Справа № 803/666/13-а
Суддя: Запотічний І.І.
Дата ухвалення: 2014-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2014 р.
Справа № 876/7763/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів :

головуючого судді:
Запотічного І.І.,

суддів:
Довгої О.І., Ліщинського А.М.,

при секретарі судового засідання:
Нефедовій А.О.,

за участі представника апелянта
Березної Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Волинської
області Державної податкової служби на
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 26.04.2013р. по
справі № 803/666/13-а за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Євротон» до Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Волинської області
Державної податкової служби про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Євротон»
звернулося в суд з позовом до Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Волинської області
Державної податкової служби про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції від 15 січня 2013 року №,
яким позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на 289579,50 грн. (в тому числі: за
основним платежем - 193053,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) - 96526,50 грн.); №, яким
позивачу зменшено розмір від'ємного
значення суми податку на додану
вартість на 147956,00 грн.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 26.04.2013р.
позовні вимоги ТзОВ «Євротон»
задоволено, визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції від 15 січня 2013 року № та
№.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції Луцька ОДПІ
Волинської області ДПС оскаржила її,
подавши до Львівського апеляційного
адміністративного суду апеляційну
скаргу, та з наведених в ній підстав з
посиланням на порушення судом першої
інстанції, при прийнятті оскаржуваного
рішення, норм матеріального права та
неповне з'ясування всіх обставин
справи просить скасувати оскаржувану
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 26.04.2013р. по
справі № 803/666/13-а та прийняти нову
постанову, якою відмовити в
задоволенні позовних вимог ТзОВ
«Євротон».

Представник апелянта в судовому
засіданні підтримала вимоги
апеляційної скарги, просила апеляційну
скаргу задовольнити, а постанову суду
першої інстанції скасувати та прийняти
нову постанову про відмову в
задоволенні позову.

Позивач, будучи повідомленим про час та
місце розгляду справи, явки
уповноваженого представника в судове
засідання не забезпечив, що не
перешкоджає розгляду справи без його
участі, відповідно до ч.4 ст. 196 КАС
України.

Заслухавши суддю-доповідача та
представника апелянта, дослідивши
матеріали справи, вивчивши доводи
апеляційної скарги, суд апеляційної
інстанції не знаходить підстав для її
задоволення виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, з 14.12.2012 року по 21.12.2012 року
службовими особами Луцької ОДПІ
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку ТзОВ «Євротон» з
питань здійснення
фінансово-господарських операцій з
ТзОВ «Справа Наша» у вересні 2012 року.

За результатами перевірки складено акт
від 27.12.2012 року №7438/22-6/33845247, яким
встановлено порушення товариством
ст.185, п.198.1, п.198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України, що полягало в завищені
від'ємного значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту поточного
звітного (податкового) періоду вересня
2012 року на 4531,00 грн., завищені залишку
від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду
вересня 2012 року на 147956,00 грн. та
занижені суми податку на додану
вартість, яка підлягає нарахуванню та
сплаті в бюджет у вересні 2012 року на
193053,00 грн.

На підставі вказаного акту перевірки
від 27.12.2012 року №7438/22-6/33845247 Луцькою ОДПІ
були винесені податкові
повідомлення-рішення від 15.01.2013 року:
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 289579,50 грн. (в тому
числі: за основним платежем - 193053,00 грн.,
за штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) - 96526,50 грн.); №, яким
позивачу зменшено розмір від'ємного
значення суми податку на додану
вартість на суму 147956,00 грн.

За результатами адміністративного
оскарження скарги ТзОВ «Євротон»
залишені без задоволення, а податкові
повідомлення-рішення Луцької ОДПІ від
15.01.2013 року № та № - без змін .

Приймаючи оскаржувані податкові
повідомлення-ршення, податковий орган
встановив факт непідтвердження
господарських операцій позивача із
ТзОВ «Справа Наша» згідно укладеного
договору купівлі-продажу від 10.09.2012
року №10/09 та недотримання позивачем
вимог податкового законодавства
України при формуванні податкового
кредиту за вересень 2012 року. Зокрема
зазначив,що в ході перевірки не надано
документів щодо якості товару та його
походження, документів на
підтвердження факту зберігання товару
та його реалізації, крім того, в основу
акту перевірки також покладені
висновки матеріалів зустрічної звірки
ТзОВ «Справа Наша», відповідно до яких
даний контрагент позивача має ознаки
фіктивності.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується із висновком суду першої
інстанції та вважає висновки Луцької
ОДПІ, викладені в акті перевірки ТзОВ
«Євротон» від 27.12.2012 року №7438/22-6/33845247,
передчасними та такими, що не
ґрунтуються на повно та всебічно
досліджених обставинах здійснення
позивачем господарських операцій із
ТзОВ «Справа Наша» з огляду на
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, 10.09.2012 року між ТзОВ
«Євротон» (покупець) та ТзОВ «Справа
Наша» (продавець) укладено договір
купівлі-продажу №10/09, предметом
договору якого, згідно п.1.1 є передача
Продавцем у власність Покупця товару,
визначеного в специфікації, та
обов'язок Покупця прийняти та оплатити
цей товар .

Згідно специфікації №1 до договору
купівлі-продажу №10/09 від 10.09.2012 року
відповідно до вищезазначеного
договору Продавець зобов'язаний
поставити та передати Покупцю
наступний товар: цегла лицьова
персикова в кількості 220,00 т.шт.
загальною вартістю 771540,00 грн.; цегла
клінкерна «Бордо» червона в кількості
60,00 т.шт. загальною вартістю 318720,00 грн.;
цегла клінкерна «Корсіка» жовта в
кількості 60,00 т.шт. загальною вартістю
318720,00 грн.; цегла клінкерна «Мілан»
коричнева в кількості 60,00 т.шт.
загальною вартістю 318720,00 грн. .

Факт виконання умов вказаного договору
його сторонами підтверджується
наявними в матеріалах справи
первинними документами, такими як:
видаткова накладна, податкова
накладна, платіжне доручення, як доказ
оплати коштів за товар та актом
приймання-передачі товару.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1
статті 181 Податкового Кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Пунктами 198.1, 198.2 статті 198 розділу V
Податкового Кодексу України
передбачено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: -придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; - придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198
Податкового Кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту
(пункт 201.10 статті 201 ПК України).

З аналізу наведених норм, колегія
суддів апеляційного суду приходить до
висновку, що обов'язковою умовою для
правомірного формування платником
податків податкового кредиту є
податкова накладна, яка засвідчує факт
придбання товарів (послуг) з метою їх
подальшого використання в межах
господарської діяльності.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції, що наявність у позивача
належним чином оформленої податкової
накладної підтверджує його право на
формування податкового кредиту з ПДВ,
доказів протилежного податковим
органом не надано.

Як підтверджується матеріалами справи,
згідно умов договору зберігання №91 від
30.05.2012 року ПрАТ «Роздільський
керамічний завод» (зберігач)
зобов'язується зберігати будівельні
матеріали, передані йому ТзОВ
«Євротон» (поклажодавець), і повернути
це майно в цілості на умовах,
визначених даним договором. За
зберігання майна поклажодавець
сплачує плату в розмірі 120 грн. в т.ч. ПДВ
за 1 місяць зберігання майна. Передача
майна на зберігання здійснюється
товарними партіями залізничним або
автомобільним транспортом на умовах
СРТ - перевезення оплачене до пункту
призначення (в редакції Інкотермс - 2000).
Поставка майна на зберігання може
здійснюватися на умовах, додатково
погоджених сторонами. Сторони
погодили, що майно зберігатиметься за
наступною адресою: Львівська обл.,
Миколаївський район, смт.Розділ, вул.
Промислова, 3.

З акту приймання-передачі до договору
зберігання від 11.09.2012 року вбачається,
що ТзОВ «Євротон» передало на
зберігання ПрАТ «Роздільський
керамічний завод» цеглу загальною
вартістю 2073240,00 грн., в тому числі ПДВ -
345540,00 грн.

Колегія суддів апеляційного суду
вважає безпідставними твердження
податкового органу про те, що ТзОВ
«Євротон» не надано документів, які
підтверджують операції із зберігання
ПрАТ «Роздільський керамічний завод»
(рахунки, платіжні доручення,
банківські виписки щодо послуг
зберігання тощо) та документів щодо
реалізації товару, зокрема, актів
прийому-передачі на повернення із
складів ПрАТ «Роздільський керамічний
завод», що унеможливлює підтвердження
факту здійснення господарської
операції з огляду на наступне.

Відповідно до актів приймання-передачі
від 12-23 вересня 2012 року, 25-30 вересня 2012
року до договору зберігання №91 від
30.05.2012 року ПрАТ «Роздільський
керамічний завод» передавало цеглу зі
зберігання ТзОВ «Євротон», а останнє
приймало даний товар. Крім того,
відповідно до платіжного доручення від
19.04.2013 року №181 вбачається проведення
позивачем розрахунку із ПрАТ
«Роздільський керамічний завод» за
надані послуги зберігання.

Крім цього, відповідно до акту ДПІ у
Солом'янському районі м.Києва від 05.12.2012
року №1269/22-317/32877786 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТзОВ
«Справа Наша» щодо підтвердження
господарських відносин із платниками
податків за період з 01.09.2012 року по
30.09.2012 року» податковим органом
встановлено, що підприємство за
податковою адресою не знаходиться,
директор та бухгалтер товариства
відмовились давати пояснення та
документи на підтвердження здійснення
фінансово-господарських операцій.

Проте, колегія суддів апеляційного
суду, погоджується із висновком суду
першої інстанції та вважає, що вказані
обставини не можуть свідчити про
відсутність реальних поставок товару
від ТзОВ «Справа Наша» до ТзОВ
«Євротон». Позивач не може нести
відповідальність за неналежну
поведінку свого контрагента, водночас
можливі порушення ТзОВ «Справа Наша»
податкової дисципліни та правил
здійснення господарської діяльності
не є підставою для позбавлення
позивача як добросовісного платника
податків права на формування
податкового кредиту з ПДВ.

Разом з тим, актом перевірки ТзОВ
«Справа Наша» підтверджено
декларування даним товариством
податкових зобов'язань з ПДВ у вересні
2012 року по контрагенту - ТзОВ «Євротон»
на суму ПДВ 345540,00 грн., чим в свою чергу
спростовуються заперечення
податкового органу про наявні
розбіжності за результатами
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА за вересень 2012 року між ТзОВ
«Справа Наша» та ТзОВ «Євротон».

З огляду на наведене вище, колегія
суддів апеляційного суду погоджується
із висновком суду першої інстанції та
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про
обґрунтованість позовних вимог та
цілком правомірно їх задовольнив.

Відповідно до ст.200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів
апеляційного суду приходить до
висновку, що доводи апеляційної скарги
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Волинської
області Державної податкової служби
суттєвими не являються і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, які призвели до неправильного
вирішення справи, а тому апеляційну
скаргу Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Волинської
області Державної податкової служби
слід залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову суду першої
інстанції - без змін.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 167, 195, 196, 198, 200,
205, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Волинської області Державної
податкової служби залишити без
задоволення, а постанову Волинського
окружного адміністративного суду від
26.04.2013р. по справі № 803/666/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
І.І. Запотічний

Судді
О.І.Довга

А.М.Ліщинський

Повний текст ухвали складений 26.09.2014
року.