Справа № 2а-275/09/1170
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/14821/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Вербицької
О.В.

Цвіркуна Ю.І.

за участю секретаря Ковтун О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції

на постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 22.04.2010

у справі № 2а-275/09/1170

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2

до 1. Кіровоградської об'єднаної
державної податкової інспекції,

2. Державної податкової
адміністрації у Кіровоградській
області

про визнання неправомірним і
скасування рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій,-

ВСТАНОВИВ:

Подано позов про визнання
неправомірними дій ДПА у
Кіровоградській області з проведення
17.12.2008 перевірки, визнання
неправомірним і скасування акта
перевірки ДПА у Кіровоградській
області від 17.12.2008, визнання
неправомірним і скасування рішення ДПІ
у м.Кіровограді від 09.01.2009 № .

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 23.02.2009 у
задоволенні адміністративного позову
відмовлено повністю.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 22.04.2010 постанову суду першої
інстанції скасовано. Визнано
неправомірними дії ДПА у
Кіровоградській області з проведення
17.12.2008 перевірки позивача. Скасовано
рішення ДПІ у м.Кіровограді від 09.01.2009 №
. У задоволенні решти позову
відмовлено.

Кіровоградська ОДПІ подала касаційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду апеляційної інстанції
та залишити в силі постанову суду
першої інстанції. Вважає, що постанова
суду апеляційної інстанції в частині
задоволення позову є необґрунтованою,
при вирішенні справи суд допустив
порушення норм матеріального і
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши доводи касаційної скарги,
матеріали справи, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
касаційної інстанції дійшов висновку,
що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, за
рішенням відповідача від 09.01.2009 №
до позивача застосовано штрафні
(фінансові) санкції в сумі 1034240,00 грн.

У вказаному рішенні відповідача
вказано про порушення позивачем вимог
п.1, п. 2. ст. 3, п. 6 ст. 9 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР (далі - Закон
№ 265/95-ВР).

Пунктами 1 та 2 ст. 3 Закону № 265/95-ВР (в
редакції, чинній на час спірних
відносин) покладено на суб'єктів
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо),
обов'язок при продажу товарів (наданні
послуг) у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг, проводити
розрахункові операції на повну суму
покупки (надання послуги) через
зареєстровані, опломбовані у
встановленому порядку та переведені у
фіскальний режим роботи реєстратори
розрахункових операцій з
роздрукуванням відповідних
розрахункових документів, що
підтверджують виконання розрахункових
операцій, або у випадках, передбачених
цим Законом, із застосуванням
зареєстрованих у встановленому
порядку розрахункових книжок, та
видавати особі, яка отримує або
повертає товар, отримує послугу або
відмовляється від неї, розрахунковий
документ встановленої форми на повну
суму проведеної операції.

Водночас пунктом 6 статті 9 Закону №
265/95-ВР дозволено суб'єктам
підприємницької діяльності - фізичним
особам, оподаткування доходів яких
здійснюється відповідно до
законодавства з питань оподаткування
суб'єктів малого підприємництва (в тому
числі шляхом отримання свідоцтва про
сплату єдиного податку), при продажу
товарів (наданні послуг) не
застосовувати реєстратори
розрахункових операцій та
розрахункові книжки за умови, якщо

такі суб'єкти не здійснюють продаж
підакцизних товарів (крім пива на
розлив), а також за умови ведення такими
особами книг обліку доходів і витрат у
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України за поданням
державного органу, уповноваженого
провадити державну регуляторну
політику.

Штрафні санкції за цим рішенням
застосовано до позивача на підставі п. 1
ст. 17 Закону № 265/95-ВР - за непроведення
розрахункових операцій через
реєстратори розрахункових операцій та
нероздрукування відповідного
розрахункового документа, що
підтверджує виконання розрахункової
операції.

З акту перевірки та заперечень
відповідача на позов вбачається, що
позиція податкового органу полягає в
тому, що фізична особа-підприємець
ОСОБА_2 зобов'язаний був застосовувати
реєстратор розрахункових операцій,
оскільки не вів книгу обліку доходів і
витрат у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України.
Відповідач виходив з того, що позивач
за період з 01.01.2008 по 01.10.2008, а також за
25.10.2008, 16.12.2008, не провів через
реєстратор розрахункових операцій з
видачею відповідних розрахункових
документів розрахункові операції в
загальній сумі 206848,00 грн. Відповідач
визначив штрафні санкції у
п'ятикратному розмірі зазначеної
вартості проданих товарів (наданих
послуг).

Таким чином, предметом доказування у
цій справі є обставини щодо
наявності/відсутності у позивача, який
є суб'єктом підприємницької діяльності
- фізичною особою, обов'язку при
здійсненні розрахункової операції
застосовувати реєстратор
розрахункових операцій.

З метою встановлення цих обставини у
справі мають бути встановлені
обставини щодо ведення/неведення, у
зазначений податковим органом період,
позивачем, який є суб'єктом
підприємницької діяльності-фізичною
особою, книги обліку доходів і витрат;
здійснення/не здійснення позивачем у
цей період розрахункових операцій;
суму розрахункових операцій.

При цьому слід з'ясувати, яким чином
відповідач встановив суму здійснених
позивачем розрахункових операцій у
вказаний період, та чи підтверджується
ця обставина належними і допустимими
доказами.

Суди попередніх інстанцій не з'ясували
суті порушення, за яке застосовано
штрафні (фінансові) санкції за
оспорюваним рішенням відповідача, та
не дослідили належним чином зазначені
обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Порушення судами попередніх інстанцій
норм процесуального права, які
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення спору, згідно з
ч. 2 ст. 227 Кодексу адміністративного
судочинства України є підставою для
скасування судового рішення в цій
частині і направлення справи на новий
розгляд.

При новому розгляді справи судам слід
врахувати викладене, всебічно і повно
перевірити доводи, на яких ґрунтуються
вимоги та заперечення сторін, належним
чином їх оцінити, вирішити, чи мали
місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, та які мають значення для
вирішення справи, якими доказами вони
підтверджуються, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин.

При вирішенні справи в частині
позовних вимог про визнання
неправомірними дій відповідача щодо
проведення перевірки суди мають
врахувати, що у разі, коли перевірка
відбулася, про що складено акт
перевірки, на підставі якого складено
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій, - правові наслідки
протиправних дій контролюючого органу
з проведення перевірки є вичерпаними,
оскільки після проведення перевірки
права суб'єкта господарювання
порушують наслідки її проведення -
застосування до суб'єкта
господарювання за рішенням
контролюючого органу штрафних
(фінансових) санкцій за встановлені
актом перевірки порушення.

У такому випадку предметом розгляду в
суді має бути лише суть виявлених
контролюючим органом порушень
законодавства, дотримання якого
контролюється цими органами.

Так, згідно з правовою позицією
Верховного Суду України, яка
висловлена у постанові Верховного Суду
України від 24.12.2010 у справі за позовом
ТОВ «Foods and Goobs L.T.D.» до ДПІ у
Калінінському районі м.Донецька, третя
особа - ДПА в Донецькій області, про
скасування рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій, саме на
етапі допуску до перевірки платник
податків може поставити питання про
необґрунтованість її призначення та
проведення, реалізувавши своє право на
захист від безпідставного та
необґрунтованого здійснення контролю
щодо себе. Водночас допуск до перевірки
нівелює правові наслідки процедурних
порушень, допущених контролюючим
органом при призначенні податкової
перевірки.

Враховуючи наведене, у разі, якщо
відбувся допуск посадових осіб
контролюючого органу до перевірки і
перевірка проведена, позов суб'єкта
господарювання, спрямований на
оскарження дій контролюючого органу
щодо призначення та/або проведення
перевірок не може бути задоволено.

При вирішенні справи в частині
позовних вимог про скасування акту
перевірки суди мають врахувати таке.

Зі змісту п. 1.3., п. 1.7 ст. 1 Порядку
оформлення результатів невиїзних
документальних, виїзних планових та
позапланових перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, затвердженого
наказом Державної податкової
адміністрації України від 10.08.2005 № 327 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 25.08.2005 за №925/11205,
випливає, що під актом перевірки
розуміється службовий документ, який
стверджує факт проведення невиїзної
документальної або виїзної планової чи
позапланової перевірки
фінансово-господарської діяльності
суб'єкта підприємницької діяльності і
є носієм доказової інформації про
виявлені порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
суб'єктами господарювання.

Отже, акт перевірки та викладені у
ньому факти і висновки не можна
розглядати як рішення суб'єкта владних
повноважень, що породжує для платника
податків певні правові наслідки,
регулює ті чи інші відносини і має
обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин.

Акт перевірки є виключно носієм
доказової інформації про виявлені
податковим органом порушення вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства платниками податків,
обов'язковим документом, на підставі
якого приймається відповідне рішення
контролюючого органу.

Контролюючий орган не
позбавлений права викладати в акті
перевірки власні суб'єктивні висновки
щодо зафіксованих обставин та в
подальшому, у разі виникнення спору
щодо рішень про визначення податкових
зобов'язань, обґрунтовувати ними
власну позицію щодо наявності певних
допущених платником податків порушень.

Оцінка акту перевірки, в тому
числі й оцінка дій посадових осіб
податкового органу щодо викладення у
ньому висновків перевірки, а також щодо
самих висновків перевірки, надається
уповноваженими законом органами влади
при вирішенні спору щодо оскарження
рішення, прийнятого на підставі такого
акту.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 227, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції задовольнити частково.

Постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 23.02.2009 та
постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 22.04.2010 скасувати, а справу направити
на новий розгляд до Кіровоградського
окружного адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя Н.Г.
Пилипчук

Судді
О.В. Вербицька

Ю.І. Цвіркун