Справа № 872/5336/13
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 вересня 2014 рокусправа № 1170/2а-4001/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Олефіренко Н.А.

суддів: Головко
О.В. Суховарова А.В.

за участю секретаря судового
засідання: Лащенко Р.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції Кіровоградської
області Державної податкової служби

на постанову Кіровоградського
окружного адміністративного суду від 21
січня 2013 року по справі № 1170/2а-4001/12

за адміністративним позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

до Кіровоградської об'єднаної
державної податкової інспекції
Кіровоградської області Державної
податкової служби

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2
звернувся до Кіровоградського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції Кіровоградської
області Державної податкової служби з
вимогою визнати протиправними та
скасувати податкові повідомлення -
рішення від 03 липня 2012 року № та
№ від 11 вересня 2012 року.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначив, що оскаржувані
податкові повідомлення-рішення
винесені відповідачем на підставі
необґрунтованих висновків в акті
перевірки, яким зафіксовано порушення
статті 13 Декрету Кабінету Міністрів
України "Про прибутковий податок з
громадян" №13-92 від 26.12.1992 року; пп.7.2.3.,
пп. 7.2.6 п. 7.2, пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7
Закону України "Про податок на додану
на додану вартість" №168/97-ВР від 03.04.1997
року та п.1 ст. 203, п.1, п.2, ст. 215, ч.1 ст. 216,
ст. 626, ч. 1 ст. 628, ст. 629, ст. 655, ст. 656, ст. 658,
ч. 2 ст. 689, ч. 2 ст. 712 ЦК України. З такими
висновками позивач не погоджується,
вказуючи, що господарські операції між
позивачем та ПП "Продагро-сервіс 9" мали
реальний характер, підтверджені
належними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення податкового обліку.

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 21 січня 2013
року адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, Кіровоградська об'єднана
державна податкова інспекція
Кіровоградської області Державної
податкової служби звернулась з
апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просила скасувати оскаржувану
постанову та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні
адміністративного позову. Апелянт
зазначає, що в ході проведення
податковим органом перевірки ПП
"Продагро-сервіс 9" встановлено, що
правочини між позивачем та ПП
"Продагро-сервіс 9", здійснено без мети
настання правових наслідків, що, на
думку відповідача, дає підстави
вважати, що позивачем порушено вимоги
Цивільного кодексу України.

Сторони, належним чином повідомлені
про день, місце і час розгляду
апеляційної скарги, доказом чого є
повідомлення про вручення
рекомендованих поштових відправлень, у
судове засідання не прибули,
відповідач у поданому до суду
клопотанні, просив проводити
апеляційний розгляд без участі його
уповноваженого представника.

Відповідно до частини 4 статті 196
Кодексу адміністративного судочинства
України неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

У відповідності до статті 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі неявки у судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі, фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги,
дійшла висновку про відсутність
підстав для її задоволення, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
на підставі письмових доказів, що
містяться в матеріалах справи, Фізична
особа - підприємець ОСОБА_1
зареєстрований виконавчим комітетом
Кіровоградської міської ради 23 травня
2002 року та перебуває на податковому
обліку в Кіровоградській ОДПІ
Кіровоградської області ДПС, є
платником податку на додану вартість;
на підставі ліцензії міністерства
транспорту та зв'язку України надає
послуги з внутрішніх перевезень
вантажів.

Посадовою особою Кіровоградської ОДПІ
проведено позапланову невиїзну
перевірку Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 з питань дотримання вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинам з ПП "Продагро-сервіс
9" за січень, лютий 2010 року, за
результатами якої складено акт №
201/17-1/НОМЕР_1 від 15 червня 2012 року
(а.с.26-40). В якому зазначено, що правочини
між позивачем та його контрагентом ПП
"Продагро-сервіс 9" здійснені без мети
настання реальних наслідків. Отже
зазначені правочини є нікчемними і не
створюють юридичних наслідків. Такі
правочини по суті вчинялись з метою
заниження об'єкту оподаткування,
несплати податків. Діяльність
позивача була спрямована на здійснення
операцій, пов'язаних з отриманням
податкової вигоди з
контрагентами-постачальниками, які не
виконували своїх зобов'язань.

На підставі висновків викладених в
акті перевірки податковим органом
прийнято податкові
повідомлення-рішення від 03 липня 2012
року №, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на доходи фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування на загальну суму
6261,75 грн. за основним платежем та від 11
вересня 2012 року №, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на
загальну суму 10436,25 грн. в тому числі за
основним платежем - 8349,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями -
2087,25грн.

Вирішуючи спірні правовідносини між
сторонами та задовольняючи позовні
вимоги суд першої інстанції дійшов
висновку про те, що оскаржувані
податкові повідомлення-рішення
відповідача прийняті не на підставі та
не у спосіб, що передбачені, зокрема,
Податковим кодексом України.

З такими висновками суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
погоджується з наступних підстав.

Щодо апеляційних посилань, стосовно
завищення позивачем задекларованої
суми податкового кредити на загальну
суму 8349,00 грн. за січень та лютий 2010
року, колегія суддів зазначає.

Як встановлено судом першої інстанції,
між позивачем (Лізингоодержувач) та ТОВ
"Євро Лізинг" (Лізингодавець) укладено
договір фінансового лізингу №697 від 19
лютого 2008 року. Відповідно до умов
якого Лізингодавець передає
Лізингоодержувачу, а Лізингоодержувач
отримує від Лізингодавця в платне
користування на умовах фінансового
лізингу транспортний засіб у
відповідності з Замовленням на
транспортний засіб. На підставі
вищевказаного договору та актів
прийому - передачі які є додатком до
договору, ТОВ "Євро Лізинг" передало ФОП
ОСОБА_1 транспортні засоби: Ford 1830
промтоварний фургон, реєстраційний
НОМЕР_3 та Ford 1830 промтоварний фургон,
реєстраційний НОМЕР_2
(а.с.100-101).Вищевказані транспортні
засоби використовувались позивачем у
власній господарській діяльності.

Між позивачем (покупець за договором)
та ПП "Продагро-сервіс 9" (продавець за
договором) укладений договір
купівлі-продажу №7 та №17 від 19.01.2010
року на продаж запасних частин для
вантажних автомобілів. Відповідно до п.
1 Договорів Продавець, в рамках
договірної вартості, зобов'язується
продати Покупцю товар, а покупець
оплатити та прийняти його в термін
п'яти банківських днів, найменування та
кількість товару, на кожну партію,
узгоджується з Покупцем та
оформлюється рахунком (а.с. 59,64).

Позивачем включено до податкового
кредиту за січень та лютий 2010 року суму
ПДВ на підставі податкових накладних
№19.01 від 19.01.2010 року та №19 від 26.02.2010
року виписаних ПП "Продагро-сервіс 9"
(а.с.61,68). Позивачем у готівковій формі
оплачено отриманий товар, що
підтверджується квитанціями до
прибуткового касового ордера (а.с.62-63,66).
Придбаний у ПП "Продагро-сервіс 9" товар
використаний ФОП ОСОБА_1 у власній
господарській діяльності що
підтверджується актами встановлення
запчастин на автомобіль (а.с.104-105).

Виходячи з долучених матеріалів справи
на підтвердження здійснення
реальності господарських операцій між
позивачем та його контрагентом,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, про
правильність дій позивача, стосовно
віднесення сплаченої суми ПДВ у
розмірі 8349,00 грн. до податкового
кредиту в періоді, що перевірявся, що
свідчить про необґрунтованість
висновку відповідача про відсутність
підстав у позивача для підтвердження
фактичного отримання товару.

Підставою для нарахування податкового
кредиту, відповідно до підпункту 7.2.6
пункту 7.2 статті 7 Закону України "Про
податок на додану вартість" є податкова
накладна, яка видається платником
податку, який поставляє товари
(послуги), на вимогу їх отримувача.

За приписом підпункту 7.5.1 пункту 7.5
статті Закону України "Про податок на
додану вартість" датою виникнення
права платника податку на податковий
кредит вважається дата здійснення
першої з подій: або дата списання
коштів з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт,
послуг), дата виписки відповідного
рахунку (товарного чека) - в разі
розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних
чеків; або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Закон України "Про податок на додану
вартість" передбачає тільки один
випадок не включення до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг) - це не
підтвердження таких сум податковими
накладними чи митними деклараціями
(підпункт 7.4.5 пункту 7.4 статті 7).

Згідно з підпунктом 7.2.1 пункту 7.2 статті
7 Закону України "Про податок на додану
вартість" платник податку зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну, що
має містити зазначені окремими
рядками: а) порядковий номер податкової
накладної; б) дату виписування
податкової накладної; в) назву
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
д) місце розташування юридичної особи
або місце податкової адреси фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість; е) опис
(номенклатуру) товарів (робіт, послуг)
та їх кількість (обсяг, об'єм); є) повну
назву утримувача; ж) ціну продажу без
врахування податку; з) ставку податку
та відповідну суму податку у цифровому
значенні; и) загальну суму коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку.

Відповідно до вимог підпункту 7.2.4
пункту 7.2 статті 7 Закону України "Про
податок на додану вартість" право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку у порядку,
передбаченому статтею 9 цього Закону.

Оскільки, на момент складання
податкових накладних контрагент
позивача відповідно до акту, був
зареєстрований як платник податку на
додану вартість у встановленому
законодавством порядку, а тому мав
право видавати податкові накладні на
кожну повну або часткову поставку
робіт; в свою чергу податкові накладні,
на підставі яких позивач формував
податковий кредит, та копії яких
знаходяться в матеріалах справи,
відповідають вимогам встановленим
підпунктом 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість".

Щодо апеляційних посилань відповідача,
стосовно нікчемності правочинів
укладених між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 та Приватним
підприємством "Продагро-сервіс 9",
колегія суддів зазначає.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним. Згідно
ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається.

Статтею 228 Цивільного кодексу України
визначено об'єктивну сторону
нікчемного правочину, тобто визначено
ознаки, за наявності яких укладений
правочин можливо кваліфікувати як
нікчемний. Податковим органом, в акті
перевірки не наведено, визначених
нормою права, ознак, які б свідчили про
нікчемність укладених позивачем
правочинів. Відсутність у
постачальника основних засобів,
складських приміщень, трудових
ресурсів, що на думку ДПІ, унеможливлює
здійснення господарської діяльності,
не є тими ознаками, які характеризують
правочин нікчемним.

Крім цього, для кваліфікації правочину
за статтею 228 ЦК України та
застосування відповідних наслідків,
необхідною та обов'язковою умовою є
наявність умислу у формі вини, яка
виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін.

Як вбачається з Акту перевірки
№201/17-1/НОМЕР_1 від 15 червня 2012 року
встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 вимог
ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів
України "Про прибутковий податок з
громадян" №13-92 від 26.12.1992 року (із
змінами та доповненнями) та додатку №7
до Інструкції про прибутковий податок
з громадян (в редакції наказу ДПАУ від
14.02.2001 року №53, із змінами та
доповненнями згідно із наказом ДПАУ
від 28.12.2001 року №523 від 16.07.2003 року №352,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 9 червня 1993 року за №64, якими
передбачено, що до податкової
декларації за звітний податковий
період включаються тільки прямі валові
витрат, що відповідають фактичній сумі
отриманого в цьому періоді валового
доходу в будь-якій формі від
визначеного виду діяльності та
підтверджені документально та
виключно факт одержання доходу може
бути підставою для включення до
валових витрат звітного періоду не
всіх підряд випадків, а тільки тієї
частини, яка прямо цьому доходу
відповідає.

Податковий орган дійшов такого
висновку у зв'язку із невизнанням
правочинів укладених між ФОП ОСОБА_1 та
ПП "Продагро-сервіс 9".

При укладенні договору його сторонами
було досягнуто усіх істотних умов,
договори укладені у письмовій формі, як
того вимагає цивільне законодавство, і
спрямовані на встановлення
правовідносин, в контексті ст. 626 ЦК
України.

Отже, зміст зазначеного правочину не
суперечить Цивільному кодексу України,
іншим актам цивільного законодавства,
а також моральним засадам суспільства.

Крім цього, як вбачається з Акту
перевірки, нікчемність укладеного
правочину податковий орган пов'язує з
тим, що сторонами укладено угоду, яка не
спрямована на настання реальних
наслідків, що такою угодою обумовлені.

Тобто, перевіряючими особами, в Акті
перевірки, вказано на ознаки фіктивних
правочинів, які, згідно зі ст.234 ЦК
України, вчинюються без наміру
створення правових наслідків, що
обумовлюються цими правочинами.

Доказів того, що вищевказаний договір
визнано судом недійсним, відповідачем
суду не надано.

Відповідачем, на якого відповідно до ч.2
ст.71 КАС України покладено обов'язок
щодо доказування правомірності
прийнятого рішення, не доведено того,
що сторонами укладено угоди не з метою
реального настання правових наслідків,
а з метою порушення публічного порядку.

Суд не погоджується з висновками
податкового органу, адже матеріалами
справи встановлено правочини укладені
між позивачем та ПП "Продагро-сервіс 9"
мали реальний характер та відповідають
своєму економічному змісту. Отже
податкове повідомлення - рішення
№ від 03 липня 2012 року підлягає
скасуванню.

Таким чином, акт перевірки, на
висновках якого ґрунтуються і доводи
апеляційної скарги, не свідчить про
порушення позивачем вимог Податкового
кодексу України, що могло б стати
підставою для збільшення контролюючим
органом податкових зобов'язань.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що судом першої
інстанції при ухваленні оскарженого
рішення не допущено порушень норм
матеріального і процесуального права,
а викладені в ньому висновки
відповідають обставинам справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, постанова суду першої
інстанції - без змін.

Керуючись статтями 195-196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Кіровоградської області
Державної податкової служби - залишити
без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 21 січня 2013
року у справі № 1170/2а-4001/12 - залишити без
змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному до Вищого
адміністративного суду України
протягом 20 днів відповідно до статті 212
та частини 5 статті 254 КАС.

Головуючий:
Н.А. Олефіренко

Суддя:
О.В. Головко

Суддя:
А.В. Суховаров