Справа № 539/3083/14-а
Суддя: Матвієнко В. М.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №539/3083/14-а
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2014
Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді -
Матвієнка В. М.

при секретарі - Павличенко О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні м. Лубни адміністративну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
Управління управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Лубенської
міської ради, Центру по нарахуванню та
здійснення соціальних виплат у
Головного управління праці та
соціального захисту населення
Полтавської обласної державної
адміністрації про стягнення щорічної
грошової допомоги та одноразової
грошової допомоги,

В С Т А Н О В И В :

07.09.2009 року ОСОБА_1 звернувся з позовом
до суду з позовом до Управління праці
та соціального захисту населення
виконавчого комітету Лубенської
міської ради, Центру по нарахуванню та
здійснення соціальних виплат у
Головного управління праці та
соціального захисту населення
Полтавської обласної державної
адміністрації про визнання
неправомірними дій щодо відмови в
проведенні перерахунку та виплати
одноразової компенсації за ушкоджене
захворюванням здоров'я та допомоги на
оздоровлення за 2003-2008 роки відповідно
до ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позивач зазначив, що вказані виплати
були виплачені в розмірі,
встановленому Постановами КМ України
від 26.07.1996 року № 836 та від 12.07.2005року №
562, що є незаконним, оскільки така
виплата повинна була бути здійснена в
розмірі, встановленому ст. 48 ЗУ «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати,
встановленої законом про Державний
бюджет України на відповідний рік.

В запереченнях на позов, відповідачі
просили залишити його без задоволення.
Зокрема, зазначили, що дії управління
узгоджуються з вимогами чинного
законодавства, крім того, позивач
пропустив строк звернення до
адміністративного суду, встановлений
ст. 99 КАС України.

Справа неодноразово переглядалася
судами різних інстанції.

Постановою Лубенського міськрайонного
суду Полатвської області від 20.10.2009
року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 17.05.2010 року,
позов задоволено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 02.09.2014 року скасовано
постанову Лубенського міськрайонного
суду Полатвської області від 20.10.2009
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 17.05.2010 року в частині позовних вимог
про перерахунок та виплату щорічної
допомоги на оздоровлення, передбаченої
ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за період з
2003 по 2008 роки та в цій частині справа
направлена на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Позивач звернувся до суду з письмовою
заявою згідно якої прохав розглянути
справу без нього, свої позові вимоги
підтримав, прохав . їх задовольнити у
повному обсязі та ухвалити рішення на
підставі наданих матеріалів.

Представники відповідачів у судове
засідання не з"явилися, про дату, час,
місце розгляду справи повідомлені
завчасно, що підтверджується поштовими
повідомленнями.

Судом встановлено, що позивач є
учасником ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС 2 категорії, з 22
грудня 2008 року йому встановлено 2 групу
інвалідності у зв'язку з захворюванням,
пов'язаним з ліквідацією наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС.

Позивачу в період з 2003 по 2005 роки
здійснювалась виплата допомоги на
оздоровлення у розмірах, встановлених
постановою КМУ № 836, а в період з 2006 по
2008 роки згідно постанови КМУ № 562.

Позивач вважає такі дії відповідачів
незаконними.

При попередньому розгляді справи суди
дійшли висновку про обґрунтованість
позову.

Скасовуючи рішення судів першої та
апеляційної інстанції, Вищий
адміністративний суд України, зокрема,
зазначив, що позивачу в період з 2003 по
2005 роки здійснювалась виплата допомоги
на оздоровлення у розмірах,
встановлених постановою КМУ № 836, а в
період з 2006 по 2008 роки згідно постанови
КМУ № 562.

Згідно з положеннями абзацу 4 частини 4
та частини 7 статті 48 Закону № 796-ХІІ (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 2 категорії щорічна
допомога на оздоровлення виплачується
в розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат. Розмір мінімальної заробітної
плати визначається на момент виплати.

Постановою Кабінету Міністрів України
№ 836 було установлено учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 2 категорії, розмір
щорічної допомоги на оздоровлення - 26,70
гривень, а постановою Кабінету
Міністрів України № 562 його було
збільшено до 100 гривень, який також не
відповідав розміру, встановленому
законами України.

Вихідним критерієм обрахунку спірних
сум виплат відповідно до положень
статті 48 вказаного Закону виступала
мінімальна заробітна плата, розмір
якої на 2003 рік визначався Законом
України від 26 грудня 2002 року № 372-IV «Про
встановлення розміру мінімальної
заробітної плати на 2003 рік», а на 2004 - 2008
роки законами України про державний
бюджет на відповідні роки.

Слід зазначити, що положення статті 48
Закону № 796-ХІІ у період з 2003 по 2005 роки
неконституційними не визнавались, їх
дія у вказаний період не зупинялась.

Таким чином, враховуючи пріоритетність
законів над підзаконними актами, суди
дійшли правильного висновку про
наявність у позивача права на
перерахунок і виплату щорічної
допомоги на оздоровлення за період з 2003
по 2005 роки, оскільки такі виплати у
вказаний період повинні були
здійснюватись у розмірах, встановлених
статтею 48 Закону № 796-ХІІ.

Разом з тим, у відповідності зі статтею
159 Кодексу адміністративного
судочинства України, судове рішення
повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин справи в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

В порушення зазначених приписів закону
суди не врахували того, що пунктом 37
статті 77 Закону України від 20 грудня 2005
року № 3235-IV «Про Державний бюджет
України на 2006 рік» (далі Закон № 3235-IV)
дію абзаців 2-7 частини 1, частини 3,
абзаців 2-7 частини 4 та частини 7 статті
48 Закону № 796-ХІІ зупинено на 2006 рік.

Положення вищевказаної статті
неконституційними не визнавались, а
тому у 2006 році щорічна допомога на
оздоровлення підлягала сплаті в
розмірі, встановленому Постановою КМУ
№ 562.

Крім того, суди залишили поза увагою те,
що пунктом 30 статті 71 Закону № 489-V дію
абзаців 2-7 частини 1, частини 3, абзаців
2-7 частини 4 та частини 7 статті 48 Закону
№ 796-ХІІ зупинено на 2007 рік.

Рішенням Конституційного Суду України
від 9 липня 2007 року № 6-р/2007 положення
пункту 30 статті 71 Закону № 489-V визнані
неконституційними.

В свою чергу, підпунктом 11 пункту 28
розділу ІІ Закону № 107-VI статтю 48 Закону
№ 796-ХІІ викладено в новій редакції,
відповідно до якої щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 положення
підпункту 11 пункту 28 розділу ІІ Закону
№ 107-VI визнані неконституційними.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Згідно з приписами частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Проте суди, вирішуючи позовні вимоги
про виплату щорічної допомоги на
оздоровлення у 2006-2008 роках не врахували
положення пункту 37 статті 77 Закону №
3235-IV та не з'ясували дату здійснення
виплати такої допомоги позивачу у 2007 та
2008 році, адже у 2007 році її виплата
провадилась у розмірі, встановленому
статтею 48 Закону № 796-ХІІ у період з 9
липня по 31 грудня, а у 2008 році з 22 травня
по 31 грудня. Поза цими періодами така
допомога підлягала виплаті у розмірі,
відповідно до Постанови КМУ № 562.

Також суди не повно дослідили питання
пропуску позивачем строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
статтею 99 Кодексу адміністративного
судочинства України.

За змістом частини 2 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(в редакції, чинній на момент подачі
адміністративного позову) для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Водночас, згідно з положеннями частин 1
і 2 статті 100 Кодексу адміністративного
судочинства України (в редакції, чинній
на момент подачі адміністративного
позову) пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Якщо суд визнає причину пропущення
строку звернення до суду поважною,
адміністративна справа розглядається
і вирішується в порядку, встановленому
цим Кодексом.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджується
матеріалами справи, позивач звернувся
до суду у 2009 році та прохав про
поновлення строку на підставі приписів
частини 1 статті 268 Цивільного кодексу
України, при цьому відповідач
наполягав на застосуванні наслідків
пропущення строків звернення до
адміністративного суду, передбачених
статтею 100 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Колегія суддів виходить з того, що до
спірних правовідносин не підлягає
застосуванню стаття 268 Цивільного
кодексу України, оскільки така регулює
питання відшкодування шкоди.

Спірна допомога на оздоровлення, є
видом соціальної підтримки особи
(пільгою) з боку держави і не є тотожною
відшкодуванню шкоди у розумінні статті
268 Цивільного кодексу України, а тому
така до публічних правовідносин не
підлягає застосуванню.

Відповідно до ч. 5 ст. 227 КАС України
висновки і мотиви, з яких скасовані
рішення, є обов'язковими для суду
першої чи апеляційної інстанції при
розгляді справи.

Таким чином, суд виходить з того, що для
правильного розгляду справи первісно
потрібно визначитись з дотриманням
строків звернення до
адміністративного суду в частині
позовних вимог про перерахунок та
виплату щорічної допомоги на
оздоровлення, передбаченої ст. 48 ЗУ
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за період з
2003 по 2008 роки, на що вказав суд
касаційної інстанції.

Судом встановлено, що позивач
звернувся до суду 07.09.2009 року, доказів,
підтверджуючих затримку виплату
вищезазначених виплат за 2003-2008 роки не
надав, поважних причин пропуску
звернення до суду також суду не надав, в
судове засідання не з"явився, прохав
розглянути справу та ухвалити рішення
на підставі наданих до справи
матеріалів.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку, що позивач пропустив строк
звернення до суду в частині цих
позовних вимог, при цьому не зазначив
поважних причин пропуску цього строку.

За ч. 2 ст. 5 КАС України провадження в
адміністративних справах здійснюється
відповідно до закону, чинного на час
вчинення окремої процесуальної дії,
розгляду і вирішення справи.

На час розгляду справи змінено
редакцію ст. 100 КАС України в такій
редакції: адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд на підставі позовної
заяви та доданих до неї матеріалів не
знайде підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними, про
що постановляється ухвала.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги про
перерахунок та виплату щорічної
допомоги на оздоровлення, передбаченої
ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за період з
2003 по 2008 роки, на що вказав суд
касаційної інстанції підлягають
залишенню без розгляду.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст. ст. 99, 100, 160-163 КАС України ,
суд, -

УХ В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління
управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Лубенської міської ради,
Центру по нарахуванню та здійснення
соціальних виплат у Головного
управління праці та соціального
захисту населення Полтавської
обласної державної адміністрації про
перерахунок та виплату щорічної
допомоги на оздоровлення, передбаченої
ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», за період
з 2003 по 2008 роки залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду протягом п"яти
днів з дня її проголошення або з дня
отримання її копії.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду
Матвієнко В. М.