Справа № 358/1547/13-а
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2014-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 358/1547/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Тітов М.Б.,
Суддя-доповідач: Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді
Кобаля М.І.,

суддів:
Бабенка К.А., Петрика І.Й.

розглянувши в порядку письмового
провадження матеріали апеляційної
скарги Державного реєстратора прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Богуславського районного управління
юстиції Київської області Кулікової
Ольги Євгеніївни на постанову
Богуславського районного суду
Київської області від 12 травня 2014 року
у справі за адміністративним позовом
ОСОБА_3 до Державного реєстратора прав
на нерухоме майно реєстраційної служби
Богуславського районного управління
юстиції Київської області Кулікової
Ольги Євгеніївни, за участю третіх
осіб: Богуславського районного
управління юстиції Київської області,
Управління Державної казначейської
служби у Богуславському районі
Київської області, Відділу Державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно реєстраційної служби Головного
Управління юстиції у Київській області
про визнання протиправним та
скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - Позивач) звернулась до
суду із адміністративним позовом до
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Богуславського районного управління
юстиції Київської області Кулікової
Ольги Євгеніївни (далі - Відповідач) у
якому просила визнати протиправними та
скасувати рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень №3762269 та №3761782 від 09.07.2013 року.

Постановою Богуславського районного
суду Київської області від 12 травня 2014
року вимоги адміністративного позову
задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням, Державний реєстратор прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Богуславського районного управління
юстиції Київської області Кулікова О.Є.
подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати зазначене рішення
суду першої інстанції та відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності сторін.

Апеляційний розгляд справи
здійснюється без фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу, оскільки сторони у судове
засідання не з'явились.

Відповідно до ч.1 ст. 41 КАС України, у
разі неявки у судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі (у тому числі при розгляді
справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Відповідно до ст. 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є зокрема,
порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
27 червня 2013 року ОСОБА_3, як представник
за довіреністю ОСОБА_4, звернулась до
Реєстраційної служби Богуславського
районного управління юстиції
Київської області з заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень з метою державної реєстрації
права власності на об'єкти нерухомого
майна.

09 липня 2013 року Державний реєстратор
прав на нерухоме майно реєстраційної
служби Богуславського районного
управління юстиції Київської області
Кулікова О.Є. винесла рішення про
відмову у державній реєстрації права
власності на житлові будинки, які
розташовані по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

Підставою для відмови у державній
реєстрації права власності на
зазначені житлові будинки, стало те, що
ОСОБА_4 зареєстрована в АДРЕСА_3 і на час
посвідчення довіреності секретарем
Біївецької сільської ради вона на
порушення вимог Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» належним
чином не зареєструвала своє тимчасове
місце проживання. На вказані
порушення при прийнятті довіреностей
реєстраційною службою Богуславського
районного управління юстиції
Київської області було вказано за
наслідками проведеної відділом
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Головного управління юстиції у
Київській області цільової перевірки 13
червня 2013 року.

Приймаючи рішення про задоволення
адміністративного позову, суд першої
інстанції прийшов до висновку, що
Державним реєстратором прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Богуславського районного управління
юстиції Київської області Куліковою
О.Є., безпідставно відхилено
довіреність, яка була посвідчена 27
березня 2013 року посадовою особою
органу місцевого самоврядування -
секретарем виконавчого комітету
Біївецької сільської Ради
Богуславського району Київської
області.

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з вищевказаним висновком
суду першої інстанції, оскільки він
знайшов своє підтвердження під час
апеляційного розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, під
час звернення позивача до
Реєстраційної служби Богуславського
районного управління юстиції
Київської області з заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень з метою державної реєстрації
права власності на об'єкти нерухомого
майна, які розташовані по АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2, було надано довіреність від
27.03.2013 року, яка посвідчена посадовою
особою органу місцевого
самоврядування - секретарем
виконавчого комітету Біївецької
сільської Ради Богуславського району
Київської області Крюк Л.В. (а.с.8 Т.1).

Проте, на думку Державного реєстратора
Кулікової О.Є., надана ОСОБА_3
довіреність не відповідала вимогам
законодавства та на порушення наказу
Міністерства юстиції України від 31.10.2006
року №83/5 посвідчувальний напис
секретаря Біївецької сільської ради на
довіреності був зроблений неправильно
та не скріплений печаткою.

Колегія суддів апеляційної інстанції,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, зазначає наступне.

ОСОБА_4 будучи зареєстрованою в
АДРЕСА_3, як власник двох будинків,
проживала деякий час на території
Біївецької сільської Ради
Богуславського району Київської
області, що підтверджується записами в
погосподарській книзі Біївецької
сільської Ради Богуславського району
Київської області. Оскільки в
місцевості не було нотаріуса,
відповідно положень ч. 3 ст.245 ЦК України
та ст.ст.40,41 Закону України «Про
нотаріат», секретар Біївецької
сільської Ради Богуславського району
Київської області посвідчила
довіреність на право представницьких
функцій (без права розпорядження
майном) від імені довірителя - ОСОБА_3

Заслуговує на увагу суду, що ОСОБА_4 є
спадкоємцем за законом першої черги
після смерті свого батька ОСОБА_6, що
підтверджується рішенням
Богуславського районного суду
Київської області від 05 червня 2013 року
(набрало законної сили 16.06.2013 року), яке
було приєднане позивачем до заяви про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень. Зокрема, ОСОБА_4 є власником
двох житлових будинків, що розташовані
по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2. Як власник
вищевказаного нерухомого майна,
остання проживала деякий час
(тимчасово) на території Біївецької
сільської Ради Богуславського району
Київської області, що підтверджується
записами в погосподарській книзі
Біївецької сільської Ради
Богуславського району Київської
області, а також цей факт було
підтверджено показаннями секретаря
виконавчого комітету Біївецької
сільської ради Крюк Л.В.

Згідно із ст.244 ЦК України
представництво, яке ґрунтується на
договорі, може здійснюватися за
довіреністю.

Довіреністю є письмовий документ, що
видається однією особою іншій особі
для представництва перед третіми
особами. Довіреність на вчинення
правочину представником може бути
надана особою, яку представляють
(довірителем), безпосередньо третій
особі.

Відповідно до ст. 245 ЦК України форма
довіреності повинна відповідати формі,
в якій відповідно до закону має
вчинятися правочин.

Довіреність, що видається у порядку
передоручення, підлягає нотаріальному
посвідченню, крім випадків,
встановлених частиною четвертою цієї
статті.

Довіреність особи, яка проживає у
населеному пункті, де немає нотаріусів,
може бути посвідчена уповноваженою на
це посадовою особою органу місцевого
самоврядування, крім довіреностей на
право розпорядження нерухомим майном,
довіреностей на управління і
розпорядження корпоративними правами
та довіреностей на користування і
розпорядження транспортними засобами.

Відповідно до Закону України за №1054-VI
від 30 березня 2009 року п.4 ст.40 Закону
України «Про нотаріат» було доповнено
та цю норму Закону було викладено в
такій редакції: до нотаріально
посвідчених довіреностей
прирівнюються - довіреності осіб, які
проживають у населених пунктах, де
немає нотаріусів, посвідчені
уповноваженою на це посадовою особою
органу місцевого самоврядування, крім
довіреностей на право розпорядження
нерухомим майном, довіреності на
управління і розпорядження
корпоративними правами та
довіреностей на користування та
розпорядження транспортними засобами.

Згідно ж зі ст.41 Закону України «Про
нотаріат» передбачено, що нотаріальні
дії можуть вчинятися будь-яким
нотаріусом чи посадовою особою органу
місцевого самоврядування (за винятком
випадків, передбачених статтями 9, 55, 60,
65, 66, 70 - 73, 85, 93 і 103 цього Закону.)

Отже, враховуючи зазначені правові
норми, колегія суддів апеляційної
інстанції приходить до висновку, що
правомірність видачі вищевказаної
довіреності Крюк Л.В. відповідає
вимогам Цивільного кодексу України,
відповідно до якого одна сторона
(представник) зобов'язана або має право
вчинити правочин від імені другої
сторони, яку вона представляє.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 9 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» (далі по тексту - Закон 1952 ІV)
державний реєстратор

встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та вже
зареєстрованими правами на нерухоме
майно та їх обтяженнями, зокрема:

- відповідність обов'язкового
дотримання письмової форми правочину
та його нотаріального посвідчення (у
випадках, встановлених законом);

- відповідність повноважень особи, яка
подає документи на державну реєстрацію
прав та їх обтяжень;

- відповідність відомостей про
нерухоме майно, наявних у Державному
реєстрі прав та поданих документах;

- наявність обтяжень прав на нерухоме
майно, зареєстрованих відповідно до
вимог цього Закону;

- наявність факту виконання умов
правочину, з якими закон та/або договір
(угода) пов'язує можливість проведення
державної реєстрації виникнення,
переходу, припинення прав на нерухоме
майно або обтяження таких прав.

Згідно із ч. 4 ст. 9 Закону 1952 ІV державний
реєстратор самостійно приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмову в такій
реєстрації. Втручання будь-яких
органів, посадових і службових осіб,
громадян та їх об'єднань у діяльність
державного реєстратора, пов'язану з
проведенням державної реєстрації прав,
забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Тобто, державний реєстратор, який
прийняв заяву від фізичної чи
юридичної особи, безпосередньо
особисто перевірив повноваження особи,
яка подала заяву, та здійснив
реєстрацію заяви, зобов'язаний
прийняти відповідне рішення за
наслідками розгляду заяви. Можливість
передачі заяви іншому державному
реєстратору не передбачена даним
Законом, оскільки самостійне прийняття
рішень є гарантією незалежності
державного реєстратора при здійсненні
ним своїх повноважень.

В силу вимог ч.1 ст. 15 Закону 1952 ІV
державна реєстрація прав та їх
обтяжень провадиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації;

4) внесення записів до Державного
реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Відповідно до ч. 11 ст. 16 Закону 1952 ІV під
час подання заяви про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень у
паперовій формі фізична особа повинна
пред'явити документ, що посвідчує її
особу, а у разі подання заяви
представником фізичної чи юридичної
особи - також документ, що підтверджує
його повноваження діяти від імені
таких осіб. У випадках, установлених
законом, представник іноземної особи
пред'являє документи, легалізовані в
установленому нормативно-правовими
актами порядку.

Відповідач не довела ані в судовому
засіданні суду першої інстанції ані в
судовому засіданні суду апеляційної
інстанції необхідності і законності
передачі їй від державного реєстратора
Голубєвої В.С. заяв позивача про
державну реєстрацію прав, будь-які
накази з цього приводу відсутні.

Крім того, під час звернення ОСОБА_3 до
Реєстраційної служби Богуславського
районного управління юстиції
Київської області, у державного
реєстратора, який прийняв заяву,
особисто перевірив повноваження особи,
яка подала заяву, та здійснив
реєстрацію зазначеної заяви, не
викликали сумніву повноваження
позивача, як представника ОСОБА_4,
оскільки в матеріалах справи не
містяться документи, які б вказували на
порушення вимог закону з боку позивача.

Таким чином, відмова в реєстрації прав
на нерухоме майно є незаконною,
оскільки розгляд заяв позивача
здійснювався фактично двома
державними реєстраторами, один з яких
перевіряв повноваження представника,
подані документи на реєстрацію прав,
здійснив реєстрацію заяви, а інший
державний реєстратор Кулікова О.Є.,
приймала рішення про відмову в
державній реєстрації прав.

Частиною 1 ст. 8 КАС України визначено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом верховенства права,
відповідно до якого зокрема людина, її
права та свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави.

Під час розгляду справи, судом
апеляційної інстанції встановлено, що
даний спір підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства, проте
судом першої інстанції порушено
предметну підсудність відповідно до
вимог ст. 18 КАС України.

Згідно із ч. 2 ст. 18 КАС України окружним
адміністративним судам підсудні
адміністративні справи, у яких однією
зі сторін є орган державної влади,
інший державний орган, орган влади
Автономної Республіки Крим, обласна
рада, Київська або Севастопольська
міська рада, їх посадова чи службова
особа, крім випадків, передбачених цим
Кодексом, та крім справ з приводу їхніх
рішень, дій чи бездіяльності у справах
про адміністративні проступки та
справ, які підсудні місцевим загальним
судам як адміністративним судам.

Отже, основною ознакою для визначення
предметної підсудності окружного
адміністративного суду є те, що
стороною у справі повинен бути орган
державної влади, інший державний орган,
орган влади Автономної Республіки
Крим, обласна рада, Київська або
Севастопольська міська рада, їх
посадова чи службова особа.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду України
від 20.05.2013 року № 8 «Про окремі питання
юрисдикції адміністративних судів»
визначено, що відповідно до абзацу
другого частини першої статті 2 Закону
України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» (далі -
Закон № 1952-IV) державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно - це
офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом статті 9 цього Закону
державний реєстратор є державним
службовцем, крім випадку, коли
державним реєстратором є нотаріус як
спеціальний суб'єкт, на якого
покладаються (делегуються) функції
державного реєстратора прав на
нерухоме майно.

Відповідно до частини другої статті 30
цього Закону дії або бездіяльність
державного реєстратора, державного
кадастрового реєстратора, нотаріуса,
державного виконавця можуть бути
оскаржені до суду. Суди повинні мати на
увазі, що під діями також слід розуміти
рішення, прийняті зазначеними
суб'єктами владних повноважень з
питань реєстрації.

Спори, які виникають у цих відносинах,
підлягають розгляду в порядку
адміністративного судочинства.

Тобто, під час розгляду справи по суті
судом першої інстанції було порушено
предметну підсудність даної
адміністративної справи, оскільки
даний спір мав бути вирішений окружним
адміністративним судом.

З огляду на викладене, колегія суддів
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що судом першої інстанції
рішення прийнято з порушення норм
процесуального права. У зв'язку з цим,
колегія суддів вважає необхідним
рішення суду першої інстанції
скасувати, а апеляційну скаргу -
задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 18, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, Київський
апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
реєстраційної служби Богуславського
районного управління юстиції
Київської області Кулікової Ольги
Євгеніївни - задовольнити частково.

Постанову Богуславського районного
суду Київської області від 12 травня 2014
року - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою
адміністративний позов ОСОБА_3 -
задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
рішення про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень за №
3762269 прийняте 09 липня 2013 року державним
реєстратором прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Богуславського
районного управління юстиції
Київської області Куліковою О.Є. про
відмову представнику - ОСОБА_3 в
державній реєстрації права власності
на житловий будинок, що розташований по
АДРЕСА_1.

Визнати протиправним та скасувати
рішення про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень за №
3761782 прийняте 09 липня 2013 року державним
реєстратором прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Богуславського
районного управління юстиції
Київської області Куліковою О.Є. про
відмову представнику - ОСОБА_3 в
державній реєстрації права власності
на житловий будинок, що розташований по
АДРЕСА_2.

Постанова суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення. Касаційну скаргу може
бути подано безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, а в разі
складення постанови в повному обсязі
відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з
дня складення постанови в повному
обсязі.

Головуючий - суддя
М.І. Кобаль

судді:
К.А. Бабенко

І.Й. Петрик

Головуючий суддя

Кобаль М.І.

Судді:

Бабенко К.А

Петрик І.Й.