Справа № 822/3282/14
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2014-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 822/3282/14
Головуючий у 1-й інстанції: Польовий О.Л.
Суддя-доповідач: Боровицький О. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Боровицького О. А.

суддів: Граб Л.С. Сапальової Т.В.

секретар судового засідання:Марцісь
Ю.А.,

за участю:

представника позивача Шетинської І.В.

представника відповідача Федючка В.М.

представника відповідача Кирилюка В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Хмельницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Хмельницькій
області на постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від 26
серпня 2014 року у справі за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю "Союз Транс
Лайн-1" до Хмельницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Хмельницькій області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення , -

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2014 року товариство з обмеженою
відповідальністю "Союз Транс Лайн-1"
звернулось до Хмельницького окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до Хмельницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Хмельницькій області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
№/113 від 25.07.2014.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 26 серпня 2014
року ухвалено адміністративний позов
задовольнити. Визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення Хмельницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області
№/113 від 25.07.2014 року.

Не погодившись з ухваленим судовим
рішенням відповідач оскаржив його в
апеляційному порядку. В своїй
апеляційній скарзі відповідач
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить суд
апеляційної інстанції скасувати
постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 26.08.2014 та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову. Аргументуючи
доводи апеляційної скарги апелянт
вказує на те, що судом першої інстанції
не враховано доводи відповідача про: -
неможливість реального здійснення
платником податків операцій з
урахуванням часу, місця знаходження
майна або обсягу матеріальних
ресурсів, економічно необхідних для
виробництва товарів, виконання робіт
або послуг, нездійснення особою, яка
значиться виробником товару,
підприємницької діяльності; -
відсутність необхідних умов для
досягнення результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності у зв'язку з відсутністю
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
коштів, виробничих активів, складських
приміщень, транспортних засобів; -
облік для цілей оподаткування тільки
тих господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
податкової вигоди, якщо для такого
виду діяльності також потрібне
здійснення й облік інших господарських
операцій; - здійснення операцій з
товаром, що не вироблявся або не міг
бути вироблений в обсязі зазначеному
платником податків у документах
обліку; - відсутність первинних
документів обліку.

Позивач скористався правом
регламентованим положеннями статті 191
КАС України та надав письмові
заперечення на апеляційну скаргу
відповідача. Власне позивач в своїх
запереченнях просить залишити без змін
постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 26 серпня 2014
року та відмовити в задоволенні
апеляційної скарги Хмельницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які прибули до суду апеляційної
інстанції, а саме представників
відповідача - на підтримання доводів
апеляційної скарги, представника
позивача - на підтримання рішення суду
першої інстанції, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів Вінницького
апеляційного адміністративного суду
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін,
виходячи з наступного.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції, у період з 18.06.2014 по 02.07.2014
посадовими особами відповідача
проведена документальна позапланова
виїзна перевірка ТОВ "Союз Транс Лайн-1"
з питань визначення повноти
нарахування та сплати податків ТОВ
"Союз Транс Лайн-1" по взаємовідносинах
з ТОВ "ТБК "Фаворі-Строй" у період з
01.01.2013 по 01.03.2014.

За результатами перевірки було
складено акт №1143/151/37347893 від 09.07.2014 року,
в якому відображені порушення
позивачем вимог: п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України (далі - ПК
України), в результаті чого ТОВ "Союз
Транс Лайн-1" занижено податок на додану
вартість за період, що підлягав
перевірці за жовтень 2013 року в сумі 1822581
грн.

На підставі висновків, викладених в
акті перевірки, відповідачем винесене
податкове повідомлення-рішення
№/113 від 25.07.2014 року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на додану вартість
із вироблених в Україні товарів в
розмірі 2278226,25 грн. з яких: за основним
платежем в розмірі 1822581 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) в розмірі 455645,25 грн.

Судом з матеріалів справи встановлено,
що висновки про порушення позивачем
вказаних положень податкового
законодавства ґрунтується на
твердженні про відсутність фактичного
здійснення операцій ТОВ "Союз Транс
Лайн-1" із контрагентом "ТБК
"Фаворі-Строй", що вказує на
неможливість формування податкової
звітності на підставі взаємовідносин
із даним контрагентом.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ "Союз
Транс Лайн-1" , суд першої інстанції
виходив з того, що вказані висновки
податкового органу є необґрунтованими,
а тому прийняте на їх підставі рішення
є протиправними та підлягає
скасуванню.

Колегія суддів Вінницького
апеляційного адміністративного суду
погоджується із вказаним висновком
суду першої інстанції, виходячи з
наступного.

Як свідчать матеріали справи, між ТОВ
"Союз Транс Лайн-1" (замовник) та "ТБК
"Фаворі-Строй" (підрядник) 29.07.2013 було
укладено договір підряду №94/2013,
відповідно до умов якого підрядник
бере на себе зобов'язання на підставі
замовлення замовника на власний ризик
виконати своїми та/або залученими
силами роботи по подрібненню та
сортуванню скельної маси до фракції:
0х70 та 01х70 мм дробарно-сортувальними
комплексами на об'єкті покращення
гідравлічних характеристик річки
Дністер (будівництво
Новодністровської НАЕС, Сокирянський
район, Чернівецька область), а замовник
зобов'язується прийняти ці роботи та
оплатити їх.

03.12.2013 між ТОВ "Союз Транс Лайн-1"
(покупець) та "ТБК "Фаворі-Строй"
(продавець) було укладено договір
купівлі-продажу №03/12, відповідно до
умов якого продавець передає, а
покупець приймає у власність
автогрейдер ДЗ - 98 серійний номер 1442, 1977
року випуску, номер двигуна 104369, модель
двигуна ЯМЗ-238.

Відповідно до п.200.1, п.200.2, п.200.3, п.200.4 ст.
200 Податкового кодексу України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду. При позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, така сума
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені цим
розділом. При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Порядок формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
визначений статтею 198 Податкового
кодексу України.

Так, відповідно до п.198.1 ст. 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України визначено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг
з метою їх подальшого використання
в оподатковуваних операціях у
межах господарської діяльності
платника податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи
здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно з п.198.6. ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу).

За приписами п. 44.1 ст. 44 ПК України, для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Статтею 2 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16 липня 1999
року №996-Х1V зазначено, що сфера дії
Закону поширюється на всіх юридичних
осіб, створених відповідно до
законодавства України, незалежно від
їх організаційно-правових форм і форм
власності, які зобов'язані вести
бухгалтерський облік та подавати
фінансову звітність згідно із
законодавством.

Відповідно до вимог пункту 3.2 статті 3
вищезазначеного Закону,
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлено
вимоги до первинних документів, які є
підставою для бухгалтерського та
податкового обліку. Згідно з вимогами
Закону, підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операцій, а якщо це
неможливо безпосередньо після її
закінчення. Такі первинні документи
повинні мати обов'язкові реквізити:
назву документа (форми); дату і місце
складання; назву підприємства, від
імені якого складено документ; зміст та
обсяг господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно із пунктом 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року №88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України від 05 червня 1995 року за
№168/704, первинні документи для надання
їм юридичної сили і доказовості
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назва підприємства,
установи, від імені яких складений
документ, назва документа (форми), код
форми, дата і місце складання, зміст
господарської операції та її вимірники
(у натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Також необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена і пунктом 1.2
статті 1, пунктом 2.1 статті 2 наведеного
Положення.

Крім того, відповідно до пункту 2.1
статті 2 Положення, первинні документи -
це письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення. Господарські операції - це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів.

Твердження представника відповідача
про безтоварність господарських
операцій позивача із "ТБК "Фаворі-Строй"
ґрунтується на тому, що у підприємства
відсутні необхідні умови для
здійснення господарської діяльності,
чисельність працюючих одна особа,
відсутність оригіналів первинних
документів у "ТБК "Фаворі-Строй" та
поясненнях ОСОБА_6

Судом встановлено, що господарські
операції між позивачем та контрагентом
- "ТБК "Фаворі-Строй" підтверджуються
наявними в матеріалах справи
податковими накладними, видатковими
накладними, актами приймання виконаних
будівельних робіт, актами звірки
взаємних розрахунків.

Суд першої інстанції обґрунтовано
зазначив, що неточність в податковій
накладній №14543 від 30.09.2013 року ТОВ "Союз
Транс Лайн-1" стосовно невірного
зазначення номенклатури
товарів/послуг продавця та акті
приймання виконаних будівельних робіт
форми КБ-2в за вересень 2013 року не є
безумовним доказом безтоварності
господарської операції, оскільки
доказами, наявними в матеріалах справи,
підтверджується її реальне виконання.

Сама собою наявність або відсутність
окремих документів, а так само помилки
у їх оформленні не є підставою для
висновків про відсутність
господарської операції, якщо з інших
даних вбачається, що фактичний рух
активів або зміни у власному капіталі
чи зобов'язаннях платника податків у
зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце.

Що стосується посилань відповідача на
протокол допиту свідка ОСОБА_6, яким, на
думку відповідача, підтверджується
фіктивність первинних документів, які
надавалися позивачем при проведенні
перевірки, суд першої інстанції
правильно не взяв їх до уваги.

Відповідно до частини 2 статті 70 КАС
України, сторони мають право
обґрунтовувати належність конкретного
доказу для підтвердження їхніх вимог
або заперечень. За приписами частини 4
зазначеної статті КАС України,
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Суд першої інстанції правильно
зазначив, що питання фіктивності
правочинів та фіктивності первинних
документів не є предметом розгляду у
цій справі та не є предметом
оскарження. Зазначене питання має бути
з'ясовано в ході окремого судового
розгляду із постановленням судового
рішення про визнання чи не визнання
первинних документів фіктивними або
шляхом ухвалення вироку в кримінальній
справі.

Матеріалами справи підтверджується, що
надані позивачем первинні документи
містять всі необхідні реквізити,
наявність яких є необхідною умовою при
їх складанні, а відтак суми ПДВ
правомірно включені позивачем до
складу податкового кредиту та
відображені в деклараціях по податку
на додану вартість за відповідні
періоди, на основі отриманих
податкових накладних.

З огляду на наведені обставини в
сукупності, колегія суддів суду
апеляційної інстанції вважає
необґрунтованими висновки відповідача
щодо допущення позивачем порушень
вимог податкового законодавства, в
охоплений перевіркою період, що
свідчить про протиправність
оскарженого податкового
повідомлення-рішення.

На підставі викладеного, судова
колегія Вінницького апеляційного
адміністративного суду вважає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права і дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог, а доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 198 та
статті 200 КАС України, суд апеляційної
інстанції залишає скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду
першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Хмельницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області
залишити без задоволення, а постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 26 серпня 2014
року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
13 жовтня 2014 року .

Головуючий суддя
Боровицький О. А.

Судді
Граб Л.С.

Сапальова Т.В.