Справа № 2а/1770/1177/11
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/75860/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу

Державної податкової інспекції (ДПІ) у
м. Рівне

на постанову Рівненського окружного
адміністративного суду 28.04.2011

та ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 18.10.2011

у справі №2а/1770/1177/2011

за позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_2

до ДПІ у м. Рівне

про визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду 28.04.2011,
залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 18.10.2011,
позов задоволено частково. Скасовано
податкову вимогу Державної податкової
інспекції у м.Рівне №466 від 24.02.2011, якою
суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичну особу ОСОБА_2 повідомлено про
те, що станом на 24.02.2011 сума її
податкового боргу за узгодженими
податковими зобов'язаннями з податку
на додану вартість складає 14821 грн.

У справі відкрито касаційне
провадження за касаційною скаргою
відповідача, у якій ставиться питання
про скасування рішення суду першої та
апеляційної інстанції та прийняття
нового про відмову в позові, з підстав
невірного застосування норм
матеріального права.

Перевіривши під час попереднього
судового засідання повноту
встановлення обставин справи та
правильність їх юридичної оцінки в
судових рішеннях, в межах доводів
касаційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
не підлягає задоволенню, виходячи з
такого.

Відповідно до ст.59 Податкового кодексу
України, податкова вимога, зокрема,
надсилається платникам податків, які
самостійно подали податкові
декларації, але не погасили суми
податкових зобов'язань у встановлені
цим Кодексом строки, без попереднього
надсилання (вручення) податкового
повідомлення-рішення.

В свою чергу, ст.ст.46,48 Податкового
кодексу України визначають податковою
декларацією документ, що подається
платником податків контролюючому
органу у строки, встановлені законом,
на підставі якого здійснюється
нарахування та/або сплата податкового
зобов'язання, чи документ, що свідчить
про суми доходу, нарахованого
(виплаченого) на користь платників
податків - фізичних осіб, суми
утриманого та/або сплаченого податку.
Податковою декларацією є не лише
звітний тип документу, але й
уточнюючий. Податкова декларація
складається за формою, затвердженою
центральним органом державної
податкової служби за погодженням з
Міністерством фінансів України, і
повинна містити необхідні обов'язкові
реквізити та відповідати нормам та
змісту відповідних податку та збору.

Спір у даній справі фактично зводиться
до того, що як вважає податковий орган,
податковий борг суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної
особи ОСОБА_2 виник внаслідок
самостійного узгодження нею суми
грошового зобов'язання з ПДВ в
уточнюючому розрахунку податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість у зв'язку з виправленням
самостійно виявлених помилок за
червень 2010 року, проте, ОСОБА_2
складання вказаного документу та
подачу його до податкового органу
заперечує.

Як вбачається з копії уточнюючого
розрахунку податкових зобов'язань з
податку на додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок у звітності СПД ФО ОСОБА_2 за
червень 2010 року, останній не містить
відбитку печатки позивача, хоча така у
неї є в наявності, що не може свідчити
про те, що зазначений документ
підписала ОСОБА_2

Крім того, результати діяльності
позивача за червень 2010 року не давали
податковій інспекції жодних підстав
для самостійного визначення собі
податкових зобов'язань з ПДВ на рівні
14142,00 грн.

Як визначено п.3.1 Інструкції про
порядок ведення органами державної
податкової служби оперативного обліку
платежів до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється
органами державної податкової служби
України, затвердженої наказом
Державної податкової адміністрації
України №276 від 18.07.2005 року, що
зареєстрований в Міністерстві юстиції
України 02.08.2005 року за №843/11123, з метою
обліку нарахованих і сплачених сум
платежів до бюджету органами державної
податкової служби на кожний поточний
рік відкриваються особові рахунки за
кожним платником та кожним видом
платежу, які повинні сплачуватися
такими платниками. Відповідно до п.3.6
Інструкції, форми карток особових
рахунків мають лицьовий та зворотний
боки. На лицьовому боці картки
відображаються умови справляння
платежу та дані про платника податків.
Зворотний бік картки відображає стан
розрахунків платників з бюджетом (суми
нарахованого та сплаченого платежу,
пені, штрафних (фінансових) санкцій,
плати за кредит щодо розстрочених
(відстрочених) податкових зобов'язань,
суми податкового боргу, надміру та/або
помилково сплачені та суми, заявлені до
відшкодування, й інше).

Враховуючи ту обставину, що у
податкового органу не було підстав для
реєстрації уточнюючого розрахунку
податкових зобовязань з податку на
додану вартість у звязку з
виправленням самостійно виявлених
помилок за червень 2010 року, як
податкової звітності СПД ФО ОСОБА_2,
посадові особи ДПІ в м.Рівне не мали
підстав для внесення її показників до
зворотного боку картки особового
рахунку позивача за таким видом
платежу як податок на додану вартість,
і як наслідок - для виставлення
позивачу податкової вимоги.

Згідно п.4.3 Інструкції, при поданні
уточнюючого розрахунку, що збільшує
або зменшує податкові зобов'язання
минулих податкових періодів платника,
нарахування в особовому рахунку
платника проводиться датою його
подання.

Крім того, уточнюючий розрахунок за
№6881 зареєстрований в податковому
органі 23.02.2011, а облікований в картці
особового рахунку позивача 18.02.2011, що
представник ДПІ у м.Рівне пояснити не
зміг, як і не зміг пояснити, чому під час
звіряння стану взаєморозрахунків СПД
ФО ОСОБА_2 з бюджетом згідно карток
особових рахунків по ПДВ станом на
21.02.2011 рахувалася не недоїмка, а
переплата, в той час, як за змістом
оскаржуваної податкової вимоги,
податковий борг з ПДВ виник з 19.02.2011.

З огляду на викладене, відповідач,
всупереч вимогам частини 1 статті 72
Кодексу адміністративного судочинства
України, не довів правомірності свого
рішення.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про порушення
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права.

За встановлених обставин, судова
колегія вважає, що суд першої та
апеляційної інстанції, виконавши всі
вимоги процесуального законодавства,
всебічно перевіривши обставини справи,
вирішили справу у відповідності з
нормами матеріального права та
постановили обґрунтоване рішення,
підстав для їх скасування, з мотивів
викладених в касаційній скарзі, не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Рівне відхилити, а
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду 28.04.2011 та ухвалу
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 18.10.2011
залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки встановлені ст.ст.236-238 КАС
України.

Головуючий
Л.В.Ланченко

Судді
Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун