Справа № К/9991/40636/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/40636/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Білуги С.В., Стародуба О.П., -

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_4 до Управління праці
та соціального захисту населення
Київської районної у місті Донецьку
ради про стягнення недоотриманих сум
на оздоровлення, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду
Донецької області від 15 червня 2011 року,
-

встановив:

У жовтні 2009 року ОСОБА_4 звернувся в суд
з позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Київської районної у місті Донецьку
ради про визнання протиправними дій,
зобов'язання відповідача здійснити
перерахунок та виплату щорічної
допомоги на оздоровлення за 2007, 2008 роки,
виходячи з розмірів п'яти мінімальних
заробітних плат відповідно до статті 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року №
796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ), в сумі 4425
гривень.

Постановою Київського районного суду
міста Донецька від 4 березня 2010
року позов задоволено. Стягнуто з
Управління праці та соціального
захисту населення Київської районної у
місті Донецьку ради на користь ОСОБА_4
недоотриману допомогу на оздоровлення
за 2007, 2008 роки в розмірі 3640
гривень.

Постановою Апеляційного суду
Донецької області від 15 червня 2011 року
постанову Київського районного суду
міста Донецька від 4 березня 2010 року в
частині задоволення позовних вимог
ОСОБА_4 про стягнення недоотриманої
допомоги на оздоровлення за 2007 рік
скасовано, прийнято в цій частині нову
постанову, якою у задоволенні позову
відмовлено. В іншій частині постанову
суду першої інстанції залишено без
змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати постанову
Апеляційного суду Донецької області
від 15 червня 2011 року та залишити в силі
постанову Київського районного суду
міста Донецька від 4 березня 2010 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Статтею 159 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, і це відповідає
матеріалам справи, що ОСОБА_4 перебуває
на обліку в Управлінні праці та
соціального захисту населення
Київської районної у місті Донецьку
ради, допомога на оздоровлення за 2007
рік йому була виплачена 16 березня 2007
року, а за 2008 рік - 18 серпня 2008 року
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 12 липня
2005 року № 562 у розмірі 100 гривень.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі № 796-ХІІ.

Абзацами 3, 4 частини 4 статті 48 Закону №
796-ХІІ було передбачено, що інвалідам
ІIІ групи щорічна допомога на
оздоровлення виплачується у розмірі
чотирьох мінімальних заробітних плат,
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС 2 категорії - у
розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат, а частиною 7 цієї статті
встановлено, що розмір мінімальної
заробітної плати визначається на
момент виплати.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 12 липня
2005 року № 562 було установлено
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, розмір
щорічної допомоги на оздоровлення,
зокрема, учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
2 категорії - 100 гривень, а інвалідам ІІІ
групи - 90 гривень.

Пунктом 30 статті 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік» від
19 грудня 2006 року № 489-V з метою
приведення окремих норм законів у
відповідність із цим Законом зупинено
на 2007 рік, зокрема, дію абзаців другого,
третього, четвертого, п'ятого, шостого,
сьомого частини 4 та частини 7
статті 48 Закону № 796-ХІІ в частині
виплати компенсацій і допомог у
розмірах відповідно до мінімальної
заробітної плати.

Рішенням Конституційного Суду України
від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 визнано
таким, що не відповідає Конституції
України (є неконституційним) пункт 30
статті 71 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік» щодо
зупинення дії абзаців другого,
третього, четвертого, п'ятого, шостого,
сьомого частини 4 та частини 7 статті 48
Закону № 796-ХІІ.

Підпунктом 11 пункту 28 розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року № 107-VI статтю 48 Закону №
796-ХІІ викладено в новій редакції,
відповідно до якої щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 положення
підпункту 11 пункту 28 розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» визнано
такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними).

Відповідно до частини 2 статті 152
Конституції України, закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Зазначені рішення Конституційного
Суду України є обов'язковими до
виконання на території України,
остаточними і не можуть бути оскаржені,
крім того, вони мають преюдиціальне
значення для судів загальної
юрисдикції при розгляді ними позовів у
зв'язку з правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Частиною 4 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За таких обставин, скасовуючи рішення
суду першої інстанції в частині
стягнення недоотриманої допомоги на
оздоровлення за 2007 рік, апеляційний суд
обґрунтовано відмовив у задоволенні
позовних вимог в цій частині, оскільки
виплата вказаної допомоги у розмірі 100
гривень позивачеві здійснена у березні
2007 року, - тобто до прийняття
Конституційним Судом України Рішення
від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007, яке
відповідно до положень частини 1 статті
58 Конституції України не має зворотної
дії в часі, а тому дії Управління праці
та соціального захисту населення
Київської районної у місті Донецьку
ради на час виплати ОСОБА_4 зазначеної
щорічної допомоги у 2007 році були
правомірними.

Залишаючи без змін рішення суду першої
інстанції в частині виплат за 2008
рік, апеляційний суд дійшов вірного
висновку про неправомірність виплати
відповідачем у серпні 2008 року
позивачеві коштів на оздоровлення у
розмірі, встановленому постановою
Кабінету Міністрів України «Про
щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 12 липня
2005 року № 562, та про наявність законних
підстав для виплати позивачеві цих
коштів у розмірі, визначеному статтею 48
Закону № 796-ХІІ, оскільки суб'єкт
владних повноважень виплатив
зазначену допомогу після прийняття
Конституційним Судом України Рішення
№ 10-рп/2008, яким визнано
неконституційними, зокрема, положення
підпункту 11 пункту 28 розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України».

Разом з тим, судом апеляційної
інстанції встановлено, що ОСОБА_4 має
право на перерахунок та виплату
щорічної допомоги на оздоровлення за
2008 рік як особа, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи 1
категорії, інвалід ІІІ групи,
захворювання якого пов'язане з
роботами по ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС, у розмірі
чотирьох мінімальних заробітних плат у
відповідності до абзацу 3 частини 4
статті 48 Закону № 796-ХІІ. Однак, з
матеріалів справи вбачається, що
позивач отримав статус інваліда ІІІ
групи лише у березні 2009 року і щорічна
допомога на оздоровлення у 2008 році
виплачена йому у розмірі 100 гривень, що
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 12 липня
2005 року № 562 не відповідає розміру,
встановленому для інвалідів ІІІ групи.

Крім того, апеляційний суд не звернув
уваги на те, що судом першої інстанції
безпідставно обрано такий спосіб
захисту порушених прав позивача, як
стягнення з Управління праці та
соціального захисту населення
Київської районної у місті Донецьку
ради щорічної допомоги на оздоровлення
в конкретно визначеній грошовій сумі,
оскільки суд не може перебирати на себе
функцію органу, на який законодавством
покладено повноваження щодо
нарахування такої виплати, а також не
врахував того, що розрахунок цієї суми
був обчислений помилково.

Водночас, судом залишено поза увагою
вимоги частини 2 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(у редакції, чинній на час звернення до
суду із вказаним позовом), якою
встановлено, що для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 100
Кодексу адміністративного судочинства
України (у редакції, чинній на час
звернення до суду із вказаним позовом)
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом про
зобов'язання здійснити перерахунок та
виплату щорічної допомоги на
оздоровлення за 2007, 2008 роки - у жовтні 2009
року. Відповідач наполягав на відмові у
задоволенні позовних вимог в зв'язку з
пропуском встановленого строку для
звернення до суду.

Вирішуючи спір за правилами
адміністративного судочинства, суд
першої інстанції дійшов помилкового
висновку, що відповідно до статті 268
Цивільного кодексу України позовна
давність не поширюється на вимоги про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю, з огляду на те, що
позивачеві завдана шкода ушкодженням
здоров'я внаслідок його участі у
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС.

На зазначене порушення суд апеляційної
інстанції уваги не звернув та не
виправив його.

Згідно частини 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Приймаючи до уваги те, що судом
апеляційної інстанції порушено норми
права, які істотно вплинули на повноту
з'ясування фактичних обставин справи,
рішення підлягає скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції,
оскільки суд касаційної інстанції
позбавлений можливості встановлювати
та визначати доведеними обставини, які
не були встановлені в судовому рішенні,
та вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити
частково.

Постанову Апеляційного суду Донецької
області від 15 червня 2011
року - скасувати, а справу за позовом
ОСОБА_4 до Управління праці та
соціального захисту населення
Київської районної у місті Донецьку
ради про стягнення недоотриманих сум
на оздоровлення - направити до суду
апеляційної інстанції на новий
розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Білуга С.В.

Стародуб О.П.