Справа № 2а/0470/10460/12
Суддя: Юхименко О.В.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 червня 2014 рокусправа № 2а/0470/10460/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Юхименка О.В.

суддів: Мельника
В.В. Нагорної Л.М.

секретар судового засідання:
Федосєєва Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства

«Телесистеми
України»,

на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду

від 18 вересня 2013 року

у справі № 2а/0470/10460/12

за позовом Приватного
акціонерного товариства

«Телесистеми
України»,

вул. Плеханова,
7-А, м. Дніпропетровськ, 49000;

до відповідача Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі

Головного
управління Міндоходів у місті Києві,

вул. Верховної
Ради, 24-Б, м. Київ, 02094;

про скасування Актів,-

встановили: Приватним акціонерним
товариством «Телесистеми України»
подано позов до Державної податкової
інспекції у Дніпровському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень №№ /0, /1,
/2, /3, та Рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій № .

Дніпропетровський окружний
адміністративний суд (суддя Турлакова
Н.В.) своєю постановою від 18 вересня 2013
року у позові відмовив.

Постанова суду мотивована наступним:

акти прийому-передачі консультаційних
послуг від Компанії THERON Business Consulting GmbH
та ТОВ «РА Відео Інтернешнл Україна»
мають узагальнений характер,
неконкретні та змістом, та не містять
обсягу виміру конкретної
господарської операції, що
унеможливлює встановлення зв'язку між
фактом придбання послуг, понесеними
витратами і господарською діяльністю
платника;

лінії кабельних мереж, які
обліковуються у складі першої групи
основних фондів, використовуються
підприємством як з'єднувальні елементи
між передавальними пристроями -
базовими станціями, у зв'язку з чим такі
передавальні пристрої (базові станції)
також мають обліковуватися та
амортизуватися у складі першої групи
основних фондів, а не у складі третьої
групи, як фактично було здійснено
позивачем.

Крім того, факт не оприбуткування
готівки на загальну суму 22.600,00 грн. у
касі підприємства є встановленим та
підтвердженим; штрафні (фінансові)
санкції застосовані контролюючим
органом в межах повноважень.

Не погоджуючись з прийнятим у справі
судовим актом, у поданій апеляційній
скарзі Приватне акціонерне товариство
«Телесистеми України», Позивач, вказує
на порушення норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги її заявник посилається на
наступне:

акти прийому-передачі послуг
відповідають вимогам Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16 липня 1999
року N 996-XIV, та у відповідності з
підпунктом 5.2.1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
від 28 грудня 1994 року N 334/94-ВР, в редакції
Закону N 283/97-ВР від 22.05.97р. (334/94-ВР)
включені до складу валових витрат
Товариства;

передавальні пристрої (базові станції)
не є структурним компонентом ліній
кабельних мереж, можуть бути
використані окремо без втрати
функціонального призначення;
класифікація груп основних фондів була
здійснена у відповідності до вимог
чинного законодавства України.

Крім того, підприємство не
припускалось порушень норм обігу
готівки.

Просить постанову окружного
адміністративного суду скасувати та
ухвалити нове рішення. Позов
задовольнити.

Судовий розгляд адміністративної
справи здійснювався з повним
фіксуванням судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу.

Обставини справи: уповноваженими
фахівцями держподаткінспекції
проведена виїзна планова
документальна перевірка Закритого
акціонерного товариства (змінено назву
організаційно-правової форми)
«Телесистеми України», код за , з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.04.2007р. по 31.03.2009р., валютного та іншого
законодавства за період з 01.04.2007р. по
31.09.2009р.

За результатами перевірки 17.08.2009р.
складений Акт № 2531/23-622-22599262.

В акті перевірки вчинено записи про
порушення підпунктів 5.3.1, 5.3.9 пункту 5.3
статті 5, підпункту 11.2.3 пункту 11.2 статті
11, підпункту 8.2.2 пункту 8.2 статті 8
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» (334/94-ВР).

Так, Приватним акціонерним товариством
«Телесистеми України» віднесено до
складу валових витрат 2.226.671,20 грн.,
пов'язаних із отриманням
консультаційних послуг. В той же час,
акти прийому-передачі консультаційних
послуг від Компанії THERON Business Consulting GmbH
та ТОВ «РА Відео Інтернешнл Україна»
мають узагальнений характер,
неконкретні та змістом, та не містять
обсягу виміру конкретної
господарської операції, що
унеможливлює встановлення зв'язку між
фактом придбання послуг, понесеними
витратами і господарською діяльністю
платника.

Лінії кабельних мереж, які
обліковуються у складі першої групи
основних фондів, використовуються
підприємством як з'єднувальні елементи
між передавальними пристроями -
базовими станціями, у зв'язку з чим такі
передавальні пристрої (базові станції)
також мають обліковуватися та
амортизуватися у складі першої групи
основних фондів, а не у складі третьої
групи, як фактично було здійснено
позивачем.

Крім того, в акті перевірки вчинено
запис про порушення пункту 2.6 Положення
про ведення касових операцій у
національній валюті в Україні,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 15
грудня 2004 року N 637.

Довірені особи Приватного
акціонерного товариства «Телесистеми
України» одержали готівку із
застосуванням спеціального
корпоративного платіжного засобу.
Проте, звіти про використання коштів
разом із підтвердними документами про
витрачання коштів на господарські
потреби на загальну суму 22.600,00 грн., в
установлені строки і в порядку,
визначені законодавством для
підзвітних осіб, не подали. А
прибуткові касові ордери
підтверджують несвоєчасність
оприбуткування готівки у касі
підприємства.

На підставі Акту перевірки, та за
результатами апеляційного узгодження
суми податкового зобов'язання, в
порядку, визначеному пунктом 5.2 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» від 21 грудня 2000 року N 2181-III
(2181-14), керівником контролюючого органу
28.08.2009р., 30.09.2009р., 21.12.2009р. та 26.02.2010р.
прийняті податкові
повідомлення-рішення №№ /0,
/1, /2, /3, відповідно.

Згідно з підпунктом 4.2.2 б) пункту 4.2
статті 4 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» від 21 грудня 2000 року
N 2181-III (2181-14), Закритому акціонерному
товариству «Телесистеми України»
визначено суму податкового
зобов'язання за платежем 30 11021000 -
податок на прибуток, у розмірі 8.390.694,00
грн. за основним платежем та 8.390.694,00 грн.
за штрафними (фінансовими) санкціями.

Крім того, 28 серпня 2009 року керівником
контролюючого органу прийнято Рішення
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій № .

Відповідно до пункту 2.6 Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 15
грудня 2004 року N 637, на підставі абзацу
третього статті 1 Указу Президента
України «Про застосування штрафних
санкцій за порушення норм з
регулювання обігу готівки» від 12
червня 1995 року N 436/95, до Закритого
акціонерного товариства «Телесистеми
України» застосовано штрафні
(фінансові) санкції у розмірі 113.000,00 грн.

Визнання протиправними і скасування
податкових повідомлень-рішень, Рішення
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій було предметом позову. (з
урахуванням ухвали Вищого
адміністративного суду України від
15.08.2012 року).

Колегія суддів, заслухавши
представників Сторін, проаналізувавши
на підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права при винесені оскарженої
постанови, виходить з наступного.

За позицією фахівців контролюючого
органу, з якою погодився суд першої
інстанції, акти приймання-передачі не
містили інформації про конкретні
обсяги та зміст послуг, що унеможливило
визначити зв'язок понесених витрат з
виробничою діяльністю підприємства.

Проте, зв'язок консультаційних послуг з
власною господарською діяльністю
якраз і підтверджують такі документи,
як договір, оформлений відповідно до
вимог чинного законодавства, а
документами, що підтверджують фактичне
отримання послуг, є акт
приймання-передачі, що підтверджує
фактичне надання послуги.

Іншою вимогою, з огляду на приписи
підпункту 5.3.9 Закону (334/94-ВР), є
підтвердження витрат відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Отже, витрати для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток мають бути фактично здійснені
та підтверджені належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

Слід зазначити, що за визначенням
статті 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16 липня 1999
року N 996-XIV господарська операція, це,
перш за все, дія або подія <…> Первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Вартість послуг обумовлена договором,
та зазначена у актах про надані
послуги, які підписано сторонами.
Економічна доцільність здійснення
певних операцій є суто маркетинговим
чинником, який не підлягає
формалізації. Та в повній мірі залежить
від ступеня ефективності системи
управління.

Позивач має в наявності первинні
документи, що підтверджують отримані
послуги. Витрати Підприємства на
оплату маркетингових та
консультаційних послуг, сплачених
Товариству з обмеженою
відповідальністю «РА Відео
Інтернешнл» та компанії THERON Business Consulting
GmbH» підтверджується наявними у справі
первинними документами - договорами,
актами приймання-передачі,
розрахунками вартості наданих послуг.

Акти приймання-передачі наданих послуг
містять усі необхідні для первинних
документів реквізити, у сукупності з
договорами про надання
консультаційних та маркетингових
послуг, ці акти розкривають зміст
господарських операції.

Крім того, з копії рішення
Господарського суду міста Києва від 24
січня 2008 року в господарській справі №
25/534, наявній в матеріалах справи,
вбачається, що з Закритого
акціонерного товариства «Телесистеми
України» стягнуто на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «РА Відео Інтернешнл
- Україна» заборгованість за послуги за
договором від 01.09.2006р. № 1/09/06, надані
протягом червня-вересня 2007 року, факт
виконання яких підтверджено
відповідними актами прийому-передачі.

Також за позицією Вищого
адміністративного суду України,
викладеною в ухвалі від 15 серпня 2012
року у справі № К/9991/79422/11, перелік
спірних послуг, фактично наданих
Позивачеві, було встановлено
податковим органом під час дослідження
спірних актів прийому передачі, тому
доводи Відповідача щодо незазначення
видів цих послуг у відповідних актах,
покладені в обґрунтування відмови ДПІ,
кваліфікувати витрати на їх оплату як
валові, підлягають відхиленню.

Згідно з частиною п'ятою статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України зазначені висновки і мотиви є
обов'язковими для суду першої чи
апеляційної інстанції при розгляді
справи.

З урахуванням викладеного,
Підприємством при віднесенні вартості
маркетингових та консультаційних
послуг до складу валових витрат
дотримано вимог Закону (334/94-ВР).

Також апеляційним судом встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що
Позивач у 2007 році до складу валових
витрат оплати консультаційних послуг у
сумі 180.540,00 Євро / 1.259.252,89 грн. на користь
Компанії «THERON Business Consulting GmbH» та послуг
зв'язку (роумінг) на користь ЗАТ «УМЗ» у
сумі 2.882,46 грн. не відносив, про що
свідчить відомість податкового обліку
витрат Підприємства, відображених у
рядку 04.1 (витрати на придбання товарів
(робіт, послуг) декларації з податку на
прибуток за ІІ - IV квартали 2007 року, а
тому не могло призвести до заниження
об'єкта оподаткування з податку на
прибуток у цьому періоді.

З огляду на викладене, визначення суми
податкового зобов'язання з податку на
прибуток у розмірі 556.667,55 грн., у тому
числі за ІІ квартал 2007 року в сумі 463.983,91
грн., за ІІІ квартал 2007 року в сумі 91.963,03
грн., за ІV квартал 2007 року в сумі 720,62
грн., є помилковим.

Вирішуючи питання правильності
класифікації Позивачем груп основних
фондів за першою та третьою групами Суд
першої інстанції погодився з позицією
податкового органу про порушення
підприємством підпункту 8.2.2 Закону
(334/94-ВР), в результаті чого завищено
амортизаційні відрахування у
загальній сумі 31.336.105,50 грн., що, в свою
чергу, вплинуло на заниження об'єкту
оподаткування з податку на прибуток у
відповідних періодах. Також Судом
зазначено про суперечливість
дослідницької частини та, власне,
висновків експертизи, призначеної на
виконання ухвали Вищого
адміністративного суду України від
15.08.2012 року у справі № К/9991/79422/11.

Проте, з огляду на приписи Положення
(стандарту) 7 «Основні засоби»,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 27.04.2000р. № 92, об'єкт
основних засобів - це закінчений
пристрій з усіма пристосуваннями і
приладдям до нього; конструктивно
відокремлений предмет, призначений для
виконання певних самостійних функцій;
відокремлений комплекс конструктивно
з'єднаних предметів однакового або
різного призначення, що мають для їх
обслуговування загальні
пристосування, приладдя, керування та
єдиний фундамент, унаслідок чого кожен
предмет може виконувати свої функції, а
комплекс - певну роботу тільки в складі
комплексу, а не самостійно; інший актив,
що відповідає визначенню основних
засобів, або частина такого активу, що
контролюється підприємством.

Якщо один об'єкт основних засобів
складається з частин, які мають різний
строк корисного використання
(експлуатації), кожна з цих частин може
визнаватися в бухгалтерському обліку
як окремий об'єкт основних засобів.

Згідно з підпунктом 8.2.2 Закону основні
фонди підлягають розподілу за такими
групами: група 1 - будівлі, споруди, їх
структурні компоненти та передавальні
пристрої, в тому числі жилі будинки та
їх частини (квартири і місця загального
користування), вартість капітального
поліпшення землі; група ІІ -
автомобільний транспорт та вузли
(запасні частини) до нього; меблі;
побутові електронні, оптичні,
електромеханічні прилади та
інструменти, інше конторське (офісне)
обладнання, устаткування та приладдя
до них; група ІІІ - будь-які інші основні
фонди, не включені до груп І, ІІ і ІV;
група ІV - електронно-обчислювальні
машини, інші машини для автоматичного
оброблення інформації, пов'язані з ними
засоби зчитування або друку
інформації, інші інформаційні системи,
комп'ютерні програми, телефони (у тому
числі стільникові), мікрофони і рації,
вартість яких перевищує вартість
малоцінних товарів (предметів).

Поняття «будівля», «споруда»,
«передавальні пристрої», «земельне
поліпшення» розкриті в Національному
стандарті № 2 «Оцінка нерухомого
майна», затвердженому постановою
Кабінету Міністрів України від 28.10.2004
року № 1442.

З аналізу зазначених норм та з
урахуванням висновків судової
експертизи вбачається, що спірне
телекомунікаційне обладнання, а саме:
базові передавальні станції
стільникового зв'язку Huawei BTS 3606 та Nortel BTS
3030 технології CDMA/ CDMA 2000 1х/ CDMA 2000 EV-DO, які
використовувались Позивачем у період з
01.04.2007р. до 31.03.2009р., - це основні фонди,
які не мають ознак нерухомості, є
рухомим майном, можуть бути
демонтовані та встановлені в
будь-якому іншому місці з подальшим
використанням за своїм функціональним
призначенням.

Таке обладнання не може бути
класифіковане як передавальні
пристрої у розумінні підпункту 8.2.2.
пункту 8.2 статті 8 Закону (334/94-ВР), а отже,
враховуючи їх вид та функціональне
призначення, правильно віднесені
Позивачем до ІІІ групи основних фондів,
а не до І групи, а тому податковий орган
без достатніх правових підстав
визначив Позивачу грошове зобов'язання
з податку на прибуток в сумі 7.834.026,38
грн., у тому числі за ІІ квартал 2007 року
в сумі 521.916,25 грн., за ІІІ квартал 2007 року
в сумі 780.825,25 грн., за ІV квартал 2007 року в
сумі 752.480,13 грн., за І квартал 2008 року в
сумі 948.986,25 грн., за ІІ квартал 2008 року в
сумі 1.196.241,75 грн., за ІІІ квартал 2008 року
1.260.063,75 грн., за ІV квартал 2008 року в сумі
1.161.774,75 грн., за І квартал 2009 року в сумі
1.211.738,25 грн.,

За встановлених обставин визначення
суми податкового зобов'язання за
результатами перевірки не можна
визнати достовірним.

Про порушення пункту 2.6 Положення N 637.

Як встановлено перевіркою, довірені
особи Товариства у 9 випадках
отримували готівку з карткового
рахунку із застосуванням
корпоративної платіжної картки для
використання її на господарські
потреби. Проте, звіти про використання
коштів разом із підтвердними
документами про витрачання коштів на
господарські потреби на загальну суму
22.600,00 грн. в установлені строки і в
порядку, визначені законодавством для
підзвітних осіб, не подали. А у
бухгалтерському обліку отримані кошти
відображались не як розрахунки з
підзвітними особами, а як отримані
готівкові кошти з рахунків у банках.

З огляду на це фахівці контролюючого
органу дійшли висновку про несвоєчасне
оприбуткування готівки у касі.

В той же час, в Указі Президента України
«Про застосування штрафних санкцій за
порушення норм з регулювання обігу
готівки» від 12 червня 1995 року N 436/95 не
наведено, що саме слід розуміти під
неоприбуткуванням готівки.

Згідно з пунктом 2.6 Положення N 637 уся
готівка, що надходить до кас, має
своєчасно (у день одержання готівкових
коштів) та в повній сумі
оприбутковуватися.

Фізичні особи - довірені особи
підприємств (юридичних осіб), які
відповідно до законодавства України
одержали готівку з поточного рахунку
із застосуванням корпоративного
електронного платіжного засобу або
особистого електронного платіжного
засобу, пункт 2.12 цього Положення,
використовують її за призначенням без
оприбуткування в касі. Зазначені
довірені особи подають до бухгалтерії
підприємства звіт про використання
коштів разом із підтвердними
документами в установлені строки і
порядку, що визначені для підзвітних
осіб законодавством України, а також
документи про одержання готівки з
поточного рахунку (чек банкомата, копія
видаткового ордера, довідки за
встановленими формами, сліп, квитанція
торговельного термінала тощо) разом з
невитраченим залишком готівки.

Той факт, що довірені особи не подали
звітів і підтвердних документів, а
зданий до каси наступного робочого дня
(невитрачений залишок) готівки, який
оформлено підприємством прибутковим
касовим ордером в день надходження
такої готівки, жодним чином не можна
розцінити як неоприбуткування готівки
у касі.

Отже, висновок суду першої інстанції
про порушення підприємством пункту 2.6
Положення про ведення касових операцій
у національній валюті в Україні слід
визнати помилковим.

Невідповідність висновків суду
обставинам справи є підставою для
скасування постанови суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення.

Керуючись ст. 195, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202
Кодексу адміністративного судочинства
України, Дніпропетровський
апеляційний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Телесистеми
України» задовольнити.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 18
вересня 2013 року у справі № 2а/0470/10460/12
скасувати та прийняти нову постанову
суду.

Позов Приватного акціонерного
товариства «Телесистеми України»
задовольнити.

Визнати протиправними і скасувати
податкові повідомлення-рішення від
28.08.2009р. № /0, від 30.09.2009р. № /1,
від 21.12.2009р. № /2 та від 26.02.2010 року
№ /3.

Визнати протиправним і скасувати
Рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій від 28.08.2009р. №
.

Постанова суду апеляційної інстанції
за наслідками перегляду набирає
законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга подається
безпосередньо до адміністративного
суду касаційної інстанції у порядку та
у строки, визначені статтею 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанову складено у повному
обсязі 24 червня 2014 року.

Головуючий:
О.В. Юхименко

Суддя:
В.В. Мельник

Суддя:
Л.М. Нагорна