Справа № 2а/0470/7542/11
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/29839/14

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючої: суддів: Блажівської Н.Є.,
Сіроша М.В., Юрченко В.П.,розглянувши у
порядку письмового провадження
касаційну скаргу Лівобережної
об'єднаної державної податкової
інспекції міста Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 25
липня 2011 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 27 червня 2013
року

у справі № 2а/0470/7542/11

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю

«АБЕРОН ЛТД»

до Лівобережної
об'єднаної державної податкової
інспекції міста

Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у

Дніпропетровській
області

про скасування рішення та
зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В

Товариство з обмеженою
відповідальністю «АБЕРОН ЛТД» (надалі
також - позивач, ТОВ «АБЕРОН ЛТД»)
звернулося до суду з адміністративним
позовом до Лівобережної міжрайонної
Державної податкової інспекції у м.
Дніпропетровську (правонаступник -
Лівобережна об'єднана державна
податкова інспекція міста
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області; надалі також - відповідач, ДПІ),
в якому просило:

- скасувати рішення відповідача від 14
квітня 2011 року №12789/10/28-215 про
невизнання звітності позивача з
податку на додану вартість за звітний
податковий період березень 2011 року
податковою декларацією;

- зобов'язати відповідача прийняти
податкову звітність позивача з податку
на додану вартість за звітний
податковий період березень 2011 року в
якості податкової декларації без
застосування штрафних санкцій.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 25
липня 2011 року адміністративний
позов задоволено. Визнано нечинним та
скасовано рішення від 14 квітня 2011 року
№12789/10/28-215 про невизнання звітності
позивача з податку на додану вартість
за звітний податковий період березень
2011 року податковою декларацією та
зобов'язав відповідача прийняти
звітність позивача по податку на
додану вартість за звітний податковий
період за березень 2011 року в якості
податкової декларації без
застосування штрафних санкцій.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 27 червня 2013 року
апеляційну скаргу Лівобережної
міжрайонної державної податкової
інспекції м.
Дніпропетровська залишено без
задоволення, а постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 25 липня 2011
року - без змін.

Відповідач в касаційній скарзі,
вказуючи на допущені судами першої та
апеляційної інстанцій порушення вимог
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
спору, просить скасувати постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 25 липня 2011
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 27 червня 2013 року і прийняти нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
Вищий адміністративний суд України
звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, які не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Як свідчать матеріали справи,
фактичною підставою неприйняття
декларації позивача з податку на
додану вартість за березень 2011 року,
стали висновки відповідача, викладені
в рішенні від 14 квітня 2011 року
№12789/10/28-215 (а.с. 8), про те, що позивач не
має права на подання звітності з
податку на додану вартість, оскільки
його свідоцтво платника податку на
додану вартість на підставі пункту 184.1
«ж» статті 185 Податкового кодексу
України (надалі також - ПК України; тут і
надалі - в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
анульовано.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій виходили із того,
що Податковим кодексом України не
передбачено в якості причини для
відмови прийнятті податкової
декларації наявність рішення про
анулювання реєстрації платника
податку на додану вартість.

Вищий адміністративний суд України
вважає таку позицію передчасною, а
рішення попередніх судових інстанцій
такими, що прийняті без дотримання
вимог законності та обґрунтованості,
що визначені статтею 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 49.2 статті 49
Податкового кодексу України платник
податків зобов'язаний за кожний
встановлений цим Кодексом звітний
період подавати податкові декларації
щодо кожного окремого податку,
платником якого він є, відповідно до
цього Кодексу незалежно від того, чи
провадив такий платник податку
господарську діяльність у звітному
періоді.

Пунктом 49.11 статті 49 Податкового
кодексу України передбачено, що у разі
подання платником податків до органу
державної податкової служби
податкової декларації, заповненої з
порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4
статті 48 цього Кодексу, такий орган
державної податкової служби
зобов'язаний надати такому платнику
податків письмове повідомлення про
відмову у прийнятті його податкової
декларації із зазначенням причин такої
відмови.

Обов'язкові реквізити податкової
декларації визначені пунктом 48.3 статті
48 Податкового кодексу України.

Пунктом 48.4 статті 48 Податкового
кодексу України передбачено, що у
окремих випадках, коли це відповідає
сутності податку або збору та є
необхідним для його адміністрування,
форма податкової декларації додатково
може містити такі обов'язкові
реквізити: відмітка про звітування за
спеціальним режимом; код виду
економічної діяльності (КВЕД); код
органу місцевого самоврядування за
КОАТУУ; індивідуальний податковий
номер та номер свідоцтва про
реєстрацію платника податку на додану
вартість згідно з даними реєстру
платників податку на додану вартість
за звітний (податковий) період.

З аналізу наведених норм слідує, що у
випадку зазначення в декларації з
податку на додану вартість за звітний
(податковий) період номера свідоцтва
про реєстрацію платника податку на
додану вартість, яке анульоване на час
подання податкової звітності, тобто у
випадку подання такої податкової
декларації не платником податку на
додану вартість, - податковий орган,
посилаючись на положення пункту 49.11
статті 49 Податкового кодексу України,
зобов'язаний надати такому платнику
податків письмове повідомлення про
відмову у прийнятті його податкової
декларації із зазначенням причин такої
відмови.

Наведеному попередні судові інстанції
оцінки не надали. При цьому, поза увагою
судів першої та апеляційної інстанції
залишились доводи позивача, якими
останній обґрунтовував свою позицію
щодо протиправності рішення ДПІ про
неприйняття податкової звітності.

Таку, зокрема, як слідує з матеріалів
справи, позивач посилався на те, що
постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 29 травня 2012 року, яка набрала
законної сили, скасовано рішення
Лівобережної міжрайонної державної
податкової інспекції у м.
Дніпропетровську № 869, оформлене
листом №878/10/29-0 від 11 січня 2011 року про
анулювання реєстрації платника
податку на додану вартість ТОВ «Аберон
ЛТД»; відмінено анулювання реєстрації
платника податку на додану вартість
ТОВ «Аберон ЛТД» з залишенням
свідоцтва платника податку на додану
вартість за №04348465; зобов'язано
Державну податкову адміністрацію
України внести до Реєстру платників
податку на додану вартість запис про
відміну анулювання реєстрації
платника податку на додану вартість
ТОВ «Аберон ЛТД»

Крім того, позивач посилався на те, що 24
квітня 2013 року ним отримано свідоцтво
про реєстрацію платника податку на
додану вартість, в якому зазначено, що
ТОВ «Аберон ЛТД» зареєстровано
платником ПДВ з 2 листопада 2006 року.

За змістом частин 4, 5 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд вживає передбачені законом заходи,
необхідні для з'ясування всіх обставин
у справі, у тому числі, щодо виявлення
та витребування доказів з власної
ініціативи. Суд повинен запропонувати
особам, які беруть участь у справі,
подати докази або з власної ініціативи
витребувати докази, яких, на думку суду,
не вистачає.

Разом з тим, в ході розгляду справи суди
попередніх інстанцій вказані
обставини не встановили, тобто на
підставі належних доказів не
перевірили чи на час подання звітності,
з приводу неприйняття якої виник спір,
позивач був платником податку на
додану вартість.

За наведених обставин, судам слід
врахувати наведені вище обставини та
встановити правомірність дій
податкового органу щодо неприйняття
поданої позивачем податкової
звітності з податку на додану вартість
за звітний податковий період березень
2011 року.

Таким чином, суди обох інстанцій дали
передчасну юридичну оцінку
встановленим фактичним обставинам
справи, а тому ухвалені ними судові
рішення не можна вважати законними та
обґрунтованими.

Згідно з частиною 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги, але при цьому може
встановлювати порушення норм
матеріального чи процесуального права,
на які не було посилання в касаційній
скарзі.

Відповідно до частини 2 статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Враховуючи те, що судами попередніх
інстанцій не було встановлено всіх
важливих обставин справи, що призвело
до не обґрунтованих належним чином
висновків щодо прав і обов'язків сторін
у даному спорі, а також те, що
передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають їй права
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
оскаржувані судові рішення у справі
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий судовий розгляд до суду
першої інстанції відповідно до
положень частини 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В А Л И В

Касаційну скаргу Лівобережної
об'єднаної державної податкової
інспекції міста Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області
задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 25
липня 2011 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 27 червня 2013
року скасувати.

Справу № 2а/0470/7542/11 направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копій
особам, що беруть участь у справі.

Головуюча:
Н. Є. Блажівська

Судді:
М.В. Сірош

В.П. Юрченко