Справа № 2а-3988/10/1470
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2014-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/53812/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

розглянула у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Первомайської об'єднаної державної
податкової інспекції в Миколаївській
області на постанову Миколаївського
окружного адміністративного суду від
03.11.2010 та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 07.07.2011 по
справі №2а-3988/10/1470 за позовом суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 до Первомайської
об'єднаної державної податкової
інспекції в Миколаївській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної
Т.М., перевіривши доводи касаційної
скарги щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 03.11.2010,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 07.07.2011, позовні вимоги суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 (далі - СПД ФО ОСОБА_1,
позивач) до Первомайської об'єднаної
державної податкової інспекції в
Миколаївській області (далі -
Первомайська ОДПІ в Миколаївській
області, відповідач) задоволено.
Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Первомайської ОДПІ в Миколаївській
області від 13.05.2010 №/0.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
Первомайська ОДПІ в Миколаївській
області 12.08.2011 звернулась з касаційною
скаргою до Вищого адміністративного
суду України, який ухвалою від 13.09.2011
прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати постанову Миколаївського
окружного адміністративного суду від
03.11.2010 та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 07.07.2011.

В обґрунтування своїх вимог
Первомайська ОДПІ в Миколаївській
області посилається на порушення
судами норм матеріального права,
зокрема, підпунктів 7.4.4, 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість».

Перевіривши матеріалами справи
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
огляду на наступне.

На підставі належних та допустимих
доказів, досліджених з дотриманням
норм процесуального права, судами
попередніх інстанцій встановлено, що у
період з 19.04.2010 по 30.04.2010 уповноваженими
особами Первомайської ОДПІ в
Миколаївській області було проведено
документальну планову виїзну
перевірку СПД ФО ОСОБА_1 щодо
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2008 по 31.12.2009, за
результатами якої податковим органом
складено акт №958/17/НОМЕР_1 від 12.05.2010.

На підставі вказаного акта перевірки
контролюючим органом було прийнято
податкове повідомлення-рішення від
13.05.2010 №/0, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 124999,50грн, у
тому числі 83333,00грн. - за основним
платежем та 41666,50грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Фактичною підставою для визначення
позивачу податкового зобов'язання став
висновок податкового органу про
порушення СПД ФО ОСОБА_1 вимог
підпунктів 7.4.4, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» внаслідок неправомірного
формування податкового кредиту по
податку на додану вартість за
господарськими операціями з ТОВ
«Макот». Висновок податкового органу
про порушення СПД ФО ОСОБА_1 вимог
податкового законодавства ґрунтується
на тому, що позивачем не підтверджено
використання придбаного ним товару у
власній господарській діяльності, а
також на відсутності у позивача
належним чином оформлених первинних
документів по господарських операціях
з його контрагентом, які б засвідчували
правомірність формування податкового
кредиту в періоді, що перевірявся.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до підпункту 7.5.1 пункту 7.5
статті 7 зазначеного Закону датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій: дата
списання коштів з банківського рахунку
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг), дата виписки
відповідного рахунку (товарного чека) -
в разі розрахунків з використанням
кредитних дебетових карток або
комерційних чеків, або дата отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

Згідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті
7 зазначеного Закону не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Положеннями абзацу другого підпункту
7.2.6 пункту 7.2 вказаного Закону
передбачено, що у разі відмови з боку
постачальника товарів (послуг) надати
податкову накладну або при порушенні
ним порядку її заповнення отримувач
таких товарів (послуг) має право додати
до податкової декларації за звітний
податковий період заяву зі скаргою на
такого постачальника, яка є підставою
для включення сум цього податку до
складу податкового кредиту. До заяви
додаються копії товарних чеків або
інших розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку
внаслідок придбання таких товарів
(послуг).

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що СПД ФО ОСОБА_1 придбано
у ТОВ «Макот» товар - сою, на загальну
суму 500000,00грн. (у тому числі 83333,00грн.
податок на додану вартість). Вказаний
товар використовується позивачем для
виробництва готових кормів для тварин,
а тому був придбаний для подальшого
використання у господарській
діяльності підприємства. Факт сплати
позивачем на користь ТОВ «Макот»
повної вартості товару
підтверджується первинними
документами.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій щодо
помилковості твердження податкового
органу про порушення позивачем вимог
підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», оскільки позивачем у
відповідності до абзацу другого
підпункту 7.2.6 пункту 7.2 вказаного
Закону 20.02.2009 було подано до
контролюючого органу заяву зі скаргою
на постачальника ТОВ «Макот», що в свою
чергу стало підставою для включення
СПД ФО ОСОБА_1 сум податку на додану
вартість у розмірі 83333,00грн. до складу
податкового кредиту.

Наведені обставини підтверджуються
рішенням Господарського суду
Черкаської області від 03.06.2010 у справі
№09/522, що набрало законної сили, а
існування обставин, які б свідчили, що
податковий кредит сформовано з
порушення норм податкового
законодавства, судами не встановлено.

Враховуючи викладене, висновок судів
попередніх інстанцій щодо
протиправності податкового
повідомлення-рішення від 13.05.2010
№/0 є правильним.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків суду не спростовують і не
дають підстав вважати, що судами першої
та апеляційної інстанцій при розгляді
справи неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права.

Відповідно до частини першої
статті 224 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 210, 2201, 223, 224, 230, 231,
частиною п'ятою статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Первомайської
об'єднаної державної податкової
інспекції в Миколаївській області
залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 03.11.2010 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 07.07.2011 по
справі №2а-3988/10/1470 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України в
порядку, на підставі та у строки,
передбачені статтями 235 - 238, 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: __________________
Т.М. Шипуліна

Судді:
__________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв