Справа № 2а-1970/1144/11
Суддя: Обрізко І.М.
Дата ухвалення: 2014-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

29 вересня 2014 року Справа № 50573/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Обрізко І.М.

суддів
Левицької Н.Г., Сапіги В.П

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу Державної судової
адміністрації України на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 16 травня 2011
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
Державної судової адміністрації
України, Міністерства фінансів
України, Державного казначейства
України при Міністерстві фінансів
України, територіального управління
Державної судової адміністрації в
Тернопільській області про
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся з адміністративним
позовом до Державної судової
адміністрації України, Міністерства
фінансів України, Державного
казначейства України при Міністерстві
фінансів України, територіального
управління Державної судової
адміністрації у Тернопільській
області про зобов'язання Міністерства
фінансів України виділити і
перерахувати на рахунок Державного
казначейства України при Міністерстві
фінансів України кошти в сумі 413 979,37
грн., в тому числі 276 876,61 грн. для виплати
йому недоплаченої заробітної плати та
137 102,76 грн. недоплаченого довічного
грошового утримання, зобов'язання
Державного казначейства України при
Міністерстві фінансів України
перерахувати на рахунок Державної
судової адміністрації України кошти в
сумі 413 979,37 грн., в тому числі 276 876,61 грн.
для виплати недоплаченої заробітної
плати та 137 102,76 грн. недоплаченого
довічного грошового утримання,
зобов'язання Державної судової
адміністрації України перерахувати на
рахунок територіального управління
ДСА у Тернопільській області кошти в
сумі 413 979,37 грн., в тому числі 276 876, 61 грн.
для виплати йому недоплаченої
заробітної плати та 137 102,76 грн.
недоплаченого довічного грошового
утримання, зобов'язання
територіального управління ДСА у
Тернопільській області нарахувати та
виплатити кошти в сумі 413 979,37 грн., в
тому числі 276 876,61 грн. для виплати йому
недоплаченої заробітної плати та 137 102,76
грн. недоплаченого довічного грошового
утримання за період з 01.06.2005 року по
28.02.2011 року.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що позивач працює
на посаді судді Борщівського районного
суду Тернопільської області з 12 лютого
1993 року, а на посаді заступника голови
Борщівського районного суду з 20.11.2008
року і за період з 01 червня 2005 року по 28
лютого 2011 року йому в порушення вимог
чинного законодавства України, зокрема
ст. 44 Закону України «Про статус
суддів», постанов Кабінету Міністрів
України № 514 «Про оплату праці Голови,
першого заступника Голови та
заступника Голови Верховного Суду
України», № 865 «Про оплату праці та
щомісячне грошове утримання суддів»
від 03.09.2005 року не нараховано та не
виплачено заробітної плати в розмірі 276
876,61 грн. за період з 01.06.2005 року по 28.02.2011
року та 137 102,76 грн. довічного грошового
утримання за період з січня 2009 року по
28.02.2011 року, що підтверджується
висновком № 312 експертного
економічного дослідження від 14 березня
2011 року.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 16 травня
2011року позовні вимоги задоволено в
повному обсязі. Суд виходив з того, що
недоплата не відповідає Конституції
України, Закону України «Про статус
суддів», крім того розмір недоплати
підтверджений експертним висновком.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням, сторона відповідача, а саме
Державна судова адміністрація України
подала апеляційну скаргу, з якої із-за
порушення норм матеріального та
процесуального права, невідповідності
висновків суду обставинам справи,
просить його скасувати та постановити
рішення, яким відмовити в задоволені
позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги в
основному покликається на те, що суд
першої інстанції не мав права
зобов'язувати ДСА України здійснювати
перерахунок коштів, оскільки всі
виплати були проведені відповідно до
законодавства. Крім того стверджує, що
всі видатки на зарплати суддям були
здійсненні в повному обсязі. Згідно з
ч.4 ст. 51 Бюджетного кодексу України
відповідальність за управління
бюджетними асигнуваннями і здійснення
контролю за виконання процедур та
вимог, встановлених Бюджетним кодексом
України, несуть розпорядники бюджетних
коштів.

У разі неприбуття жодної з осіб, які
беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів (п.2 ч. 1 ст. 197 КАС
України із змінами і доповненнями,
внесеними згідно із Законом України
від 07.07.2010 року N 2453-VI), що є достатнім для
розгляду даної справи.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вбачає її
аргументованою.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд
апеляційної інстанції скасовує судове
рішення та ухвалює нове, коли має місце
зокрема неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
недоведеність таких обставин,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи чи питання.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що позивач з 12
лютого 1993 року працює на посаді судді
Борщівського районного суду
Тернопільської області, а на посаді
заступника голови Борщівського
районного суду з 20.11.2008 року. Постановою
Верховної Ради України від 19.06.2003 року
№1016 - ІV обраний на посаду суді
безстроково.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Питання оплати праці вищих посадових
осіб України, окремих керівних
працівників органів державної влади і
органів місцевого самоврядування та
суддів» від 21 грудня 2005 року № 1243
встановлено, що для вищих посадових
осіб України, окремих керівних
працівників органів державної влади і
органів місцевого самоврядування та
суддів, розміри посадових окладів яких
визначаються залежно від кількості
розмірів мінімальної заробітної плати,
зокрема, згідно з постановою Кабінету
Міністрів України від 3 вересня 2005 року
№ 865 та іншими нормативно-правовими
актами, розміри посадових окладів
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 грн. і в
подальшому при підвищенні мінімальної
заробітної плати перерахунок не
провадиться.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 31 грудня 2005 року № 1310 постанову
Кабінету Міністрів України від 3
вересня 2005 року № 865 доповнено пунктом
4-1, відповідно до положень якого
розміри посадових окладів,
передбачених цією постановою,
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 грн. і в
подальшому при підвищенні мінімальної
заробітної плати їх перерахунок не
провадиться.

Постановою Печерського районного суду
м. Києва від 19 березня 2007 року визнано
протиправним та скасовано пункт 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
«Про оплату праці та щомісячне грошове
утримання суддів» від 3 вересня 2005 року
№ 865.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 03 грудня 2007
року та ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 29
жовтня 2009 року постанову Печерського
районного суду м. Києва від 19 березня 2007
року в частині визнання протиправним
та скасування пункту 4-1 постанови
Кабінету Міністрів України «Про оплату
праці та щомісячне грошове утримання
суддів» від 3 вересня 2005 року № 865
залишено без змін.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 травня 2008 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 серпня 2009
року, визнано незаконними постанови
Кабінету Міністрів України «Про
питання оплати праці вищих посадових
осіб України, окремих керівних
працівників органів державної влади і
органів місцевого самоврядування та
суддів» від 21 грудня 2005 року № 1243 в
частині встановлення розміру
посадового окладу суддям; пункт 4
постанови Кабінету Міністрів України
«Про внесення змін до постанови
Кабінету Міністрів України від 3
вересня 2005 року № 865» від 31 грудня 2005
року № 1310 та пункт 4-1 постанови
Кабінету Міністрів України «Про оплату
праці та щомісячне грошове утримання
суддів» від 3 вересня 2005 року № 865.

Постановою Вищого адміністративного
суду України від 13 квітня 2011 року
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 21 травня 2008 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 серпня 2009
року скасовано, у задоволенні позову
про визнання незаконними та скасування
зазначених постанов Кабінету
Міністрів України відмовлено.

Враховуючи вищенаведене колегія
суддів приходить до висновку, що,
постанова Печерського районного суду
м. Києва від 19 березня 2007 року була
обов'язковою з 3 грудня 2007 року (дати
набрання нею законної сили) до 1 січня
2012 року (дати втрати чинності
скасованої нею постанови Кабміну), а
постанова Окружного адміністративного
суду міста Києва від 21 травня 2008 року - з
19 серпня 2009 року (дати набрання нею
законної сили) до 13 квітня 2011 року, дати
її скасування постановою Вищого
адміністративного суду України.

Проте, постанова Печерського районного
суду м. Києва від 19 березня 2007 року не
може бути підставою для задоволення
позовних вимог, оскільки нею визнано
протиправним та скасовано лише пункт 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
«Про оплату праці та щомісячне грошове
утримання суддів» від 3 вересня 2005 року
№ 865, відповідно до положень якого
розміри посадових окладів,
передбачених цією постановою,
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 грн. і в
подальшому при підвищенні мінімальної
заробітної плати їх перерахунок не
провадиться.

Між тим аналогічні обмеження були
передбачені також постановою Кабінету
Міністрів України «Питання оплати
праці вищих посадових осіб України,
окремих керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів» від 21 грудня
2005 року № 1243, якою встановлено, що для
вищих посадових осіб України, окремих
керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів, розміри
посадових окладів яких визначаються
залежно від кількості розмірів
мінімальної заробітної плати, зокрема,
згідно з постановою Кабінету Міністрів
України від 3 вересня 2005 року № 865 та
іншими нормативно-правовими актами,
розміри посадових окладів
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 грн. і в
подальшому при підвищенні мінімальної
заробітної плати перерахунок не
провадиться. Положення зазначеної
постанови стали преамбулою постанови
Кабінету Міністрів України від 3
вересня 2005 року № 865.

За таких обставин, проаналізувавши
вищевикладене, а також беручи до уваги
практику суду касаційної інстанції,
судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги являються
суттєвими і складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи, а також має місце
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 195, 196 ч. 4, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, Львівський апеляційний
адміністративний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної судової
адміністрації України задоволити,
скасувати постанову Тернопільського
окружного адміністративного суду від 16
травня 2011 року по справі № 2а-1970/1144/11 та
прийняти нову постанову, якою в
задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до
Державної судової адміністрації
України, Міністерства фінансів
України, Державного казначейства
України при Міністерстві фінансів
України, територіального управління
Державної судової адміністрації в
Тернопільській області про
зобов'язання вчинити певні дії
відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили
через п'ять днів після направлення
копій особам, які беруть участь у
справі, та може бути оскаржена протягом
двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
І.М. Обрізко

Судді
Н.Г.
Левицька

В.П. Сапіга