Справа № 1570/4170/12
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/53912/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі

головуючого: Мороз Л.Л.,

суддів: Горбатюка С.А.,

Шведа Е.Ю.

розглянула в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Одеського обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів на
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 09.10.2013 року,
якою було залишено без змін постанову
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 18.09.2012 року,
у справі за позовом Одеського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
призначених для працевлаштування
інвалідів у 2011 році,

ВСТАНОВИЛА:

Одеське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
звернулось до суду із позовом, в якому
просило стягнути з ФОП ОСОБА_2 суму
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів у 2011 році у
розмірі 5661,11 грн. та пеню за порушення
встановлених законодавством термінів
сплати адміністративно-господарських
санкцій у розмірі 95,10 грн.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 18.09.2012 року,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 09.10.2013 року, позовні вимоги
Одеського обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
задоволено частково. Стягнуто з ФОП
ОСОБА_2 на користь Одеського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів суму
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 3774 грн. 07 копійки. Також
стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь
Одеського обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів суму
пені у розмірі 63 (шістдесят три) грн. 67
копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, Одеське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів подала до Вищого
адміністративного суду України
касаційну скаргу у якій, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати вказане судове рішення та
прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити повністю.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Частинами першою та другою статті 19
Закону України від 21.03.1991 року № 875-ХІІ
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» (далі - Закон
України від 21.03.1991 року № 875-ХІІ)
визначено, що для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Згідно з частиною першою статті 20
Закону України від 21.03.1991 року № 875-ХІІ
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.

Відповідно до частини 4 статті 20 Закону
України від 01.03.1991 року № 803-XII «Про
зайнятість населення» підприємства,
установи і організації незалежно від
форми власності реєструються у
місцевих центрах зайнятості за їх
місцезнаходженням як платники збору до
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття,
щомісяця подають цим центрам
адміністративні дані у повному обсязі
про наявність вільних робочих місць
(вакансій), у тому числі призначених для
працевлаштування інвалідів, та про
працівників, які працюють неповний
робочий день (тиждень), якщо це не
передбачено трудовим договором, або не
працюють у зв'язку з простоєм
виробництва з не залежних від них
причин, і в десятиденний строк - про
всіх прийнятих працівників у порядку,
встановленому законодавством.

Адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією України та
Законом України від 25 червня 1991 року №
1251-XII «Про систему оподаткування», а є
заходом впливу на правопорушника у
сфері господарювання у зв'язку зі
скоєнням правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 218
ГК підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Частиною другою наведеної статті
передбачено, що учасник господарських
відносин відповідає, зокрема, за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито всіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що згідно звіту про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів за 2011 рік, наданому
відповідачем до відділення Фонду
середньооблікова чисельність штатних
працівників у ФОП ОСОБА_2 склала 9 осіб.

У відповідності з нормативом місць,
призначених для працевлаштування
інвалідів, відповідач повинен був
створити 1 робоче місце.

За невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів
Одеським обласним відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів
відповідачу були нараховані
адміністративно-господарські санкції
у сумі 5661,11 грн. та нарахована пеня у
сумі 95,10 грн.

Суди попередніх інстанцій, встановили,
що ФОП ОСОБА_2 надавав звітність до
Роздільнянського районного центру
зайнятості про наявність вакансій за
станом на: 02.09.2011 року, 03.10.2011 року, 03.11.2011
року, 08.12.2011 року. За інші 8 місяців 2011
року відповідач не звітував.

У зв'язку з наведеними обставинами суди
дійшли висновку, що відповідач
зобов'язаний сплатити санкції саме за 8
місяців, за які він не подавав звіти.

З таким висновком колегія суддів не
погоджується, оскільки підприємство
може вважатись таким, що вжило всіх
необхідних заходів для
працевлаштування інвалідів, у разі
якщо воно виконало встановлений
законом обов'язок щомісяця подавати
центру зайнятості адміністративні
дані у повному обсязі про наявність
вільних робочих місць (вакансій), у тому
числі призначених для
працевлаштування інвалідів.

Відповідачем не було виконано у
повному обсязі обов'язок по
інформуванню щодо утворення
(пристосування) робочих місць та
наявності вакансій для
працевлаштування інвалідів, оскільки
звіти за формою № 3-ПН до центру
зайнятості подавались не щомісячно.

Тобто, відповідач не вжив необхідних
заходів, передбачених законодавством,
чинним на момент виникнення спірних
відносин, щодо недопущення
правопорушення у сфері господарювання.

За таких обставин до відповідача
належить застосувати передбачені
законом санкції.

При цьому, за змістом частини першої
статті 20 Закону України від 21.03.1991 року
№ 875-ХІІ сума
адміністративно-господарських санкцій
визначається у розмірі середньої
річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

При цьому, закон не передбачає
можливості зменшення вказаного
розміру санкцій, зокрема у разі
часткового виконання підприємцем
обов'язку щодо подання звітів за формою
№ 3-ПН до центру зайнятості.

З огляду на зазначене колегія суддів
прийшла до висновку про необхідність
стягнення з відповідача
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів у 2011 році у
розмірі 5661,11 грн. та пеню за порушення
встановлених законодавством термінів
сплати адміністративно-господарських
санкцій у розмірі 95,10 грн.

За таких обставин, позов є
обґрунтованим у повному обсязі.

Відповідно до ст. 229 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції має
право скасувати судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій та
ухвалити нове рішення, якщо обставини
справи встановлені повно і правильно,
але суди першої та апеляційної
інстанцій порушили норми
матеріального чи процесуального права,
що призвело до ухвалення незаконного
судового рішення.

Доводи касаційної скарги дають
підстави для висновку, що при розгляді
справи судами допущено неправильне
застосування норм матеріального, що є
підставою для ухвалення нового рішення
у справі.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 229, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Одеського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 18.09.2012 року
та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 09.10.2013 року
у цій справі скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
задовольнити позов Одеського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
призначених для працевлаштування
інвалідів у 2011 році.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1, АДРЕСА_1, р/р
НОМЕР_2, МФО: 328384, АТ «Імексбанк» Одеса)
на користь Одеського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на рахунок Управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області (банк ГУ
ДКСУ в Одеській області, одержувач
УДКСУ у Роздільнянському районі
Одеської області, МФО 828011, р/р 0381,
код: 37958382) суму
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 5661 (п'ять тисяч шістсот
шістдесят одна) грн. 11 копійок та суму
пені у розмірі 95 (дев'яносто п'ять) грн. 10
копійок.

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Судді: