Справа № 43675/09
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2011-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

10 лютого 2011 рокусправа № 2а-1960/09

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:
Сафронової С.В.

суддів: Уханенка С.А.
Поплавського В.Ю.

за участю секретаря судового
засідання: Ліненко А.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.
Дніпропетровську апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Олександрійському району
Кіровоградської області на постанову
Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 12
листопада 2009 р. у справі № 2а-1960/09

у адміністративній справі №
2а-2312/08/1170 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24 та
ОСОБА_25 до Управління Пенсійного фонду
України в Олександрійському району
Кіровоградської області про
поновлення пропущеного строку
звернення до суду, визнання
протиправною бездіяльність та
зобов'язання здійснити нарахування і
виплату підвищення до пенсії, -

В с т а н о в и л а :

Постановою Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 12 листопада 2009 року позов
задоволено частково, поновлено строк
звернення до суду. Визнано
протиправною бездіяльність
відповідача в частині не призначення
та невиплати позивачам в період з 09
липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, а
також не донарахування та невиплат
період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008
року підвищення до пенсії,
передбаченого ст..6 Закону України « Про
соціальний захист дітей війни» у
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком, розрахованого виходячи із
розміру мінімальної пенсії за віком,
встановленої на час виплат у
липні-грудні 2007 року та в травні -грудні
2008 року та зобов'язано відповідача
призначити, донарахувати та виплатити
позивачам підвищенням до пенсії,
передбаченої ст..6 Закону України « Про
соціальний захист дітей війни» у
розмірі 30відсотків мінімальної пенсії
за віком за період з 09 липня 2007 року по 31
грудня 2007 року, а також за період з 22
травня 2008 року по 31 грудня 2008 року,
розрахованого виходячи із розміру
мінімальної пенсії за віком,
встановленої на час виплат у липні
-грудні 2007 року та в травні -грудні 2008
року, з урахуванням фактично отриманої
суми підвищення за ці періоди, визнавши
кінцеву дату перерахунку за 2007 рік-31
грудня 2007 року, за 2008 рік-31 грудня 2008
року. В задоволенні решти позовних
вимог, зокрема щодо зобов'язання
відповідача донарахувати недоплачене
як дітям війни підвищення до пенсії в
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком за 2006 рік та за січень -червень
2007 рок та за січень-квітень 2008 року,
виконання рішення Конститційного суду
України від 09 липня 2007 року та щодо
виплати суми з урахуванням індексу
інфляції і зобов'язання в подальшому
здійснювати нарахування та виплату
щомісячної допомоги відповідно до
вимог Закону України « Про соціальний
захист дітей війни» та рішення
Конституційного суду України-
відмовлено.

В апеляційній скарзі Управління
Пенсійного фонду України в
Новоукраїнському районі
Кіровоградської області просить
скасувати постанову суду першої
інстанції в частині щодо здійснення
перерахунку та виплати щомісячного
довічного грошового утримання
позивача та відмовити позивачу в
позові.

Враховуючи, що рішення суду першої
інстанції оскаржено відповідачем лише
з мотивів неправильного застосування
судом першої інстанції норм
матеріального права, і потреби у
повторному дослідженні доказів й
дослідження нових доказів чи уточнення
обставин за допомогою пояснень
учасників адміністративного процесу
немає, а також з огляду на викладене в
апеляційній скарзі клопотання про
розгляд справи у відсутності його
представника - колегія суддів визнала
за доцільне розглянути апеляційну
скаргу у даній адміністративній справі
в порядку письмового провадження.

При перегляді справи в апеляційному
порядку колегією суддів встановлено,
що предметом спору по цій справі є
право позивача на отримання у 2006-2008 р.р.
передбаченого ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
підвищення до пенсії у розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком,
та захист цього права від порушень з
боку органів пенсійного фонду, які
проявлені у вигляді бездіяльності
суб'єкта владних повноважень,
уповноваженого державою на виплату
надбавки до пенсії, визначеної Законом
України «Про соціальний захист дітей
війни» № 2195-IV від 18.11.2004 р.

Право позивача на оскарження рішень,
дій та бездіяльності відповідача
безпосередньо до суду, тобто без
попереднього звернення позивача з
заявами чи скаргами до відповідача,
передбачено ст.10 вказаного Закону Про
соціальний захист дітей війни» та ст.4,
ст.6, п.1 ч.1 ст.17 КАС України.

Судом першої та апеляційної інстанції
встановлено, що позивач має статус
«дитини війни», що відповідно до вимог
ст.1 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» № 2195-IV від 18.11.2004 р.,
який набрав чинності з 01.01.2006 року,
надає йому право на отримання пільг та
державної соціальної підтримки,
встановлених цим Законом.

Задовольняючи позов в частині
зобов'язання відповідача здійснити
перерахунок та виплату передбаченого
ст.6 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р.
підвищення до пенсії, суд першої
інстанції прийшов до висновку про
неможливість звуження змісту права
позивача на гарантований державою
соціальний захист та обов'язку держави
в особі відповідача по справі
забезпечити належний матеріальний
рівень позивача, який має статус
«дитини війни».

Колегія суддів погоджується з
наведеним висновком суду першої
інстанції в частині підтвердження
права позивача на отримання у період з
09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. та з 22.05.2008 року
щомісячного підвищення до пенсії у
розмірах, визначених ст.6 Закону № 2195-IV
від 18.11.2004 р, і вважає такі висновки суду
законними та обґрунтованими, оскільки
це право підтверджено Рішенням
Конституційного Суду України № 6-рп від
09.07.2007 р. та Рішенням Конституційного
суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008, з
прийняттям яких положення Закону про
Державний бюджет на 2007 р та 2008 р., що
призупиняли дію ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» у
2007 р. та замінювали розмір підвищення
до пенсії у 2008 р. визнані
неконституційними. Відповідно під час
вирішення спору необхідно було
застосовувати положення Закону з
урахуванням його дії в часі за
принципом пріоритету тієї норми, яка
стала діяти пізніше, тобто ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Такі висновки узгоджуються з п.2
Рішення Конституційного Суду України
№ 15-рп/2000 від 14.12.2000 р. в якому міститься
роз'яснення, що закони та інші правові
акти або їх окремі положення, визнані
рішеннями Конституційного суду
України неконституційними, не
підлягають застосуванню як такі, що
відповідно до частини другої статті 152
Конституції України втратили чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Відповідно до ч.2 ст.150 Конституції
України до повноважень
Конституційного Суду України належить:
офіційне тлумачення Конституції
України та законів України. З питань,
передбачених цією статтею,
Конституційний Суд України ухвалює
рішення, які є обов'язковими до
виконання на території України,
остаточними і не можуть бути оскаржені.

Враховуючи, що вказані рішення
Конституційного суду України мають
преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними
позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень
статті зазначеного закону, що визнані
неконституційними, суд першої
інстанції правильно вирішив про
обов'язок відповідача перерахувати та
виплатити позивачу підвищення до
пенсії у розмірі, встановленому
статтею 6 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р.

Правильними є висновки суду першої
інстанції щодо необхідності
врахування відповідачем при
проведенні розрахунку підвищення
пенсії позивача положень ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
оскільки чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» і іншого
нормативно-правового акту, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Враховуючи приписи зазначеної у
попередньому абзаці норми Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та
положення ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», якою
встановлено право особи зі статусом
«дитина війни» на отримання
щомісячного підвищення до пенсії у
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком, колегія суддів вважає
безпідставними доводи апеляційної
скарги про неможливість застосування
до спірних правовідносин розміру
мінімальної пенсії за віком

Колегія суддів звертає увагу на те, що
відсутність іншого визначеного
законом мінімального розміру пенсії за
віком, окрім зазначеного частиною
першої статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» - не є підставою для
відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та його права
на отримання щомісячного підвищення до
пенсії, виходячи з розміру мінімальної
пенсії за віком, як це встановлено ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни»

Відповідно до ст.2 КАСУ завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних та юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку у тому числі органів
державної влади. У справах щодо
оскарження рішень суди перевіряють чи
прийняті вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За Преамбулою Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» цей Закон, розроблений
відповідно до Конституції України та
Основ законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, визначає
принципи, засади і механізми
функціонування системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, призначення,
перерахунку і виплати пенсій, надання
соціальних послуг з коштів Пенсійного
фонду, що формуються за рахунок
страхових внесків роботодавців,
бюджетних та інших джерел,
передбачених цим Законом, а також
регулює порядок формування
Накопичувального пенсійного фонду та
фінансування за рахунок його коштів
видатків на оплату договорів
страхування довічних пенсій або
одноразових виплат застрахованим
особам, членам їхніх сімей та іншим
особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 58 зазначеного Закону на
Пенсійний фонд покладене керівництво
та управління солідарною системою,
збір, акумуляція та облік страхових
внесків, призначення пенсії та
підготовка документів для її виплати,
забезпечення своєчасного і в повному
обсязі фінансування та виплати пенсій,
допомоги на поховання, здійснення
контролю за цільовим використанням
коштів Пенсійного фонду, вирішення
питань, пов'язаних з веденням обліку
пенсійних активів застрахованих осіб
на накопичувальних пенсійних рахунках,
здійснення адміністративного
управління Накопичувальним фондом та
інші функції, передбачені Законом і
статутом Пенсійного фонду.

Відповідно до п.15 Положення «Про
Пенсійний фонд України», Пенсійний
фонд України здійснює свої
повноваження через створені в
установленому порядку територіальні
управління.

Надання дітям війни соціальної
підтримки є державною програмою
соціальної допомоги, яка згідно ст.87
Бюджетного кодексу України
відноситься до видатків Державного
бюджету, а Пенсійний фонд України
згідно ст.21 Бюджетного кодексу України
є розпорядником бюджетних коштів для
здійснення програми соціальної
підтримки дітям війни та відповідно до
ч.4 ст.22 Бюджетного кодексу України
розробляє план своєї діяльності
відповідно до завдань та функцій,
визначених нормативно-правовими
актами, виходячи з необхідності
досягнення конкретних результатів за
рахунок бюджетних коштів, а також
розробляє на підставі плану діяльності
проект кошторису та бюджетні запити і
подає їх до Мінфіну України чи
місцевому фінансовому органу,
затверджує кошториси розпорядників
бюджетних коштів нижчого рівня (до яких
відноситься і відповідач) та інше.

Таким чином, вищенаведені норми
свідчать про те, що обов'язок по
нарахуванню та виплаті доплати до
пенсії позивача, передбаченої ст.6
Закону України № 2195-IV від 18.11.2004 р. -
покладено саме на відповідні
територіальні управління за місцем
проживання позивача.

Відповідно до глави 4 Бюджетного
кодексу України про бюджетний процес
та встановленому у ст.35 Бюджетного
кодексу України порядку розроблення
бюджетних запитів, які враховуються
при підготовці проекту Державного
бюджету України - колегія суддів
вважає, що правомірними вважалися б дії
відповідача у разі прийняття ним
участі у формуванні Бюджету України, як
це передбачено діючими
нормативно-правовими актами, тобто
відповідні звернення до Головного
Управління та Пенсійного Фонду України
з пропозиціями щодо обсягу бюджетних
коштів, необхідних для його діяльності
після надання Конституційним Судом
України роз'яснень щодо
неконституційності положень Законів
України Про Державний бюджет України
на 2007 рік і на 2008 рік, та на наступний
бюджетний період. І такої можливості на
погляд колегії суддів відповідач не
був позбавлений.

Оскільки функції з призначення,
виплати пенсій, надбавок, підвищень та
доплат діючим законодавством
покладено саме на органи Пенсійного
фонду України, тому відповідач по
справі заперечуючи проти
адміністративного позову, у
відповідності до вимог ч.2 ст.71 КАС
України повинен був доказати
правомірність своєї бездіяльності
стосовно позивача у період з 09.07.2007 р. по
31.12.2007 р. та з 22.05.2008 року. Таких доказів
відповідачем не надано.

Колегія суддів також звертає увагу на
те, що у Прикінцевих положеннях Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» Кабінету Міністрів України було
дано доручення подати до Верховної
Ради України пропозиції щодо
приведення законодавчих актів у
відповідність із цим Законом та
привести свої нормативно-правові акти
у відповідність із цим Законом,
забезпечити приведення міністерствами
та іншими центральними органами
виконавчої влади своїх
нормативно-правових актів у
відповідність із цим Законом.
Невиконання Кабінетом Міністрів
України наведених норм Закону не може
слугувати підставою для порушення прав
позивача стосовно належної,
гарантованої державою соціальної
підтримки.

Доводи апелянта на відсутність
відповідного фінансування даних
видатків, колегія суддів вважає
безпідставними, оскільки незалежно від
того, чи визначено в рішенні, висновку
Конституційного Суду України порядок
його виконання, відповідні державні
органи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Тобто, навіть при
відсутності належного фінансування
державою даного виду виплат,
відповідач був зобов'язаний діяти на
підставі і у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, і використовувати
надані йому повноваження з метою, з
якою ці повноваження надані.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції погоджується із
обґрунтуванням суду першої інстанції
щодо протиправності бездіяльності
відповідача, які свідчать про
ігнорування територіальним органом
пенсійного фонду рішення
Конституційного Суду України та не
виконання вимог Закону, що призвело до
порушення прав позивача, які повинні
бути відновленні шляхом зобов'язання
відповідача вчинити певні дії. В цій
частині рішення суду першої інстанції
викладене достатньо повно,
обґрунтоване та мотивоване з
посиланням на конкретні пункти законів
України, які регулюють спірні
правовідносини.

Однак, зважаючи на те, що з січня 2008 року
відповідач виплачував позивачеві
підвищення до пенсії у розмірі 10 %
мінімальної пенсії за віком, з метою
запобігання виникнення неясності при
виконанні рішення суду, колегія суддів
вважає за необхідне абзац третій
резолютивної частини постанови
доповнити словами "з урахуванням сум
виплачених у цей період".

З огляду на встановлені судом першої
інстанції фактичні обставини справи та
обрану правову позицію, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги та для скасування рішення суду
першої інстанції чи прийняття нової
постанови про відмову у задоволенні
позову.

Керуючись п.1 ч. 1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Олександрійському району
Кіровоградської області - залишити без
задоволення, постанову
Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 12
листопада 2009 р. у справі № 2а-1960/09 -
залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця після набрання
законної сили судового рішення
апеляційної інстанції.

Головуючий:
С.В. Сафронова

Суддя:
С.А. Уханенко

Суддя:
В.Ю. Поплавський