Справа № 804/519/13-а
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 жовтня 2014 рокусправа № 804/519/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Дадим Ю.М.

суддів:
Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового
засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Індустріальному районі м.
Дніпропетровська на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 05 лютого 2013
року у справі за адміністративним
позовом Управління Пенсійного фонду
України в Індустріальному районі м.
Дніпропетровська до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м.
Дніпропетровську про стягнення витрат
на виплату державної адресної
допомоги, пенсії та витрат на їх
доставку, -

в с
т а н о в и В:

Управління Пенсійного фонду України в
Індустріальному районі м.
Дніпропетровська звернулось до суду з
адміністративним позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м.
Дніпропетровську, в якому просило
стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м.
Дніпропетровську на користь
Управління Пенсійного фонду України в
Індустріальному районі м.
Дніпропетровська витрати на виплату
ОСОБА_1 державної адресної допомоги,
пенсії та витрати на їх доставку за
період з жовтня 2012 року по листопад 2012
року на загальну суму 1725,52 грн.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 05
лютого 2013 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із постановою суду,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову, якою задовольнити позовні
вимоги.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених позовних вимог, суд
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції
встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що на підставі актів
щомісячної звірки витрат по особових
справах потерпілих, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, за жовтень - листопад 2012р.
управлінням ПФУ в Індустріальному
районі м. Дніпропетровська виплачено
пенсію, державну адресну допомогу та
витрат на їх доставку ОСОБА_1 згідно
відповідних списків на загальну суму 1'
725грн.52коп.

Так, при складанні між сторонами у
справі актів щомісячної звірки витрат
по особовим справам потерпілих, яким
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за жовтень - листопад 2012р.,
відповідачем частково прийнято до
заліку виплачених позивачем сум, а
саме: ВВД ФСС від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.
Дніпропетровську не прийнято до заліку
пенсію, державну адресну допомогу та
витрат на їх доставку ОСОБА_1 за жовтень
- листопад 2012р. на загальну суму 1725 грн.
52 коп., з яких пенсія складає у сумі 204
грн. 96 коп. та витрати на її доставку - 1
грн. 62 коп; державна адресна допомога
складає у сумі 1507 грн. 04 коп. та витрати
на її доставку - 11 грн. 90 коп.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з відсутності
правових підстав для стягнення з
відповідача заявленої Управління
Пенсійного фонду України в
Індустріальному районі м.
Дніпропетровська до відшкодування
суми державної адресної допомоги в
розмірі 1507,04 грн.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
апеляційної інстанції у цій частині
позову з огляду на наступне.

З набранням чинності Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" обов'язок
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або в разі його смерті при
настанні страхового випадку, зокрема,
виплати йому або особам, які
перебувають на його утриманні пенсій
по інвалідності в зв'язку із втратою
годувальника покладено на Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань.

Положення частини другої статті 24
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" встановлює, якщо після
призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків і страховиками з інших видів
соціального страхування виникають
спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого
звернувся застрахований. При цьому
страховик, до якого звернувся
застрахований має право звернутись до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Постановою правління Пенсійного фонду
та правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків від
04 березня 2003 року № 5-4/4 затверджений
Порядок відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання (далі - Порядок № 5-4/4).

Згаданий Порядок № 5-4/4 визначає
механізм відшкодування на
централізованому рівні Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків Пенсійному фонду витрат,
пов'язаних із виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер із цих причин, що призначені
особам, застрахованим згідно із
Законом України від 23 вересня 999 №
1105-ХІV "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності"
(крім осіб, зазначених у пункті 2 статті
8 цього Закону), у тому числі
добровільно застрахованим, та
потерпілим особам, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам унаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних із виконанням
ними трудових обов'язків.

Статтею 21 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" не передбачено
можливість відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань витрат по оплаті державної
адресної допомоги.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 26 березня 2008 року № 265 "Деякі
питання пенсійного забезпечення
громадян" запроваджена щомісячна
державна адреса допомога, яка
сплачується у разі, коли розмір пенсії
не досягає певного відсотка
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Перелік соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків передбачений
статтею 21 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Відповідно до статті 21 вказаного
Закону України позивач зобов'язаний у
встановленому законом порядку
своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
здоров'я, в тому числі пенсії по
інвалідності від трудового каліцтва
або професійного захворювання та
пенсії по втраті годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, при настанні страхового
випадку.

Державна адресна допомога, яка
встановлена постановою Кабінету
Міністрів України від 26 березня 2008 року
№ 265, не передбачена у вказаному
переліку соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів
України 26 березня 2008 року № 265
передбачено, що виплата державної
адресної допомоги здійснюється за
рахунок коштів, з яких виплачується
пенсія або державна соціальна
допомога. Проте, даною постановою
Кабінету Міністрів України не
передбачено обов'язку Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України відшкодовувати
Пенсійному фонду України витрати зі
сплати вказаних виплат.

Пунктом 4 Порядку № 5-4/4 передбачено
перелік виплат, які відшкодовуються
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
Пенсійному фонду України, серед якого
відсутня щомісячна державна адресна
допомога та витрати на її доставку.

Водночас суд апеляційної інстанції
звертає увагу на обов'язок відповідача
відшкодувати витрати Управління
Пенсійного фонду України в
Індустріальному районі м.
Дніпропетровська на виплату основного
розміру пенсії в розмірі 218,48 грн. з
огляду на таке.

Згідно зі статтею 25 Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 1998
року № 16/98-ВР одним із видів соціальних
послуг і матеріального забезпечення,
які надаються за таким страхуванням, є
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, що включає, зокрема,
пенсію по інвалідності, яка настала з
таких причин.

Частиною четвертою статті 26
зазначеного законодавчого акта
встановлено, що в разі, коли після
призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між страховиками
виник спір щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернулася така особа. При цьому
неналежний страховик має право
звернутися до належного щодо
відшкодування понесених ним витрат.

У пункті 2 статті 7 "Прикінцеві
положення" Закону України від 22 лютого
2001 року № 2272-III "Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (набрав чинності з 01
квітня 2001 року), встановлено, що Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України (далі - Фонд)
сплачує страхові виплати і надає
соціальні послуги працівникам (членам
їх сімей), які потерпіли на виробництві
до 01 квітня 2001 року, з того часу, коли
відповідні підприємства передали йому
в установленому порядку документи, що
підтверджують право цих працівників
(членів їх сімей) на такі страхові
виплати та соціальні послуги, або коли
таке право встановлено в судовому
порядку. Потерпілі, документи яких не
були передані до Фонду, продовжують
отримувати належні виплати і соціальні
послуги від свого роботодавця,
Пенсійного фонду України та Фонду
соціального страхування України. При
цьому кошти, виплачені потерпілому
страхувальником, зараховуються Фондом
у рахунок його страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, а між страховиками з
інших видів страхування і Фондом у
подальшому відбуваються відповідні
розрахунки.

Частиною другою статті 24 Закону
України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (далі - Закон № 1105-ХІV)
також передбачено якщо після
призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом і
страховиками з інших видів соціального
страхування виникають спори щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернувся
застрахований; при цьому зазначений
страховик має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Дія зазначеного Закону поширюється на
осіб, які працюють на умовах трудового
договору (контракту) на підприємствах,
в установах, організаціях, незалежно
від їх форм власності та
господарювання, у фізичних осіб, на
осіб, які забезпечують себе роботою
самостійно, та на громадян - суб'єктів
підприємницької діяльності.

Згідно з частиною другою статті 2
Закону № 1105-ХІV особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено законодавством СРСР
або України про відшкодування шкоди,
заподіяної працівникам унаслідок
травмування на виробництві чи
професійного захворювання, пов'язаних
із виконанням ними трудових обов'язків,
мають право на забезпечення зі
страхування від нещасного випадку
відповідно до зазначеного Закону.

При цьому право на таке забезпечення,
встановлене в Україні, не залежить від
того, в якій із колишніх республік СРСР
стався нещасний випадок на виробництві
із застрахованою особою або виникло
професійне захворювання, пов'язане з
виконанням нею трудових обов'язків.

У пункті "а" статті 27 Закону України від
05 листопада 1991 року № 1788-XII "Про
пенсійне забезпечення" передбачено, що
громадянам України - переселенцям з
інших держав, які не працювали в
Україні, пенсії по інвалідності
внаслідок трудового каліцтва або
професійного захворювання
призначаються незалежно від стажу
роботи.

Відповідно до пункту 3 розділу XI
"Прикінцеві положення" Закону № 1105-ХІV
Фондом провадяться відшкодування
шкоди, медична, професійна та соціальна
реабілітація також зазначеним у статті
8 цього Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на
такі страхові виплати і соціальні
послуги (абзац 2); уся заборгованість
потерпілим на виробництві та членам їх
сімей, яким до набрання чинності
зазначеним Законом підприємства,
установи й організації не відшкодували
матеріальної та моральної (немайнової)
шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я,
виплачується цими підприємствами,
установами й організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника -
Фондом (абзац 3).

Отже, за змістом наведеного пункту 3
розділу XI "Прикінцеві положення" Закону
№ 1105-ХІV обов'язок Фонду відшкодувати
потерпілим на виробництві та членам їх
сімей матеріальну і моральну
(немайнову) шкоду, заподіяну
ушкодженням здоров'я, не залежить від
того, чи сплачували Фонду страхові
платежі підприємства, які ліквідовано
та на яких було ушкоджено здоров`я
потерпілого.

Відповідно до статті 1 Угоди про
гарантії прав громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
галузі пенсійного забезпечення,
підписаної в м. Москві 13 березня 1992
року, пенсійне забезпечення громадян
держав-учасниць цієї Угоди та членів їх
сімей здійснюється за законодавством
держави, на території якої вони
проживають.

У статті 3 зазначеної Угоди
встановлено, що всі витрати, пов'язані
зі здійсненням пенсійного
забезпечення за Угодою, несе держава,
яка його надає. За змістом наведеної
норми взаємні розрахунки між державами
можуть провадитися лише на підставі
двосторонніх договорів.

Викладене свідчить про те, що
страховиком, який має виплачувати
пенсію по інвалідності особі, яка стала
інвалідом внаслідок нещасного випадку
на виробництві на території колишніх
республік СРСР, є Фонд. Він також має
відшкодовувати витрати в разі виплати
такої пенсії органами Пенсійного фонду
України.

З огляду на зазначене, позов підлягає
задоволенню в частині стягнення з
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м.
Дніпропетровську на користь
Управління Пенсійного фонду України в
Індустріальному районі м.
Дніпропетровська пенсії та витрат на
її доставку за період з жовтня 2012 року
по листопад 2012 року на загальну суму
218,48 грн.

Отже, за викладених обставин суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
постанова суду підлягає скасуванню, з
прийняттям нової постанови.

Керуючись статтями 198, 202 , 205 , 206 КАС
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Індустріальному районі м.
Дніпропетровська задовольнити
частково.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 05
лютого 2013 року - скасувати та прийняти
нову.

Позов Управління Пенсійного фонду
України в Індустріальному районі м.
Дніпропетровська задовольнити
частково.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м.
Дніпропетровську на користь
Управління Пенсійного фонду України в
Індустріальному районі м.
Дніпропетровська пенсію та витрати на
її доставку за період з жовтня 2012 року
по листопад 2012 року на загальну суму
218,48 грн.

В задоволенні інших позовних вимог
відмовити.

Постанова суду набирає законної
сили відповідно до ст. 254 КАС України та
може бути оскаржена відповідно до ст. 212
КАС України.

Головуючий:
Ю.М. Дадим

Суддя:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
С.А. Уханенко