Справа № 814/2526/14
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2014 року
Справа № 814/2526/14

м. Миколаїв

16:10

Миколаївський окружний
адміністративний суд у складі судді
Птичкіної В.В., розглянувши в порядку
письмового провадження справу

за позовом:Публічного акціонерного
товариства «ЕНЕРГОБАНК», вул.
Воздвиженська, 56, м. Київ 71, 04071, вул.
Адміральська, 18, м. Миколаїв, 54001 до
відповідача:Центрального відділу
Державної виконавчої служби
Миколаївського міського управляння
юстиції , вул. Декабристів, 41/23, м.
Миколаїв, 54020 про:скасування арешту
нерухомого майна, Публічне акціонерне
товариство «ЕНЕРГОБАНК» (надалі -
Товариство або позивач) звернулося до
суду з адміністративним позовом, в
якому просило скасувати арешт
нерухомого майна, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, що був накладений
постановою від 07.08.2009 державного
виконавця Центрального відділу
державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції (надалі - Відділ або
відповідач).

Заперечень проти адміністративного
позову відповідач не надав.
Витребувані судом копії всіх
документів виконавчого провадження, в
межах якого був накладений арешт,
Відділ не надав, посилаючись на їх
відсутність «…в зв'язку із закінченням
трирічного терміну … зберігання» (ар.
с. 45).

Відповідно до частини 4 статті 122
Кодексу адміністративного судочинства
України, справу було розглянуто в
порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази, суд

В С Т А Н О В И В:

21.07.2008 між позивачем і ОСОБА_1 був
укладений договір іпотеки (ар. с. 9-12),
відповідно до якого іпотекодавець
(ОСОБА_1.) передав іпотекодержателю
(позивачу) в іпотеку нерухоме майно:
нежитлові будівлі, які знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1, до складу яких
входять склад, літера Б, загальною
площею 906,9 кв. м, склад термінал, літера
В, загальною площею 1 438,4 кв. м, склад,
літера Ш, загальною площею 516,5 кв. м,
вагова з навісом, літера Ю, загальною
площею 49,6 кв. м, будівля нарізки скла,
літера Є, загальною площею 105,9 кв. м.,
побутова будівля, літера Т, загальною
площею 81,8 кв. м,
адміністративно-побутова будівля,
літера У, загальною площею 135,6 кв.м.

Одночасно з посвідченням договору
іпотеки нотаріус наклав заборону
відчуження нерухомого майна.

Факт реєстрації 21.07.2008 заборони
підтверджується Інформацією з
Державного реєстру прав на нерухоме
майно Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
(ар. с. 16-20).

Рішенням від 28.02.2014 у справі № 490/2008/13-ц
за позовом Товариства до ОСОБА_1 (треті
особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, Товариство з
обмеженою відповідальністю «Південна
українська компанія) Центральний
районний суд м. Миколаєва визнав за
Товариством право власності на вказані
вище нежитлові будівлі (ар. с. 21-24).

28.07.2014 позивач отримав Інформацію з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна, з якої дізнався по накладення
07.08.2009 Відділом арешту на нерухоме
майно.

29.07.2014 представник позивача,
посилаючись на статті 54 та 60 Закону
України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче
провадження» (надалі - Закон № 606),
звернувся до Управління із заявою (вих.
№ 37.1/02-290) про зняття арешту (ар. с. 25). В
цій заяві Товариство вказало, що
наявність арешту створює Товариству
перешкоди у розпорядженні власним
нерухомим майном, оскільки
унеможливлює державну реєстрацію
права власності відповідного до
законодавства.

У листі від 06.08.2014 № 01.05.29650 (ар. с. 26)
Управління зазначило про відсутність
підстав для зняття арешту.

При прийнятті рішення суд виходив з
такого.

Відповідно до частини першої статті 50
Закону № 606 в редакції, що була чинною
станом на 07.08.2009 звернення стягнення на
майно боржника полягає в його арешті
(опису), вилученні та примусовій
реалізації.

Статтею 52 Закону № 606 в редакції, що
була чинною станом на 07.08.2009,
передбачалося, що стягнення на
заставлене майно в порядку примусового
виконання допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача-заставодержателя. За
постановою державного виконавця про
стягнення виконавчого збору, винесеної
у виконавчому провадженні про
звернення стягнення на заставлене
майно, стягнення звертається на вільне
від застави майно боржника.

У разі коли коштів, одержаних від
реалізації заставленого майна,
недостатньо для задоволення вимог
стягувача-заставодержателя за
виконавчим документом, на підставі
якого звернуто стягнення на заставлене
майно, виконавчий документ
повертається
стягувачу-заставодержателю в порядку,
визначеному пунктом 6 частини першої
статті 40 цього Закону.

Для задоволення вимог стягувачів, які
не є заставодержателями, стягнення на
заставлене майно боржника може бути
звернено у разі:

виникнення права застави після
винесення судом рішення про стягнення
з боржника коштів;

коли вартість предмета застави
перевищує розмір заборгованості
боржника заставодержателю.

Про звернення стягнення на заставлене
майно для задоволення вимог
стягувачів, які не є
заставодержателями, державний
виконавець повідомляє
заставодержателя не пізніше
наступного дня після накладення арешту
на майно або тоді, коли йому стало
відомо, що арештоване майно боржника
знаходиться у заставі, та роз'яснює
заставодержателю право на звернення до
суду з позовом про звільнення
заставленого майна з-під арешту.

Реалізація заставленого майна
провадиться в порядку, встановленому
цим Законом.

З коштів, одержаних від реалізації
заставленого майна, здійснюються
утримання, передбачені статтею 43 цього
Закону, після чого вони
використовуються для задоволення
вимог заставодержателя. Якщо
заставодержатель не є стягувачем у
виконавчому провадженні, кошти йому
виплачуються у разі належного
підтвердження права на заставлене
майно. Після повного задоволення вимог
заставодержателя залишок коштів
використовується для задоволення
вимог інших стягувачів у порядку,
визначеному цим Законом.

Спори, які виникають у виконавчому
провадженні щодо звернення стягнення
на заставлене майно, вирішуються судом.

Примусове звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється
державним виконавцем з урахуванням
положень Закону України «Про іпотеку».

За відсутності жодного з документів
виконавчого провадження, в межах якого
Відділ наклав арешт на нерухоме майно,
суд дійшов висновку про недотримання
Відділом вимог статті 52 Закону № 606.

Відмовляючи Товариству у знятті арешту
з нерухомого майна, Відділ вказав: «…
на виконанні перебували виконавчі
провадження за якими було накладено
арешт на все нерухоме майно боржника
ОСОБА_1 в рамках виконавчого
провадження, на час накладення арешту
інформація щодо перебування майна
боржника в іпотеці не надходила.
Зазначені Вами виконавчі документи в
рамках яких було накладено арешт на
майно боржника завершені за пунктами
статті Закону України «Про виконавче
провадження» зняття арешту з якими не
передбачено законом».

Відповідач не надав інформацію про
дату завершення виконавчого
провадження, в межах якого був
накладений арешт на нерухоме майно.

Чинна редакція статті 50 Закону № 606
визначає наслідки завершення
(закінчення) виконавчого провадження, в
тому числі - зняття арешту, що був
накладений на майно боржника. Суд
зазначає, що в контексті цієї норми
повернення виконавчого документа
стягувачу (стаття 47 Закону № 606), на
відміну від повернення виконавчого
документа до суду чи іншого органу
(посадовій особі), який його видав
(стаття 48 Закону № 606) не вважається
завершенням виконавчого провадження,
хоча у статті 30 Закону № 606, як
справедливо зазначило у позові
Товариство, і закінчення виконавчого
провадження (стаття 49 Закону № 606), і
повернення виконавчого документа
стягувачу, і повернення виконавчого
документа до суду визнаються
завершенням виконавчого провадження.

Частиною 5 статті 60 Закону встановлено
право суду зняти арешт з майна у
випадку незавершеного виконавчого
провадження.

На підставі викладеного суд дійшов
висновку про те, що вимоги Товариства
про зняття арешту, накладеного
постановою від 07.08.2009, підлягають
задоволенню.

Керуючись статтями 11, 71, 94, 122, 158 -
163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити.

2. Зняти арешт, що був накладений
постановою державного виконавця
Центрального відділу державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управляння юстиції від 07.08.2009.

3. Присудити Публічному акціонерному
товариству «ЕНЕРГОБАНК» понесені ним
судові витрати (судовий збір) в сумі 73,08
грн. з Державного бюджету України.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
В.В. Птичкіна