Справа № 2а-7822/08/2270
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2014 року м.
Київ К/9991/11910/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Лосєва А.М.

Юрченко В.П.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Старокостянтинівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Хмельницької області

на постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 21 вересня
2010 року

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 12 січня 2012
року

у справі № 2-а-7822/08/2270

за позовом Відкритого акціонерного
товариства «Старокостянтинівський
спеціалізований кар'єр»

до Старокостянтинівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Хмельницької області

про визнання нечинним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Хмельницького
окружного адміністративного суду від 21
вересня 2010 року, залишеною без
змін ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від
12 січня 2012 року, адміністративний позов
Відкритого акціонерного товариства
«Старокостянтинівський
спеціалізований кар'єр» (далі -
ВАТ
«Старокостянтинівський
спеціалізований кар'єр»; позивач) до
Старокостянтинівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Хмельницької області (далі -
Старокостянтинівська ОДПІ
Хмельницької області; відповідач)
задоволено. Скасовано податкове
повідомлення-рішення № /0 від 13
червня 2008 року.

Не погоджуючись з прийнятими
судовими рішеннями у справі,
відповідач оскаржив їх в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України.

В поданій касаційній скарзі,
Старокостянтинівська ОДПІ
Хмельницької області, посилаючись на
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального права,
просить скасувати постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 21 вересня
2010 року, ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 12 січня 2012 року та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

В запереченні на касаційну скаргу
позивач просить залишити її без
задоволення, а постановлені у справі
судові рішення - без змін.

Крім того, ВАТ «Старокостянтинівський
спеціалізований кар'єр» заявлено
клопотання про заміну позивача у
справі - ВАТ «Старокостянтинівський
спеціалізований кар'єр» на Публічне
акціонерне товариство
«Старокостянтинівський
спеціалізований кар'єр» у зв'язку із
зміною типу товариства, яке згідно із
статтею 55 Кодексу адміністративного
судочинства України підлягає
задоволенню.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
виїзну позапланову перевірку ВАТ
«Старокостянтинівський
спеціалізований кар'єр» з питань
достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість на рахунок платника за
січень 2008 року, за результатами якої
складено акт № 840-233-05471885 від 30 травня 2008
року.

На підставі зазначеного акту перевірки
Старокостянтинівською ОДПІ
Хмельницької області прийнято
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 13 червня 2008 року, яким
позивачу зменшено суму бюджетного
відшкодування (у тому числі заявленого
в рахунок зменшення податкових
зобов'язань наступних періодів)
податку на додану вартість у розмірі 259
268,00 грн.

Перевіркою встановлено порушення
товариством пункту 4.1 статті 4 Закону
України від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР
«Про податок на додану вартість» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі - Закон
№ 168/97-ВР), підпунктів
1.20.1, 1.20.2 пункту 1.20, пункту 1.43 статті 1
Закону України від 28 грудня 1994 року №
334/94-ВР «Про оподаткування прибутку
підприємств» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 334/94-ВР) у зв'язку із заниженням
бази оподаткування податком на додану
вартість внаслідок здійснення
реалізації щебеневої продукції
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Український граніт»
за цінами, нижчими за звичайні ціні.

Задовольняючи адміністративний
позов, суди попередніх інстанцій
виходили з наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 4.1 статті 4
Закону № 168/97-ВР база оподаткування
операції з поставки товарів (послуг)
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, визначеної за
вільними цінами, але не нижче за
звичайні ціни, з урахуванням акцизного
збору, ввізного мита, інших
загальнодержавних податків та зборів
(обов'язкових платежів), згідно із
законами України з питань
оподаткування (за винятком податку на
додану вартість, а також збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку, що включається до
ціни товарів (послуг)). До складу
договірної (контрактної) вартості
включаються будь-які суми коштів,
вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
в зв'язку з компенсацією вартості
товарів (послуг).

Згідно з пунктом 1.18 статті 1
Закону № 168/97-ВР звичайні ціни
розуміються та застосовуються за
правилами, визначеними пунктом 1.20
статті 1 Закону № 334/94-ВР.

Підпунктом 1.20.1 пункту 1.20 статті 1
Закону № 334/94-ВР передбачено, що якщо
цим пунктом не встановлено інше,
звичайною вважається ціна товарів
(робіт, послуг), визначена сторонами
договору. Якщо не доведене зворотне,
вважається, що така ціна відповідає
рівню справедливих ринкових цін.
Згідно з цим підпунктом справедлива
ринкова ціна - це ціна, за якою товари
(роботи, послуги) передаються іншому
власнику за умови, що продавець бажає
передати такі товари (роботи, послуги),
а покупець бажає їх отримати за
відсутності будь-якого примусу, обидві
сторони є взаємно незалежними юридично
та фактично, володіють достатньою
інформацією про такі товари (роботи,
послуги), а також ціни, які склалися на
ринку ідентичних (а за їх відсутності -
однорідних) товарів (робіт, послуг).

Відповідно до підпункту 1.20.8 пункту 1.20
статті 1 Закону № 334/94-ВР обов'язок
доведення того, що ціна договору не
відповідає рівню звичайної ціни у
випадках, визначених Законом № 334/94-ВР,
покладається на податковий орган у
встановленому порядку. При проведенні
перевірки платника податку податковий
орган має право надати запит, а платник
податку зобов'язаний обґрунтувати
рівень договірних цін.

Таким чином, якщо не доведене зворотне,
звичайною вважається ціна, визначена
сторонами договору. При цьому обов'язок
доведення невідповідності ціни
договору рівню звичайних цін
покладається на податковий орган.

Підпунктом 1.20.2 пункту 1.20 статті 1
Закону № 334/94-ВР передбачено, що для
визначення звичайної ціни
використовується інформація про
укладені на момент продажу такого
товару (роботи, послуги) договори з
ідентичними (однорідними) товарами
(роботами, послугами) у співставних
умовах. Однак, при цьому необхідно
враховувати, чи є умови таких договорів
співставними, важливе значення також
мають і властивості товарів, які є
предметом купівлі-продажу.

Відповідно до пункту 13 Указу
Президента України від 23 липня 1998 року
№ 817/98 «Про деякі заходи з
дерегулювання підприємницької
діяльності» індикативні або звичайні
ціни на товари (роботи, послуги) для
застосування їх у податкових або
митних цілях установлюються на
підставі статистичної оцінки рівня цін
реалізації таких товарів (робіт,
послуг) на внутрішньому ринку України,
яка проводиться уповноваженим
державним органом у визначеному ним
порядку.

Отже, з'ясування рівня звичайних цін
має відбуватись відповідно до
визначеної процедури, а необхідна
інформація - надаватись уповноваженим
державним органом. В свою чергу,
як встановлено судами в розглядуваній
ситуації, відповідач не звертався до
уповноваженого державного органу із
запитом про надання інформації щодо
рівня звичайних цін на щебеневу
продукцію в грудні 2007 року, а висновок
про заниження ВАТ
«Старокостянтинівський
спеціалізований кар'єр» рівня
звичайних цін зроблено контролюючим
органом виключно на підставі
інформації, отриманої від суб'єктів
господарювання, які в 2007 році
придбавали щебеневу продукцію в
ТОВ «Український граніт».

З огляду на викладене, колегія
суддів вважає, що суди першої та
апеляційної інстанцій повно та
всебічно, оцінивши фактичні обставини
справи, з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
дійшли обґрунтованого висновку про те,
що відповідачем не доведено
правомірності прийняття оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення, що, з
урахуванням приписів частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, є підставою для його
скасування.

За наведених обставин, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України не знаходить підстав, які могли
б призвести до зміни чи скасування
постанови Хмельницького окружного
адміністративного суду від 21 вересня
2010 року та ухвали Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 12 січня 2012 року.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Замінити в даній справі позивача -
Відкрите акціонерне товариство
«Старокостянтинівський
спеціалізований кар'єр» його
правонаступником - Публічним
акціонерним товариством
«Старокостянтинівський
спеціалізований кар'єр».

Касаційну скаргу
Старокостянтинівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Хмельницької області відхилити, а
постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 21 вересня
2010 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 12 січня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, встановленими главою 3 розділу
IV Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Лосєв А.М.

Юрченко В.П.