проведення
ветеринарно-санітарної експертизи.

Лабораторія є структурним підрозділом
районної (міської) державної
лабораторії ветеринарної медицини, в
разі її відсутності - іншої державної
установи ветеринарної медицини.

Лабораторія здійснює обов'язковий
державний ветеринарно-санітарний
контроль за якістю та безпекою усієї
підконтрольної продукції, що
реалізується, у т. ч. харчових продуктів
тваринного походження, які
призначаються для харчування людей, та
дотриманням ветеринарно-санітарних
правил торгівлі на ринках.

У штат лабораторії входять лікарі
ветеринарної медицини, фельдшери
(лаборанти) ветеринарної медицини,
ветеринарні санітари (у зонах
посиленого радіоекологічного контролю
та в населених пунктах, критичних щодо
забруднення радіонуклідами, - лікар
ветеринарної медицини - радіолог і
технік-дозиметрист). Чисельність
фахівців встановлюється залежно від
кількості проведених експертиз
продукції в середньому за робочий день,
а також виходячи з обсягу робіт щодо
здійснення державного
ветеринарно-санітарного контролю та
нагляду за об'єктами, розташованими на
території ринку (додатки 1, 2).

Лабораторію очолює завідувач - лікар
ветеринарної медицини, який
призначається на посаду і звільняється
із займаної посади керівником
відповідної державної установи
ветеринарної медицини району (міста), у
підпорядкуванні якої є лабораторія.

Завідувач лабораторії за посадою є
державним інспектором ветеринарної
медицини і здійснює державний
ветеринарно-санітарний контроль і
нагляд на ринку.

Фінансування та матеріально-технічне
забезпечення діяльності лабораторії
здійснюються за рахунок коштів
загального та спеціального фондів
державного бюджету.

Ветеринарно-санітарний контроль за
торгівлею тваринами та
ветеринарно-санітарна експертиза усіх
видів продукції тваринного і
рослинного походження на ринках (за
винятком планових радіологічних
досліджень і досліджень на
трихінельоз) здійснюються за рахунок
їх власників згідно з тарифами.

Структура, гранична чисельність
працівників, штатний розпис і кошторис
лабораторії затверджуються
начальником управління ветеринарної
медицини Автономної Республіки Крим,
області, міст Києва та Севастополя.

Завдання та обов'язки лабораторії
установлені п.п. 2.1 - 3.16 Положення про
державну лабораторію
ветеринарно-санітарної експертизи на
ринку.

Згідно із ст.ст. 97, 98, 99 Закону України
«Про ветеринарну медицину»,
фінансування та матеріально-технічне
забезпечення державної служби
ветеринарної медицини здійснюються за
рахунок коштів загального та
спеціального фондів Державного
бюджету України.

Заходи щодо профілактики, локалізації,
за необхідності - ліквідації хвороб
тварин, лабораторно-діагностичні та
регулярні радіологічні дослідження
товарів, матеріально-технічне
забезпечення спеціалізованим
обладнанням і транспортом, створення
необхідного резерву біологічних,
лікувальних та дезінфекуючих
препаратів і засобів, відшкодування
витрат на транспортування та
зберігання ветеринарних препаратів,
інші ветеринарно-санітарні заходи,
визначені Кабінетом Міністрів України,
та забезпечення виконання
загальнодержавних довгострокових
програм з питань ветеринарної
медицини, у тому числі
загальнодержавної програми здійснення
моніторингу залишкових кількостей
ветеринарних препаратів та
забруднюючих речовин у тваринах,
продуктах тваринного походження і
кормах, здійснюються за рахунок коштів
Державного бюджету України, місцевих
бюджетів та інших джерел, не
заборонених законом.

Оплата проведення заходів щодо
профілактики і ліквідації хвороб
тварин (крім випадків, передбачених у
статті 98 цього Закону), процедур
контролю, інспектування та ухвалення,
надання інформації, лікування тварин,
які страждають на хвороби та недуги,
лабораторних досліджень,
ветеринарно-санітарної експертизи
товарів, видача відповідних
ветеринарних документів, послуг при
експортно-імпортних операціях та
транспортуванні територією України
об'єктів державного
ветеринарно-санітарного контролю та
нагляду здійснюється за рахунок їх
власників (операторів потужностей)
згідно з тарифами.

Оплата послуг спеціалістів
ветеринарної медицини, які провадять
ветеринарну практику, за виконання
обов'язкових або необхідних
протиепізоотичних заходів згідно з
переліком та у розмірах, що
затверджуються Кабінетом Міністрів
України, здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету України та
інших джерел, не заборонених законом.

Тарифи на ветеринарні послуги
затверджуються відповідно до
законодавства про ціни та
ціноутворення.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 15 серпня 1992 року №478 затверджено
перелік протиепізоотичних,
лікувальних,
лабораторно-діагностичних,
радіологічних та інших
ветеринарно-санітарних заходів, що
проводяться органами державної
ветеринарної медицини за рахунок
бюджетних та інших коштів (коштів
власників тварин і тваринницької
продукції).

Постановами Кабінету Міністрів
України від 28 грудня 2011 р. №1348 та від 9
червня 2011 р. №641 затверджені переліки
платних адміністративних послуг, які
надаються Державною ветеринарною та
фітосанітарною службою, органами та
установами, що належать до сфери її
управління, і розміри плати за їх
надання.

Пунктом 30 частини 1 статті 2 Бюджетного
кодексу України передбачено, що
основним плановим фінансовим
документом бюджетної установи, яким на
бюджетний період встановлюються
повноваження щодо отримання
надходжень і розподіл бюджетних
асигнувань на взяття бюджетних
зобов'язань та здійснення платежів для
виконання бюджетною установою своїх
функцій та досягнення результатів,
визначених відповідно до бюджетних
призначень - є кошторис.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 28 лютого 2002 року № 228 затверджено
Порядок складання, розгляду,
затвердження та основні вимоги до
виконання кошторисів бюджетних
установ (далі - Порядок №228), відповідно
до п.1 якого кошторис бюджетних установ
має такі складові частини:

- загальний фонд, який містить обсяг
надходжень із загального фонду бюджету
та розподіл видатків за повною
економічною класифікацією видатків
бюджету на виконання бюджетною
установою (далі - установа) основних
функцій або розподіл надання кредитів
з бюджету за класифікацією
кредитування бюджету;

- спеціальний фонд, який містить обсяг
надходжень із спеціального фонду
бюджету на конкретну мету та їх
розподіл за повною економічною
класифікацією видатків бюджету на
здійснення відповідних видатків
згідно із законодавством, а також на
реалізацію пріоритетних заходів,
пов'язаних з виконанням установою
основних функцій, або розподіл надання
кредитів з бюджету згідно із
законодавством за класифікацією
кредитування бюджету.

Згідно п.5 Порядку №228, установам можуть
виділятися бюджетні кошти тільки за
наявності затверджених кошторисів,
планів асигнувань загального фонду
бюджету, планів надання кредитів із
загального фонду бюджету, планів
спеціального фонду. Установи мають
право брати бюджетні зобов'язання
витрачати бюджетні кошти на цілі та в
межах, установлених затвердженими
кошторисами, планами асигнувань
загального фонду бюджету, планами
надання кредитів із загального фонду
бюджету, планами спеціального фонду.

Як видно з матеріалів справи,
спеціальний фонд Херсонської міської
державної лікарні ветеринарної
медицини формується за рахунок
надходжень коштів від надання платних
послуг, пов'язаних з роботою по
ветеринарному контролю.

Пунктом 19 Порядку №228 передбачено, що
розподіл видатків або надання кредитів
з бюджету спеціального фонду проекту
кошторису проводиться виключно в межах
і за рахунок відповідних надходжень,
запланованих на цю мету в зазначеному
фонді.

Відповідно до п.23 Порядку № 228 видатки
спеціального фонду кошторису за
рахунок власних надходжень плануються
у такій послідовності: за
встановленими напрямами використання,
на погашення заборгованості установи з
бюджетних зобов'язань за спеціальним
та загальним фондом кошторису та на
проведення заходів, пов'язаних з
виконанням основних функцій, які не
забезпечені (або частково забезпечені)
видатками загального фонду. При цьому
розпорядник бюджетних коштів здійснює
коригування обсягів узятих бюджетних
зобов'язань за загальним фондом
кошторису для проведення видатків з
цих зобов'язань із спеціального фонду
кошторису відповідно до бюджетного
законодавства.

Згідно із ч.4 ст.13 Бюджетного кодексу
України власні надходження бюджетних
установ отримуються додатково до
коштів загального фонду бюджету і
включаються до спеціального фонду
бюджету.

Власні надходження бюджетних установ
поділяються на такі групи:

перша група - надходження від плати за
послуги, що надаються бюджетними
установами згідно із законодавством;

друга група - інші джерела власних
надходжень бюджетних установ.

У складі першої групи виділяються такі
підгрупи:

підгрупа 1 - плата за послуги, що
надаються бюджетними установами
згідно з їх основною діяльністю;

підгрупа 2 - надходження бюджетних
установ від додаткової (господарської)
діяльності;

підгрупа 3 - плата за оренду майна
бюджетних установ;

підгрупа 4 - надходження бюджетних
установ від реалізації в установленому
порядку майна (крім нерухомого майна).

У складі другої групи виділяються такі
підгрупи:

підгрупа 1 - благодійні внески, гранти
та дарунки;

підгрупа 2 - кошти, що отримують
бюджетні установи від підприємств,
організацій, фізичних осіб та від інших
бюджетних установ для виконання
цільових заходів, у тому числі заходів
з відчуження для суспільних потреб
земельних ділянок та розміщених на них
інших об'єктів нерухомого майна, що
перебувають у приватній власності
фізичних або юридичних осіб;

підгрупа 3 - кошти, що отримують вищі та
професійно-технічні навчальні заклади
від розміщення на депозитах тимчасово
вільних бюджетних коштів, отриманих за
надання платних послуг, якщо таким
закладам законом надано відповідне
право.

Власні надходження бюджетних установ
використовуються (з урахуванням
частини дев'ятої статті 51 цього
Кодексу) на: покриття витрат,
пов'язаних з організацією та наданням
послуг, що надаються бюджетними
установами згідно з їх основною
діяльністю (за рахунок надходжень
підгрупи 1 першої групи); організацію
додаткової (господарської) діяльності
бюджетних установ (за рахунок
надходжень підгрупи 2 першої групи);
утримання, облаштування, ремонт та
придбання майна бюджетних установ (за
рахунок надходжень підгрупи 3 першої
групи); ремонт, модернізацію чи
придбання нових необоротних активів та
матеріальних цінностей, покриття
витрат, пов'язаних з організацією
збирання і транспортування відходів і
брухту на приймальні пункти (за рахунок
надходжень підгрупи 4 першої групи);
господарські потреби бюджетних
установ, включаючи оплату комунальних
послуг і енергоносіїв (за рахунок
надходжень підгруп 2 і 4 першої групи);
організацію основної діяльності
бюджетних установ (за рахунок
надходжень підгруп 1 і 3 другої групи);
виконання відповідних цільових
заходів (за рахунок надходжень
підгрупи 2 другої групи).

Згідно із ч.9 ст.51 Бюджетного кодексу
України, якщо обсяги власних
надходжень бюджетних установ
перевищують відповідні витрати,
затверджені законом про Державний
бюджет України (рішенням про місцевий
бюджет), розпорядник бюджетних коштів
передбачає спрямування таких
надпланових обсягів у першу чергу на
погашення заборгованості з оплати
праці, нарахувань на заробітну плату,
стипендій, комунальних послуг та
енергоносіїв.

Якщо такої заборгованості немає,
розпорядник бюджетних коштів
спрямовує 50 відсотків коштів на заходи,
що здійснюються за рахунок відповідних
надходжень, і 50 відсотків коштів - на
заходи, необхідні для виконання
основних функцій, але не забезпечені
коштами загального фонду бюджету за
відповідною бюджетною програмою. У
такому разі розпорядник бюджетних
коштів здійснює перерозподіл обсягів
узятих бюджетних зобов'язань за
загальним фондом бюджету для
проведення видатків за цими
зобов'язаннями із спеціального фонду
бюджету.

Отже, відповідно до норм Бюджетного
кодексу України та Порядку № 228
основним плановим документом
бюджетної установи є кошторис, який
складається з загального та
спеціального фондів Державного
бюджету.

Бюджетні установи мають право
провадити діяльність виключно в межах
асигнувань, затверджених кошторисами.

Порядком № 228 передбачено, що видатки
спеціального фонду кошторису
здійснюються бюджетною установою на
проведення заходів, пов'язаних з
виконанням її основних функцій, які не
забезпечені (або частково забезпечені)
видатками загального фонду.

При цьому зазначені нормативні
документи не містять переліку видатків
за кодами економічної класифікації, на
які саме необхідно спрямовувати кошти,
отримані до спеціального фонду.

Судом досліджені кошториси Лікарні за
період, що підлягав ревізії.

З них вбачається, що на протязі 2011-2014р.р.
за рахунок коштів загального фонду
передбачалось фінансування видатків
на оплату праці працівників та
нарахування на заробітну плату, а також
на часткову оплату придбання товарів і
послуг (предмети, матеріали, обладнання
та інвентар; медикаменти та
перев'язувальні матеріали; оплата
послуг крім комунальних), витрат на
відрядження, оплату комунальних послуг
та енергоносіїв.

В той же час, протягом 2011-2014р.р. за
рахунок коштів спеціального фонду
Державного бюджету передбачалось
фінансування видатків лікарні на
виплату заробітної плати з
нарахуваннями та на оплату комунальних
послу (незабезпечені видатками
загального фонду), а також видатків на
заходи пов'язані з організацією
діяльності лікарні, що відповідає
вимогам Бюджетного кодексу України та
п.23 Порядку складання, розгляду,
затвердження та основні вимоги до
виконання кошторисів бюджетних
установ, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 28
лютого 2002 року № 228.

Крім того, лікарнею було складено та
затверджено в установленому порядку
штатні розписи на відповідні роки, у
яких передбачено посади лаборантів та
ветсанітарів, які утримуються за
рахунок коштів загального фонду.

Ревізією не виявлено порушень щодо
дотримання законодавства при
складанні, розгляді і затвердженні
кошторисів та при складанні штатних
розписів на 2011-2014р.р., що
підтверджується змістом акту ревізії
від 23.06.2014р. №07-18/31.

За змістом Закону України «Про
ветеринарну медицину», постанов
Кабінету Міністрів України від 15.08.1992р.
№478, від 28.12.2011р. №1348 та від 09.06.2011р. №641
працівники Херсонської міської
державної лікарні ветеринарної
медицини, відповідно до їх
функціональних повноважень,
зобов'язані проводити
ветеринарно-санітарні та
лабораторно-діагностичні заходи,
джерелами фінансування яких
законодавчо передбачено як кошти
власників тварин і тваринницької
продукції, так і кошти державного
бюджету.

Слід зазначити, що оплата праці
працівників лікарні відбувається на
підставі загального трудового
законодавства: Законів України «Про
державну службу», «Про оплату праці»,
Кодексу законів про працю України,
постановами Кабінету Міністрів
України від 30.08.2002р. №1298 «Про оплату
праці працівників на основі Єдиної
тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів
з оплати праці працівників установ,
закладів та організацій окремих
галузей бюджетної сфери», від 11 грудня
1998 р. №1960 «Про умови оплати праці
працівників підприємств, установ і
організацій державної ветеринарної
медицини» та інших нормативно-правових
актів. Зокрема, вона складається з
посадового окладу (тарифної ставки),
надбавок і доплат.

Відповідно до ст.7 Бюджетного кодексу
України, одним з основних принципів
бюджетної системи є принцип цільового
використання бюджетних коштів - тобто
бюджетні кошти використовуються
тільки на цілі, визначені бюджетними
призначеннями.

Згідно з ст. 48 Бюджетного кодексу
України, розпорядники бюджетних
коштів беруть бюджетні зобов'язання та
здійснюють платежі тільки в межах
бюджетних асигнувань, встановлених
кошторисами, враховуючи необхідність
виконання бюджетних зобов'язань
минулих років, узятих на облік
органами, що здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів; щодо
завдань (проектів) Національної
програми інформатизації - після їх
погодження з Генеральним державним
замовником Національної програми
інформатизації. Розпорядники
бюджетних коштів беруть бюджетні
зобов'язання за спеціальним фондом
бюджету виключно в межах відповідних
фактичних надходжень спеціального
фонду бюджету (з дотриманням вимог
частини другої статті 57 цього Кодексу).

З наявних матеріалів справи судом
зроблено висновок, що витрачання
бюджетних коштів на виплату заробітної
плати лікарнею здійснювалось
відповідно до бюджетних асигнувань та
напрямків їх використання.

При цьому суд також враховує, що
державною фінансовою інспекцією не
надано належних і беззаперечних
доказів вчинення Лікарнею порушень,
оскільки з доданих до справи доказів
вбачається, що ревізорами лише
констатовано факти нарахування
частині лаборантів та ветсанітарів
заробітної плати за рахунок коштів
загального фонду кошторису (яким, до
речі, передбачені ці видатки) та
виконання ними робіт, пов'язаних із
наданням платних послуг.

Будь-яких первинних документів, які б
свідчили про те, що цими працівниками
виконано роботи з надання платних
послуг в конкретному об'ємі, за який до
лікарні надійшли грошові кошти і на
підставі яких обчислено суму
заробітної плати, що повинна була, на
думку ревізорів, виплачена за рахунок
саме цих коштів, а не коштів загального
фонду кошторису, до суду не надано.

Виходячи зі змісту, зокрема,
досліджених судом посадових
інструкцій лаборанта ветеринарної
медицини І категорії та ветеринарного
санітара лабораторії
Ветеринарно-санітарної експертизи на
ринку, затверджених начальником
Херсонської міськдержветлікарні 01.11.2012
р., завдання та обов'язки лаборанта та
ветсанітара є загальними, незалежно
від того, чи виконують вони функції,
пов'язані із державним ветеринарним
контролем, чи виконують роботу щодо
надання лікарнею платних послуг.

Органом фінансового контролю взагалі
не розраховувалась на підставі
визначення розміру та об'єму виконаних
лаборантом та ветсанітаром робіт з
надання платних послуг і отриманих
грошових коштів - конкретна сума
заробітної плати, яку належить
сплачувати за рахунок спеціального
фонду.

Також суд із урахуванням приписів ч.2
ст.48 Бюджетного кодексу України, п.п. 20,
23 Порядку №228 приходить до висновку, що
з огляду на специфіку діяльності
Лікарні, позивач не має можливості
планувати доходи від платних послуг, а
відтак витрати спеціального фонду по
кодам КЕКВ 1111 (2111) і 1120 не можуть бути
ним сплановані, оскільки неможливо
передбачити доходи від надання платних
послуг у майбутніх періодах.

У зв'язку з цим органом фінансового
контролю не обґрунтовано свій висновок
про те, що здійснена відповідно до
установлених бюджетних асигнувань
виплата працівникам заробітної плати
за рахунок коштів загального фонду
кошторису є неправомірною і що у такий
спосіб покрито видатки спеціального
фонду.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що в ході судового розгляду
не доведено як вчинення Лікарнею
порушення, так і його розміру.

Крім того, суд враховує наступне.

Правові засади функціонування
бюджетної системи України, її принципи,
основи бюджетного процесу і
міжбюджетних відносин та
відповідальність за порушення
бюджетного законодавства визначаються
Бюджетним кодексом України.

Частиною 3 статті 23 Бюджетного кодексу
України обумовлено : якщо в процесі
виконання бюджету зміна обставин
вимагає менших бюджетних асигнувань
головним розпорядникам бюджетних
коштів, Міністерство фінансів України
(місцевий фінансовий орган) готує
пропозиції про зменшення відповідного
бюджетного призначення Державного
бюджету України (місцевого бюджету).
Кабінет Міністрів України (Рада
міністрів Автономної Республіки Крим,
місцева державна адміністрація,
виконавчий орган відповідної місцевої
ради) у двотижневий строк подає до
Верховної Ради України (Верховної Ради
Автономної Республіки Крим,
відповідної місцевої ради) у
встановленому порядку пропозиції про
зменшення відповідних бюджетних
призначень Державного бюджету України
(місцевого бюджету).

Статтею 117 Бюджетного кодексу України
визначено вичерпний перелік заходів
впливу до учасників бюджетних процесів
за порушення бюджетного законодавства.

Чинним законодавством не передбачено
такого заходу впливу до одержувача
бюджетних коштів, яким є Лікарня, як
покладення на нього зобов'язання
зменшити бюджетні асигнування, отже
вимога ДФІ у Херсонській області в цій
частині не ґрунтується на законі.

Таким чином, п.2 вимоги Державної
фінансової інспекції в Херсонській
області від 18 липня 2014 року №21-07-14-14/4240
не відповідає критеріям законності і
обґрунтованості, а тому не підлягає
виконанню Херсонською
міськдержветлікарнею.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку про протиправність п.2 вимоги
Державної фінансової інспекції в
Херсонській області від 18 липня 2014 року
№21-07-14-14/4240 та відповідно про
обґрунтованість позовних вимог
Херсонської міськдержветлікарні.

У зв'язку з цим суд також вважає
протиправним оскаржене Лікарнею
попередження про неналежне виконання
бюджетного законодавства від 15 липня
2014 року №21-07-14-14/4155, прийняте ДФІ в
Херсонській області.

Так, за змістом ст.ст. 116-118 Бюджетного
кодексу України попередження про
неналежне виконання бюджетного
законодавства з вимогою щодо усунення
порушення бюджетного законодавства
може застосовуватися учасниками
бюджетного процесу, уповноваженими цим
Кодексом на здійснення контролю за
дотриманням бюджетного законодавства,
тобто є заходом впливу, який
застосовується виключно за порушення
бюджетного законодавства.

Статтею 116 Бюджетного кодексу України
надано визначення порушення
бюджетного законодавства та
встановлено перелік порушень, який не є
вичерпним.

Відповідно до ст. 117 цього ж Кодексу, за
порушення бюджетного законодавства до
учасників бюджетного процесу може
застосовуватися в усіх випадках
виявлення порушень бюджетного
законодавства такий захід впливу, як
попередження про неналежне виконання
бюджетного законодавства з вимогою
щодо усунення порушення бюджетного
законодавства. Виявлені порушення
бюджетного законодавства мають бути
усунені в строк до 30 календарних днів.

Враховуючи те, що в ході судового
розгляду спростовано висновки щодо
вчинення Херсонською
міськдержветлікарнею порушення
бюджетного законодавства,
застосування до неї такого заходу
впливу як попередження про неналежне
виконання бюджетного законодавства - є
безпідставним, а відповідне рішення
органу державного фінансового
контролю - протиправним.

Щодо позовних вимог про визнання
нечинним розпорядження ДФІ в
Херсонській області від 15.07.2014р. №68 про
зупинення операцій з бюджетними
коштами на рахунках №№ 1371,
1371 за КПКВ 2802030 на термін до
13.08.2014р., суд зазначає наступне.

Зупинення операцій з бюджетними
коштами також є заходом впливу за
порушення бюджетного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 117, 120 Бюджетного
кодексу України, зупинення операцій з
бюджетними коштами - застосовується за
порушення бюджетного законодавства,
визначені пунктами 1 - 3, 10, 11, 14 - 29, 32 - 36, 38
і 40 частини першої статті 116 цього
Кодексу, у порядку, встановленому
статтею 120 цього Кодексу.

Зупинення операцій з бюджетними
коштами полягає у зупиненні будь-яких
операцій із здійснення платежів з
рахунку порушника бюджетного
законодавства. Механізм зупинення
операцій з бюджетними коштами
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Зупинення операцій з бюджетними
коштами можливе на строк до 30 днів у
межах поточного бюджетного періоду,
якщо інше не передбачено законом.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 19.01.2011 р. №21 затверджено Порядок
зупинення операцій з бюджетними
коштами, п.п.2, 3, 6, 7, 8, 11 якого
передбачено, що зупинення операцій з
бюджетними коштами застосовується у
разі виявлення факту порушення вимог
бюджетного законодавства,
передбаченого пунктом 2 частини першої
статті 117 Бюджетного кодексу України, і
полягає у зупиненні будь-яких операцій
із здійснення платежів з рахунків
розпорядників та/або одержувачів, крім
випадків, визначених абзацами третім -
п'ятим пункту 3 цього Порядку.

У разі прийняття уповноваженим органом
розпорядження про зупинення операцій
зупиненню підлягають операції з
бюджетними коштами на рахунках
розпорядників та/або одержувачів за
бюджетною програмою (кодом тимчасової
класифікації видатків та кредитування
місцевих бюджетів), за якою виявлено
порушення вимог бюджетного
законодавства.

Орган Державної казначейської служби
після надходження розпорядження про
зупинення операцій зупиняє операції на
відповідних рахунках і надсилає
уповноваженому органові корінець
такого розпорядження, який
підписується керівником (заступником
керівника) зазначеного органу та
скріплюється печаткою.

Платіжні доручення, подані
розпорядником та/або одержувачем для
здійснення платежів з рахунків, на яких
зупинені операції з бюджетними
коштами, повертаються після
надходження розпорядження про
зупинення операцій органом Державної
казначейської служби розпорядникові
та/або одержувачу без виконання разом з
попередженням про неналежне виконання
вимог бюджетного законодавства.

Підставою для відновлення операцій на
рахунках розпорядників та/або
одержувачів є: прийняття уповноваженим
органом розпорядження про відновлення
операцій з бюджетними коштами (далі -
розпорядження про відновлення
операцій) за формою згідно з додатком 2;
закінчення строку, зазначеного в
розпорядженні про зупинення операцій
або встановленого частиною другою
статті 120 Бюджетного кодексу України.

Орган Державної казначейської служби,
у якому відкрито рахунки, за якими
зупинено операції з бюджетними
коштами, після надходження
розпорядження про відновлення
операцій з бюджетними коштами або
закінчення строку, визначеного абзацом
третім пункту 8 цього Порядку,
відновлює операції з бюджетними
коштами відповідного розпорядника
та/або одержувача.

Судом встановлено, що органом
фінансового контролю у оскарженому
розпорядженні вказаний строк
зупинення операцій з бюджетними
коштами до 13.08.2014р., з цього ж дня і на
даний час операції з бюджетними
коштами відновлені, що не спростовують
і визнають представники сторін.

Суд звертає увагу на те, що відповідно
до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст. 6 КАС України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

З аналізу наведених норм вбачається, що
судовому захисту підлягають лише
порушені права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин.

За таких обставин, коли закінчився
строк дії оскарженого розпорядження
ДФІ в Херсонській області і воно є
виконано в повному обсязі ще до моменту
звернення Лікарні як позивача до суду,
зупинені ним позивачу операції з
бюджетними коштами відновлені, а саме
розпорядження не має зворотної дії, суд
вважає, що воно на час розгляду даного
спору не порушує прав чи інтересів
позивача.

Отже, відсутній сам предмет спору,
оскільки відсутні порушені права та
інтереси позивача, які б підлягали
судовому захисту.

За таких обставин суд вважає
необґрунтованими позовні вимоги в
частині визнання нечинним
розпорядження ДФІ в Херсонській
області від 15.07.2014р. №68 про зупинення
операцій з бюджетними коштами.

Що ж стосується пунктів 3 та 4 вимоги
№21-07-14-14/4240 від 18.07.2014 р. суд зазначає
наступне.

Пунктом 3 вимоги позивачу приписується
стягнути з керівника Лікарні кошти в
сумі 19205,59 грн., які розцінюються
відповідачем як нанесена установі
шкода внаслідок незаконного
звільнення працівника, якого поновлено
на роботі судом.

Аналогічно, п.4 вимоги на позивача
покладено обов'язок стягнути з ТОВ
"Ск-Херсон", ПП "Іванов-Буд", ВАТ
"Херсонгазсервіс" кошти, які
безпідставно сплачені цим особам
внаслідок завищення вартості
виконаних будівельних робіт.
Відповідачем кваліфіковано виплату
зазначених коштів як нанесення
спеціальному фонду Лікарні
матеріальної шкоди.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Згідно з Положенням про Державну
фінансову інспекцію України,
затвердженого Указом Президента
України від 23 квітня 2011 № 499/2011
(далі-Положення) Держфінінспекція
України відповідно до покладених на
неї завдань вживає в установленому
порядку заходів до усунення виявлених
під час здійснення державного
фінансового контролю порушень
законодавства та притягнення до
відповідальність винних осіб, а саме:
вимагає від керівників та інших
підконтрольних установ усунення
виявлених порушень законодавства;
звертається до суду в інтересах
держави, якщо підконтрольною установою
не забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів
(підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення
Держфінінспекція України для
виконання покладених на неї завдань
має право в установленому порядку,
зокрема, пред'являти керівникам та
іншим особам підприємств, установ та
організацій, що контролюються,
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства; при виявленні збитків,
завданих державі чи об'єкту контролю,
визначати їх розмір згідно з методикою,
затвердженою Кабінетом Міністрів
України.

Також Положенням установлено, що у
разі, якщо підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів
Держфінінспекція України має право
звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з
положеннями пункту 7 статті 10 Закону
України від 26 січня 1993 року № 2939-ХІІ
"Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні", згідно з якими державній
контрольно-ревізійній службі надано
право пред'являти керівникам та іншим
службовим особам підконтрольних
установ, що ревізуються, вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства з питань збереження і
використання державної власності та
фінансів, вилучати в судовому порядку
до бюджету виявлені ревізіями
приховані і занижені валютні та інші
платежі, ставити перед відповідними
органами питання про припинення
бюджетного фінансування і
кредитування, якщо отримані
підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави
вважати, що органу державного
фінансового контролю надано
можливість здійснювати контроль за
використанням коштів державного і
місцевого бюджету та у разі виявлення
порушень законодавства пред'являти
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих
державі чи об'єкту контролю, орган
державного фінансового контролю має
право визначати їх розмір згідно з
методикою, затвердженою Кабінетом
Міністрів України, та звернутися до
суду в інтересах держави, якщо
підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового
контролю спрямована на корегування
роботи підконтрольної організації та
приведення її у відповідність із
вимогами законодавства і у цій частині
вона є обов'язковою до виконання.

Що стосується відшкодування виявлених
збитків, завданих державі чи об'єкту
контролю то про їх наявність може бути
зазначено у вимозі, але вони не можуть
бути примусово стягнуті шляхом вимоги.
Такі збитки відшкодовуються у
добровільному порядку або шляхом
звернення до суду з відповідним
позовом.

На підставі наведеного суд дійшов
висновку про наявність у органу
державного фінансового контролю права
заявляти вимогу про усунення порушень,
виявлених у ході перевірки
підконтрольних установ, яка
обов'язкова до виконання лише в частині
усунення допущених порушень
законодавства і за допомогою якої
неможливо примусово стягнути виявлені
в ході перевірки збитки.

В даному випадку ДФІ в Херсонській
області пред'явила вимогу від 18.07.201
року №21-07-14-14/4240 про усунення порушень,
виявлених під час ревізії, при цьому
оскаржувана вимога у пунктах 3 та 4
вказує на виявлені збитки та їхній
розмір, а також містить звернутий до
позивача припис про їх стягнення.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у
судовому порядку за позовом органу
державного фінансового контролю,
правильність їх обчислення перевіряє
суд, який розглядає цей позов, а не
позов підконтрольної установи про
визнання вимоги протиправною.

Однак у порядку адміністративного
судочинства може бути оскаржене лише
таке рішення, яке породжує
безпосередньо права чи обов'язки для
позивача.

Таким чином, пункти 3 та 4 оскарженої
вимоги, якими примусово стягуються
виявлені в ході ревізії збитки, не є
обов'язковими для виконання позивачем,
а отже не створюють для нього юридичних
наслідків, тому відсутні підстави для
задоволення позовних вимог Лікарні у
цій частині.

Слід зазначити, що аналогічну правову
позицію у подібних правовідносинах
висловив Верховний Суд України у
постановах від 15 квітня, від 13 та 20
травня 2014 року (справи №№ 21-40а14, 21-89а14,
21-93а14 відповідно).

Згідно із ч.1 ст. 244-2 КАС України, рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Відповідно до ч.2 ст.161 КАС України, при
виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Враховуючи викладене та обов'язкові
правові висновки Верховного Суду
України, суд вважає, що пункти 3, 4
оскарженої вимоги не створюють для
позивача юридичних наслідків у вигляді
виникнення, зміни чи припинення прав і
обов'язків, а тому позовні вимоги про
визнання нечинними цих пунктів є
необґрунтованими і задоволенню не
підлягають.

Крім того, в судовому засіданні
представник позивача не заперечував
факту порушення щодо розрахунків та
взаємовідносин з ТОВ "СК-Херсон",
зазначивши, що вказане порушення було
усунуто ще до завершення перевірки. Що
ж стосується вимог ДФІ у Херсонській
області щодо стягнення коштів з
контрагентів ПП "Іванов-Буд" та ВАТ
"Херсонгазсервіс" щодо завищення
вартості виконання робіт в сумах 2601,40
грн. та 7846,80 грн., відповідно, то
представником позивача визнано
вказану частину вимоги.

Також слід врахувати, що позивачем не
спростовано доводів відповідача про
наявність порушення у вигляді завдання
установі матеріальної шкоди внаслідок
незаконного звільнення працівника
ОСОБА_6, що підтверджується судовими
рішеннями у справі №667/5824/13-ц, та
наявності згідно із приписами ст.ст. 134,
237 Кодексу законів про працю України
обов'язку службової особи, винної у
незаконному звільненні, покрити шкоду,
заподіяну підприємству, установі,
організації у зв'язку з оплатою
працівникові часу вимушеного прогулу.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

ДФІ в Херсонській області не
спростовано належними та допустимими
доказами правове обґрунтування
позовних вимог Херсонської
міськдержветлікарні і не доведено
правомірності своїх рішень, оформлених
у вигляді листа-вимоги та попередження
про неналежне виконання бюджетного
законодавства, в той час як останньою
доведено протиправність зазначених
рішень органу державного фінансового
контролю.

Визначаючись із способом відновлення
порушених прав Херсонської
міськдержветлікарні як позивача, суд
звертає увагу на те, що вона просить
визнати нечинними рішення ДФІ в
Херсонській області. В той же час суд
вважає належним способом захисту
порушеного права позивача, який
відповідає фактичним обставинам
справи і найефективніше відновлює
порушене право особи - визнання
протиправним і скасування оскаржених
рішень.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку про задоволення позовних
вимог шляхом саме визнання
протиправними і скасування пункту 2
вимоги ДФІ в Херсонській області від 18
липня 2014 року №21-07-14-14/4240 та прийнятого
ДФІ в Херсонській області попередження
про неналежне виконання бюджетного
законодавства від 15 липня 2014 року
№21-07-14-14/4155.

Решта позовних вимог Херсонської
міськдержветлікарні є необґрунтованою
і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 158-163, 167 КАС України,
суд, -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
пункт 2 вимоги Державної фінансової
інспекції в Херсонській області від 18
липня 2014 року №21-07-14-14/4240.

Визнати протиправним та скасувати
попередження про неналежне виконання
бюджетного законодавства від 15 липня
2014 року №21-07-14-14/4155, прийняте Державною
фінансовою інспекцією в Херсонській
області.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України чи
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 10 жовтня 2014 р.

Суддя
Пекний А.С.

кат. 9.3