Справа № 2а-11105/10/2070
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/13459/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого: Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Червонозаводському районі міста
Харкова

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 03 грудня 2010
року

та постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 14 лютого 2011 року

у справі № 2-а-11105/10/2070

за позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у
Червонозаводському районі міста
Харкова

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(далі - позивач) звернулась до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Червонозаводському районі
міста Харкова (далі - відповідач) про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення №
000461702/0 від 01 березня 2010 року (№/1
від 22 березня 2010 року, №/2 від 01
червня 2010 року, №/3 від 25 серпня 2010
року) (в редакції заяви про уточнення
позовних вимог від 14 жовтня 2010 року).

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 03 грудня 2010
року адміністративний позов
задоволено. Визнано протиправними дії
ДПІ у Червонозаводському районі м.
Харкова щодо винесення податкового
повідомлення-рішення від 01 березня 2010
року № 000461702/0 (від 22 березня 2010 року №
/1, від 01 червня 2010 року №/2,
від 25 серпня 2010 року № /3) про
накладання на фізичну особу -
підприємця ОСОБА_1 податкового
зобов'язання у розмірі 2700,00 грн.
Скасовано податкове
повідомлення-рішення від 01 березня 2010
року № 000461702/0 (від 22 березня 2010 року №
/1, від 01 червня 2010 року № /2,
від 25 серпня 2010 року № /3) ДПІ у
Червонозаводському районі м. Харкова
щодо накладення на фізичну особу -
підприємця ОСОБА_1 податкового
зобов'язання у розмірі 2700,00 грн.
Стягнуто з Державного бюджету України
на користь фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 витрати зі сплати судового
збору у розмірі 3,40 грн.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 14 лютого 2011
року скасовано постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 03
грудня 2010 року в частині визнання
протиправними дій ДПІ у
Червонозаводському районі м. Харкова. В
цій частині прийнято нову постанову,
якою відмовлено у задоволені позову. В
іншій частині постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 03
грудня 2010 року залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у
Червонозаводському районі м. Харкова,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 07 03 грудня
2010 року та постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 14 лютого 2011 року в частині
задоволених позовних вимог і ухвалити
нове судове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити у повному
обсязі.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів, враховуючи межі
касаційної скарги, дійшла висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

ДПІ у Червонозаводському районі м.
Харкова була проведена документальна
планова виїзна перевірка дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 за період з 01 липня
2007 року по 30 вересня 2009 року, за
результатами якої складений акт №
828/172/НОМЕР_1 від 18 лютого 2010 року.

За висновками акта перевірки,
позивачем були порушені вимоги пункту 2
Указу Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємства», а саме: не перераховано
до бюджету за найманого працівника
ОСОБА_2 єдиний податок у розмірі 100,00
грн. за період з липня 2007 року по
вересень 2009 року.

Зокрема, у акті перевірки було
встановлено, що у період з 01 липня 2007
року по 30 вересня 2009 року позивач
перебував на спрощеній системі
оподаткування, обліку та звітності та
був платником єдиного податку.

Також, у акті перевірки було вказано, що
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1
була видана громадянці ОСОБА_2
довіреність від 05 лютого 2007 року
строком на три роки, згідно якої
позивач уповноважив ОСОБА_2 бути його
представником в органах виконавчої
влади, в державних, громадських,
господарських та інших підприємствах,
установах, організаціях, митних
органах, органах Міністерства
внутрішніх справ, податкових органах, в
органах нотаріату, банківських
установах, в органах статистики,
установах Пенсійного фонду, що
стосується питань, пов'язаних з
реєстрацією (перереєстрацією) та
встановленням на облік, подавати звіти
про виконану роботу, сплачувати
податки та інші обов'язкові платежі,
відкривати рахунки та користуватися
ними в будь-яких установах міста
Харкова, вести справи в усіх органах
представницької та виконавчої влади, в
органах Міністерства внутрішніх справ,
оформлення бухгалтерської та
фінансової звітності, подавати
декларації, а також вчиняти всі інші
юридично значимі дії, пов'язані з цією
довіреністю. Вказані обставини
слугували підставою для висновку
податкового органу про те, що ОСОБА_2 є
найманою особою, а позивач відповідно -
роботодавцем, яким не було сплачено 50 %
ставки єдиного податку за використання
в підприємницькій діяльності найманої
праці.

01 червня 2010 року ДПІ у
Червонозаводському районі м. Харкова
на підставі вказаного акта перевірки
прийняла рішення № 000461702/0, яким згідно
з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2
статті 2 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» визначила ОСОБА_1
суму податкового зобов'язання за
платежем: єдиний податок у розмірі 2700,00
грн. за основним платежем.

Вказане податкове
повідомлення-рішення оскаржувалось
позивачем в адміністративному порядку,
за наслідками якого його скарги були
залишені без задоволення, а ДПІ у
Червонозаводському районі м. Харкова
були прийняті податкові
повідомлення-рішення №/1 від 22
березня 2010 року, №/2 від 01 червня
2010 року, №/3 від 25 серпня 2010 року на
аналогічні суми податкових
зобов'язань.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, виходив з того,
збільшення податковим органом
позивачу суми податкового зобов'язання
з єдиного податку на підприємницьку
діяльність з фізичних осіб на 2700,00 грн.
є безпідставним, оскільки
уповноваження ОСОБА_2 довіреністю на
представництво позивача в усіх
установах не є доказом трудових
відносин між вказаною особою та
позивачем. Також, суд виходив з того, що
органам державної податкової служби
законодавством України не надано
повноважень самостійно, за власним
розсудом змінювати суть правовідносин
між платниками податків та іншими
особами.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції в
частині визнання протиправними дій ДПІ
у Червонозаводському районі м. Харкова,
виходив з того, що повноваження
працівників податкового органу,
визначені в Закону України «Про
державну податкову службу в Україні»,
надають їм право на прийнятті
податкових повідомлень-рішень щодо
визначення податкових зобов'язань. В
решті суд апеляційної інстанції
погодився із висновками суду першої
інстанції.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду апеляційної інстанції,
з огляду на наступне.

Відповідно до статті 2 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
малого підприємства» (у редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) у разі, коли платник
єдиного податку здійснює
підприємницьку діяльність з
використанням найманої праці або за
участю у підприємницькій діяльності
членів його сім'ї, ставка єдиного
податку збільшується на 50 відсотків за
кожну особу.

За визначенням, наведеним у пункті 1.8
статті 1 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» (у редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин), наймана особа - це
фізична особа, яка безпосередньо
власною працею виконує трудову функцію
виключно за дорученням або наказом
працедавця згідно з умовами укладеного
з ним трудового договору (контракту)
відповідно до закону. При цьому усі
вигоди від виконання такої трудової
функції (крім заробітної плати) такої
найманої особи, інших виплат чи
винагород на її користь, передбачених
законодавством усі ризики, пов'язані з
таким виконанням або невиконанням,
отримуються (несуться) працедавцем.

З аналізу вказаної норми випливає, що
однією з обов'язкових ознак визначення
найманої особи є виконання нею
трудової функції згідно з умовами
укладеного трудового договору
(контракту).

Згідно з положеннями статті 21 Кодексу
законів про працю України (у редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) трудовий договір - це
угода між працівником і власником
підприємства, установи, організації
або уповноваженим ним органом чи
фізичною особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Частинами 3, 4 статті 24 Кодексу законів
про працю України (у редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин)
визначено, що укладення трудового
договору оформляється наказом чи
розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про
зарахування працівника на роботу.
Трудовий договір вважається укладеним
і тоді, коли наказу чи розпорядження не
було видано, але працівника фактично
було допущено до роботи.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Як вбачається з акту перевірки та
встановлено судами попередніх
інстанцій, належних та допустимих
доказів наявності укладеного
трудового договору між позивачем та
ОСОБА_2, або ж виконання ОСОБА_2 певних
трудових функцій, виплати позивачем
ОСОБА_2 доходів тощо податкових органом
надано не було.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, з яким погоджується суд
касаційної інстанції, про
безпідставність визначення позивачу
податкового зобов'язання з єдиного
податку у сумі 2700,00 грн. оспорюваними
податковими повідомленнями-рішеннями.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга ДПІ у Червонозаводському районі
м. Харкова підлягає залишенню без
задоволення, а постанова Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 14 лютого 2011 року підлягає залишенню
без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Червонозаводському районі
міста Харкова залишити без
задоволення, а постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 14 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна