Справа № 826/19233/13-а
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Борисюк Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді суддів при секретарі
за участю: представника
відповідачаБорисюк Л.П., Бєлової Л.В.,
Грибан І.О. Чайка О.С. Бездолі Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Київській області на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 26 грудня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_6 до Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Київській області про
визнання дій неправомірними,
зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
Окружного адміністративного суду
міста Києва із позовом до Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Київській області в якому
просив визнати дії посадових осіб
відповідача щодо обов'язковості
зазначення результатів комплексної
експертизи неправомірними та
зобов'язати вчинити дії, а саме:
зареєструвати декларацію про
готовність до експлуатації
індивідуального будинку по АДРЕСА_1
шляхом передачі в суді нової
декларації.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
26 грудня 2013 року позов задоволено.

Визнано дії посадових осіб Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Київській області щодо
відмови у реєстрації декларацій про
готовність до експлуатації
індивідуального будинку по АДРЕСА_1
неправомірними.

Зобов'язано Інспекцію державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області зареєструвати
декларацію про готовність до
експлуатації індивідуального будинку
по АДРЕСА_1.

Відповідач, не погоджуючись з
прийнятим рішенням суду, звернувся з
апеляційною скаргою, в якій зазначає,
що оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача, який
з'явився в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання, а так
само розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглянув
справу.

Як вбачається з матеріалів справи, 22
липня 2003 року позивач отримав дозвіл №
21 Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю
Васильківської районної державної
адміністрації, на виконання
будівельних робіт нового будівництва,
як індивідуальним забудовником.
Будівельні роботи здійснювалися у
строк вказаний у дозволі.

В подальшому, позивач звернувся до
Комунального підприємства Київської
обласної ради Васильківського
міжрайонного бюро технічної
інвентаризації, яким було проведено
технічну інвентаризацію об'єкту
нерухомого майна, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 та 04 травня 2012 року
було складено Технічний паспорт на
житловий будинок. Під час вказаної
інвентаризації порушень не було
виявлено.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем подано до Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю Київської області декларацію
про готовність об'єкта до експлуатації.

За наслідком розгляду поданої
позивачем декларації, листом від 27.06.2012
№ 7/10-2191 повернуто подану декларацію та
повідомлено, про те, що позивач не
вказав повні дані по п.п. 3,8,11-1,15.

З урахуванням роз'яснень відповідача,
виправивши недоліки, позивач повторно
подав до відповідача декларацію про
готовність об'єкта до експлуатації.

За наслідком розгляду поданої
позивачем декларації, листом від 05.10.2012
№ 7/10-25/0510/02 повернуто декларацію про
готовність об'єкта до експлуатації з
підстав допущення недоліків при
оформлені п.п. 11, 14 декларації.

З урахуванням роз'яснень відповідача,
виправивши недоліки, позивач втретє
подав відповідачу декларацію про
готовність об'єкта до експлуатації.

За наслідком розгляду поданої
позивачем декларації, листом №
7/10-65/2611/02 від 26.11.2012 позивачу повернуто
декларацію про готовність об'єкта до
експлуатації з підстав відсутності
обов'язкового зазначення п. 9 в
декларації - інформації щодо
проведення комплексної експертизи
проекту будівництва.

Листом № 7/10-6/2712/02 від 27.12.2012 позивачу
відмовлено у реєстрації декларації про
готовність об'єкта до експлуатації з
підстав відсутності обов'язкового
зазначення п. 9 в декларації -
інформації щодо проведення
комплексної експертизи проекту
будівництва.

В подальшому, позивач знову звернувся
до відповідача подавши декларацію про
готовність об'єкта до експлуатації.

За наслідком розгляду поданої
позивачем декларації, листом від 17.01.2013
№ 7/10-30/17001/02 позивачу відмовлено у
реєстрації декларації про готовність
об'єкта до експлуатації з підстав
відсутності обов'язкового зазначення
п. 9 в декларації - інформації щодо
проведення комплексної експертизи
проекту будівництва.

Вважаючи такі дії відповідача
неправомірними та такими, що завдають
шкоди охоронюваним законом правам та
інтересам позивача, останній звернувся
до суду з вищевказаним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що у
відповідача відсутні правові підстави
для відмови у прийнятті
індивідуального житлового будинку по
АДРЕСА_1 в експлуатацію та всі надані
ними відмови є незаконними.

З таким висновком суду колегія суддів
погоджується, виходячи з наступного.

Питання видачі дозволу на виконання
будівельних робіт станом на момент
проведення позивачем будівельних
робіт регулювались положеннями Закону
України «Про планування і забудову
територій».

Статтею 29 вказаного Закону визначено
перелік документів, які повинні бути
подані разом із заявою про видачу
такого дозволу, зокрема: документ, що
засвідчує право власності чи
користування земельною ділянкою;
проектна документація на будівництво,
погоджена та затверджена в порядку,
визначеному законодавством; відомості
про здійснення авторського та
технічного нагляду. Розгляд заяви,
прийняття рішення про надання дозволу
або про відмову у його наданні, видача
та реєстрація дозволу на виконання
будівельних робіт здійснюється
інспекціями архітектурно-будівельного
контролю.

Згідно ч. 7 ст. 29 Закону, підставою для
відмови у наданні такого дозволу є
неподання документів, необхідних для
прийняття рішення про надання такого
дозволу та інші.

Дане питання регулює і Наказ
державного комітету будівництва,
архітектури та житлової політики № 273
від 05.12.2000 «Про затвердження Положення
про порядок надання дозволу на
виконання будівельних робіт» (далі -
Положення № 273). Зокрема, для отримання
Дозволу (розділ 2, пункт 2.1) забудовник
(замовник) повинен подати пакет
документів (комплексна експертиза
визначена в пп. «г»).

Згідно п. 3.11 Положення № 273,
індивідуальним забудовникам житлових
будинків, господарських та побутових
споруд дозволи на виконання
будівельних робіт надаються на
підставі заяви забудовника, документа,
що посвідчує право власності чи право
користування (у тому числі на умовах
оренди) земельною ділянкою, дозволу на
будівництво об'єкта містобудування,
який видається відповідним органом
виконавчої влади, проектної
документації, погодженої місцевими
органами у справах містобудування і
архітектури, а також зобов'язання
виконавця робіт, якщо будівництво
здійснюється підрядним способом. У
разі спорудження індивідуального
житлового будинку в сейсмонебезпечних
районах, на територіях із складними
інженерно-геологічними умовами, а
також при спорудженні будівель у два
поверхи і більше, індивідуальний
забудовник зобов'язаний забезпечити
здійснення технічного й авторського
нагляду в порядку, установленому
Законом України «Про архітектурну
діяльність».

Як вбачається з матеріалів справи,
збудований позивачем будинок належить
до ІІ категорії складності, а відтак ні
у 2003-2004 роках, ні у 2012-2013 роках
обов'язковому проведенню комплексної
експертизи не підлягав.

Згідно ч. 1 ст. 39 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
від 17 лютого 2011 року № 3038-VI, прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, що належать до I-III категорій
складності, та об'єктів, будівництво
яких здійснювалося на підставі
будівельного паспорта, здійснюється
шляхом реєстрації органом державного
архітектурно-будівельного контролю на
безоплатній основі поданої замовником
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації.

Форма декларації про готовність
об'єкта до експлуатації, порядок її
подання і реєстрації визначаються
Кабінетом Міністрів України.

Так, на виконання вимог вказаної
статті, Кабінетом Міністрів України
затверджено Порядок № 461, який визначає
процедуру прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів (далі
- об'єкти).

Згідно з п. 2 Порядку № 461, прийняття в
експлуатацію об'єктів, що належать до
I-III категорії складності, та об'єктів,
будівництво яких здійснено на підставі
будівельного паспорта, проводиться
шляхом реєстрації Державною
архітектурно-будівельною інспекцією
та її територіальними органами (далі -
Інспекція) поданої замовником
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації (далі - декларація).

Відповідно до п. п. 11-13 Порядку № 461,
датою прийняття в експлуатацію об'єкта
є дата реєстрації декларації або
видачі сертифіката.

Експлуатація об'єктів, не прийнятих в
експлуатацію, забороняється.

Зареєстрована декларація або
сертифікат є підставою для укладення
договорів про постачання на прийнятий
в експлуатацію об'єкт необхідних для
його функціонування ресурсів - води,
газу, тепла, електроенергії, включення
даних про такий об'єкт до державної
статистичної звітності та оформлення
права власності на нього.

Згідно п.п. 17-21 Порядку № 461, реєстрація
декларації здійснюється з дотриманням
вимог Закону України «Про дозвільну
систему у сфері господарської
діяльності».

Декларація приймається в дозвільному
центрі за місцезнаходженням об'єкта.

Реєстрацію декларації здійснює
Інспекція за місцезнаходженням об'єкта
на безоплатній основі.

Замовник (його уповноважена особа)
подає особисто або надсилає
рекомендованим листом з описом
вкладення до Інспекції два примірники
декларації за формою згідно з додатком
1.

У разі подання декларації до
дозвільного центру він передає її
Інспекції не пізніше наступного
робочого дня.

Один примірник декларації після
проведення реєстрації повертається
замовнику, а другий - залишається в
Інспекції, яка її зареєструвала.

Замовник відповідно до закону
відповідає за повноту та достовірність
даних, зазначених у поданій ним
декларації.

Інспекція перевіряє протягом десяти
робочих днів з дати подання
(надходження) до неї декларації повноту
даних, зазначених у ній, та реєструє
декларацію.

У разі коли декларація подана чи
оформлена з порушенням установлених
вимог, Інспекція повертає її на
доопрацювання з обґрунтуванням
підстав повернення у строк,
передбачений для її реєстрації.

Після усунення недоліків, що стали
підставою для повернення декларації на
доопрацювання, замовник може повторно
звернутися до Інспекції для реєстрації
декларації.

Відповідно до ч. 6 ст. 39 Закону № 3038-VI,
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю
повертають декларацію про готовність
об'єкта до експлуатації замовникові,
якщо декларація подана чи оформлена з
порушенням установлених вимог, з
обґрунтуванням причини у строк,
передбачений для її реєстрації.

Причини відмови, викладені в листах
відповідача № 7/10-65/2611/02 від 26.11.2012, №
7/10-30/17001/02 від 17.01.2013, № 7/10-6/2712/02 від 27.12.2012
на підставі яких позивачу було
повернено декларацію про готовність
об'єкта до експлуатації є
необґрунтованими, оскільки вони не
містять в собі посилань на відповідні
норми закону, які порушив позивач і є
суб'єктивною оцінкою викладених
відомостей в декларації службовою
особою суб'єкта владних повноважень,
яка спростовується аналізом доказів,
наявних в матеріалах адміністративної
справи.

Як вбачається з декларації про
готовність об'єкта до експлуатації,
позивач в декларації зазначив
категорію будівництва, відповідно до
якої відбувається прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, а саме II категорію складності.

Об'єкт будівництва, в свою чергу,
віднесено до категорії складності
проектною організацією - Приватним
підприємством «Чернівціархпроетом»,
про що свідчить копія робочого проекту
житлового будинку.

Виходячи з приписів норм, зокрема, ч. 1
ст. 32 Закону № 3038-VI, усі об'єкти
будівництва поділяються на I, II, III, IV і V
категорії складності.

Категорія складності об'єкта
будівництва визначається відповідно
до державних будівельних норм та
стандартів на підставі класу наслідків
(відповідальності) такого об'єкта
будівництва.

Віднесення об'єкта будівництва до тієї
чи іншої категорії складності
здійснюється проектною організацією
чи замовником будівництва.

З огляду на зазначене, колегія суддів
погоджується з висновком суду про
задоволення позовних вимог в частині
визнання неправомірними дій посадових
осіб відповідача щодо відмови у
реєстрації декларацій про готовність
до експлуатації індивідуального
будинку по АДРЕСА_1.

Однак, колегія суддів вважає, що
задоволення позовних вимог про
зобов'язання відповідача
зареєструвати декларацію про
готовність до експлуатації
індивідуального будинку по АДРЕСА_1 є
втручанням у дискреційні повноваження
відповідача, з наступних підстав.

Як випливає зі змісту Рекомендації № R
(80) 2 Комітету Міністрів державам-членам
стосовно реалізації адміністративними
органами влади дискреційних
повноважень, прийнятої 11.03.1980 року на
316-й нараді заступників міністрів, під
дискреційним повноваженням слід
розуміти повноваження, яке
адміністративний орган, приймаючи
рішення, може здійснювати з певною
свободою розсуду, тобто, коли такий
орган може обирати з кількох юридично
допустимих рішень те, яке він вважає
найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
закріпленим частиною 3 статті 2 КАС
України критеріям, не втручається у
дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта
владних повноважень поза межами
перевірки за названими критеріями.
Завдання адміністративного
судочинства полягає не у забезпеченні
ефективності державного управління, а
в гарантуванні дотримання вимог права,
інакше було б порушено принцип
розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень - єдиним критерієм
здійснення правосуддя є право. Тому
завданням адміністративного
судочинства завжди є контроль
легальності.

Іншими словами, під дискреційним
повноваженням розуміють таке
повноваження, яке надає певний ступінь
свободи адміністративному органу при
прийнятті рішення, тобто, коли у межах,
які визначені законом,
адміністративний орган має можливість
самостійно (на власний розсуд) вибрати
один з кількох варіантів рішення.

З огляду на вказане, позовна вимога
щодо зобов'язання відповідача
зареєструвати декларацію про
готовність до експлуатації
індивідуального будинку по АДРЕСА_1 є
формою втручання в дискреційні
повноваження та виходить за межі
завдань адміністративного
судочинства, та, відповідно,
задоволенню не підлягає.

В той же час, відповідно до частини 2
статті 162 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд може прийняти
іншу постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав, свобод,
інтересів людини і громадянина, інших
суб'єктів у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку суб'єктів
владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, з метою
належного захисту порушених прав
позивача, колегія суддів дійшла
висновку про необхідність зобов'язання
відповідача вчинити дії, пов'язані з
реєстрацією декларації про готовність
до експлуатації індивідуального
будинку по АДРЕСА_1.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів дійшла висновку про
необхідність скасування постанови
суду першої інстанції в частині
задоволення позовних вимог про
зобов'язання відповідача
зареєструвати декларацію про
готовність до експлуатації
індивідуального будинку по АДРЕСА_1 та
прийняти в цій частині нову постанову,
якою слід зобов'язати відповідача
вчинити дії, пов'язані з реєстрацією
вказаної декларації.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право скасувати її та прийняти нову
постанову суду.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212,
254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Київській області на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 26 грудня 2013 року -
задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 26 грудня 2013 року -
скасувати в частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_6 щодо
зобов'язання Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області зареєструвати
декларацію про готовність до
експлуатації індивідуального будинку
по АДРЕСА_1.

Прийняти в цій частині нову постанову
наступного змісту:

Зобов'язати Інспекцію державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області вчинити дії,
пов'язані з реєстрацією декларації про
готовність до експлуатації
індивідуального будинку по АДРЕСА_1.

В іншій частині постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
26 грудня 2013 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання в повному обсязі, шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
суддя суддя Л.П. Борисюк
Л.В. Бєлова І.О. Грибан

Повний текст постанови складено та
підписано - 10.10.2014

Головуючий суддя

Борисюк Л.П.

Судді:

Бєлова Л.В.

Грибан І.О.