Справа № К/9991/49881/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2014 року м.
Київ К/9991/49881/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського
М.Г.,

розглянувши в порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до адміністрації
Червонозаводського району Харківської
міської ради про стягнення суми
одноразової грошової допомоги при
звільнені та присвоєння рангу за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 22 березня 2011 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 14 липня 2011
року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2011 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала
тим, що розпорядженням голови
Червонозаводської районної в м.
Харкові ради від 7 грудня 2010 року № 153-к
позивач була звільнена з посади
головного спеціаліста відділу з
соціальних та гуманітарних питань на
підставі пункту 2 частини першої статті
40 (за станом здоров'я) Кодексу законів
про працю України. На момент звільнення
стаж державної служби у позивача
становив 18 років. Позивач скористалась
правом виходу на пенсію за півтора року
до досягнення пенсійного віку
відповідно до положень статті 26 Закону
України «Про зайнятість населення» та
статті 21 Закону України «Про основні
засади соціального захисту ветеранів
праці та інших громадян похилого віку в
Україні», а тому має право на отримання
грошової допомоги у розмірі 10 місячних
посадових окладів відповідно до вимог
частини 13 статті 37 Закону України «Про
державну службу». При виході на пенсію
позивачу не присвоєно черговий 12 ранг
поза межами відповідної категорії
посад за сумлінну працю відповідно до
вимог статті 15 Закону України «Про
службу в органах місцевого
самоврядування». Просила зобов'язати
адміністрацію Червонозаводського
району Харківської міської ради
здійснити виплату грошової допомоги у
розмірі 10 місячних посадових окладів у
розмірі 9220 грн; зобов'язати відповідача
присвоїти позивачу 12 ранг поза межами
відповідної категорії посад.

Постановою Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 22 березня
2011 року в задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 14 липня 2011
року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено
без задоволення, а постанову
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 22 березня 2011 року - без змін.

Вказуючи на допущені, на думку ОСОБА_1,
судами порушення норм чинного
матеріального та процесуального
законодавства, що призвело до
постановлення неправильних судових
рішень, позивач просить скасувати
постановлені судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій та
ухвалити нове судове рішення, яким
задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Під час розгляду справи по суті судами
першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що з 6 листопада 1992 року
позивач працювала на посадах
спеціалісту, провідного спеціалісту та
головного спеціалісту відділу
виконавчого комітету
Червонозаводської районної в м.
Харкові ради.

Розпорядженням голови
Червонозаводської районної в м.
Харкові ради від 7 грудня 2010 року № 153-к
ОСОБА_1 звільнено з посади головного
спеціаліста відділу з соціальних та
гуманітарних питань на підставі пункту
2 частини першої статті 40 Кодексу
законів про працю України у зв'язку з
виявленою невідповідністю виконуваній
роботі за станом здоров'я. Стаж служби
ОСОБА_1 в органах місцевого
самоврядування складає 18 років.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
першої та апеляційної інстанцій
прийшли до висновку про
безпідставність позову, оскільки
виплата грошової допомоги на підставі
статті 37 Закону України «Про основні
засади соціального захисту ветеранів
праці та інших громадян похилого віку в
Україні» можлива лише за наявності
стажу державної служби не менше 10 років
та звільненні державного службовця зі
служби у зв'язку з виходом на пенсію.
Оскільки позивач була звільнена у
зв'язку з виявленою невідповідністю
виконуваній роботі за станом здоров'я
відповідно до пункту 2 частини 1 статті
40 Кодексу законів про працю України, а
не у зв'язку із виходом на пенсію, вона
не має права на отримання грошова
допомога в розмірі 10 місячних
посадових окладів.

Проте з такими висновками судів першої
та апеляційної інстанцій погодитись не
можна.

Відповідно до частини першої статті 1
Закону України «Про державну службу»
державна служба в Україні - це
професійна діяльність осіб, які
займають посади в державних органах та
їх апараті щодо практичного виконання
завдань і функцій держави та одержують
заробітну плату за рахунок державних
коштів. Цим Законом визначено правовий
статус державних службовців,
особливості проходження державної
служби, порядок її припинення,
матеріальне та соціально-побутове
забезпечення державних службовців.

Відповідно до статті 37 Закону України
«Про державну службу» на одержання
пенсії державних службовців мають
право особи, які досягли встановленого
законодавством пенсійного віку, за
наявності страхового стажу для
чоловіків - не менше 25 років, для жінок
не менше 20 років, у тому числі стажу
державної служби - не менше 10 років, та
які на час досягнення пенсійного віку
працювали на посадах державних
службовців, а також особи, які мають не
менше 20 років стажу роботи на посадах,
віднесених до категорій посад
державних службовців, - незалежно від
місця роботи на час досягнення
пенсійного віку.

Частиною 13 статті 37 вищенаведеного
Закону передбачено, що державним
службовцям у разі виходу на пенсію при
наявності стажу державної служби не
менше 10 років виплачується грошова
допомога в розмірі 10 місячних
посадових окладів.

Статтею 21 Закону України «Про основні
засади соціального захисту ветеранів
праці та інших громадян похилого віку в
Україні» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII
встановлено, що особам передпенсійного
віку, трудовий договір з якими було
розірвано з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу у зв'язку зі
змінами у організації виробництва і
праці, а також у зв'язку з виявленою
невідповідністю працівника за станом
здоров'я, гарантується право на
достроковий вихід на пенсію за півтора
року до встановленого законодавством
строку, якщо вони мають страховий стаж
для чоловіків - 25 років, для жінок - 20
років, а для осіб, які мають право на
пенсію на пільгових умовах - стаж
роботи що дає право на даний вид пенсії.

Згідно рішення Конституційного Суду
України від 26 листопада 2013 року
№11-рп/2013 у справі за конституційним
зверненням щодо офіційного тлумачення
положення частини тринадцятої статті 37
Закону України «Про державну службу» в
системному зв'язку з положеннями
пункту 2 частини першої, частини другої
статті 40 Кодексу законів про працю
України, статті 21 Закону України «Про
основні засади соціального захисту
ветеранів праці та інших громадян
похилого віку в Україні» необхідно
розуміти так, що у разі дострокового
виходу на пенсію державного службовця
з посади в органах державної влади
відповідно до чинного законодавства
державний службовець за наявності
стажу державної служби не менше 10 років
і страхового стажу, необхідного для
призначення пенсії за віком у
мінімальному розмірі, передбаченого
абзацом першим частини першої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», має право на отримання
грошової допомоги в розмірі 10 місячних
посадових окладів, яке не пов'язане з
досягненням пенсійного віку,
визначеного в частині першій статті 37
Закону України «Про державну службу».

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від 3
червня 2014 року 21-35а14.

Враховуючи викладене, колегія суддів
прийшла до висновку, що ОСОБА_1 має
право на отримання грошової допомоги в
розмірі 10 місячних посадових окладів,
оскільки позивач за своїм віком,
страховим стажем та стажем державної
служби набула права на достроковий
вихід на пенсію відповідно до статті 21
Закону України «Про основні засади
соціального захисту ветеранів праці та
інших громадян похилого віку в
Україні».

Відповідно до частини 9 статті 15 Закону
України «Про службу в органах
місцевого самоврядування», в редакції
чинній на час виникнення спірних
правовідносин, за сумлінну працю при
виході на пенсію посадовій особі
місцевого самоврядування може бути
присвоєно черговий ранг поза межами
відповідної категорії посад.

Пунктом 7 Положення про ранги державних
службовців, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 19
червня 1996 року № 658, в редакції чинній
на час виникнення спірних
правовідносин, встановлено, що за
сумлінну працю державному службовцю у
разі звільнення з державної служби у
зв'язку з виходом на пенсію за поданням
безпосереднього керівника може бути
присвоєно черговий ранг поза межами
відповідної категорії посад, якщо він
має найвищій ранг у відповідній
категорії посад не менше двох років.

Тобто присвоєння чергового рангу поза
межами відповідної категорії посад є
правом керівника державного органу, а
не його обов'язком, а тому підстав для
задоволенні позовних вимог в цій
частині немає.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 225 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
змінити судове рішення, якщо у справі
немає необхідності досліджувати нові
докази або встановлювати обставини, а
судове рішення, яке змінюється, є
помилковим тільки в частині. При цьому
за правилами пункту 4 частини 1 статті 223
цього Кодексу у випадку зміни рішення
суду першої інстанції, рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 225, 227, 230,
232 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 14 липня 2011
року скасувати.

Постанову Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 22 березня
2011 року змінити.

Скасувати зазначену постанову в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог про зобов'язання адміністрацію
Червонозаводського району Харківської
міської ради здійснити виплату ОСОБА_1
грошової допомоги та в цій частині
позовні вимоги задовольнити.

Зобов'язати адміністрацію
Червонозаводського району Харківської
міської ради виплатити ОСОБА_1 грошову
допомогу у розмірі десяти посадових
окладів.

В решті постанову Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 22 березня
2011 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.