Справа № 821/3896/14
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2014-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2014 р.м. ХерсонСправа № 821/3896/14

Херсонський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Пекного А.С.,

при секретарі: Осташевському Е.Є.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_2

до Реєстраційної служби
Новокаховського міського управління
юстиції Херсонської області про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_2 (далі-позивач) звернулася до
Херсонського окружного
адміністративного суду з позовом до
Реєстраційної служби Новокаховського
міського управління юстиції
Херсонської області (далі-відповідач,
Реєстраційна служба Новокаховського
МУЮ), в якому просить визнати
протиправними дії відповідача щодо
відмови в державній реєстрації права
власності на нежитлове приміщення
магазину НОМЕР_1 загальною площею 107,9
кв.м, розташованого на першому поверсі
багатоквартирного будинку (гуртожитку)
за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язати
відповідача вчинити дії щодо державної
реєстрації права власності на вказане
нежитлове приміщення.

Позов мотивований тим, що державним
реєстратором Реєстраційної служби
Новокаховського МУЮ за наслідками
розгляду заяви про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень на нерухоме майно
нежитлові приміщення магазину НОМЕР_1
загальною площею 107,9 кв.м,
розташованого на першому поверсі
багатоквартирного будинку (гуртожитку)
за адресою: АДРЕСА_1 було прийнято
рішення №13762536 про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень у
зв'язку з тим, що право власності на
вказаний об'єкт нерухомості вже
зареєстроване. Вказане рішення №13762536
позивач вважає незаконним та таким, що
порушує її права і інтереси, що стало
підставою для звернення до суду з даним
позовом.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала,
просила задовольнити їх з підстав,
викладених в позові.

Відповідач явку свого представника в
судове засідання не забезпечив, про час
та місце розгляду справи повідомлений
належним чином, надавши до суду
письмове клопотання про відкладення
розгляду справи, яке мотивоване тим, що
08.10.2014 р. заплановано проведення
колегії Головного управління юстиції у
Херсонській області та відсутня
можливість представника з'явитись до
суду і підготувати обґрунтоване
заперечення проти позову.

З цього приводу суд звертає увагу на те,
що 06.10.2014 р. до суду надійшло письмове
заперечення відповідача проти позову з
документами, які були витребувані
ухвалою Херсонського окружного
адміністративного суду від 22.09.2014 р.

Зі змісту письмових заперечень
відповідача вбачається, що державним
реєстратором 13.06.2014 прийнята заява за
реєстраційним номером 7004314 та
відповідно до вимог чинного
законодавства було сформовано
консолідовані відомості щодо пошуку
заяв у базі даних про реєстрацію заяв
та запитів індексний номер 2181941 та
інформації про нерухоме майно, право
власності та суб'єкта цього права, інші
речові права та суб'єкта цих прав,
іпотеку та суб'єкта цього права,
обтяження прав на нерухоме майно та
суб'єкта цих прав індексний номер 2183041
та 2184075. Відповідно до сформованих
відомостей державним реєстратором
було встановлено, що наявні
суперечності між заявленими та вже
зареєстрованими правами на нерухоме
майно та їх обтяженнями, а саме, те що на
момент подачі заявником документів для
проведення державної реєстрації права
власності на нежитлові приміщення -
магазин НОМЕР_1, загальною площею 107,9 кв.
м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1
власником даного об'єкта був ОСОБА_3,
право власності за яким було
зареєстровано приватним нотаріусом
Херсонського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 11.06.2013 за індексним
номером рішення 3064131 на підставі
договору дарування серії та номеру 679,
виданого 11.06.2013 нотаріусом
Херсонського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, в той час, як у документі
що підтверджує виникнення права на
нерухоме майно, поданого ОСОБА_2, а саме
заочного рішення Новокаховського
міського суду за справою № 661/5068/13-ц від
20.02.2014 було зазначено, що позов
позивачем подавався до ТОВ
«Всеукраїнська інвестиційна
будівельна компанія» (далі-ТОВ«ВІБК»)
про визнання права власності на даний
об'єкт. В результаті дослідження
матеріалів реєстраційної справи було
встановлено, що на підставі поданої
заяви та відповідних документів
необхідних для проведення державної
реєстрації права власності визначених
законодавством, державним
реєстратором було проведено
реєстрацію права власності на
вищевказаний об'єкт нерухомого майна
за ТОВ «ВІБК». Далі, 15.05.2013 власності на
даний об'єкт нерухомого майна було
зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі
договору купівлі - продажу між ТОВ
«ВІБК» та ОСОБА_5. А 11.06.2013 на підставі
договору дарування укладеного між
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 право власності на
даний об'єкт нерухомого майна було
зареєстровано за ОСОБА_3 На підставі
вище викладеного державний реєстратор
дійшов висновку про те, що подані
заявником ОСОБА_2 документи не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують, оскільки під час
винесення заочного рішення
Новокаховського міського суду за
справою № 661/5068/13-ц від 20.02.2014 ТОВ
«Всеукраїнська інвестиційна
будівельна компанія» до якої були
пред'явлені позовні вимоги не була
власником спірного об'єкта нерухомого
майна. Документи (договори) на підставі
яких було зареєстровано право
власності на даний об'єкт нерухомого
майна за ОСОБА_5 та ОСОБА_3 не скасовані
та не визнані недійсними, що й стало
причиною відмови заявнику ОСОБА_2 у
проведені державної реєстрації права
власності на нерухоме майно.

У рішенні про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень №13762536
від 13.06.2014 зазначено, що дане рішення
прийнято державним реєстратором з
підстав, що заявлене право вже
зареєстровано, що є технічною помилкою,
оскільки дане рішення було прийнято
відповідно до ч. 1 пункту 4 ст. 24 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», а саме: подані документи не
дають змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

На підставі викладеного, відповідач
вважає, що рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень № 13762536 від 13.06.2014, може бути
відкореговано, але не скасовано, тому
просить відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Відповідно до ст.122 КАС України,
адміністративна справа має бути
розглянута і вирішена протягом
розумного строку, але не більше місяця
з дня відкриття провадження у справі,
якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Судовий розгляд адміністративної
справи здійснюється в судовому
засіданні з викликом осіб, які беруть
участь у справі, після закінчення
підготовчого провадження.

Особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності. Якщо таке
клопотання заявили всі особи, які
беруть участь у справі, судовий розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

В той же час, питання відкладення
розгляду справи урегульовано ст.128 КАС
України, відповідно до якої суд
відкладає розгляд справи в разі:

1) неприбуття у судове засідання
сторони (сторін) або будь-кого з інших
осіб, які беруть участь у справі, про
яких немає відомостей, що їм вручені
повістки;

2) неприбуття в судове засідання
позивача, належним чином повідомленого
про дату, час і місце судового розгляду,
якщо від нього не надійшло заяви про
розгляд справи за його відсутності;

3) неприбуття в судове засідання
відповідача, який не є суб'єктом
владних повноважень, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, якщо від нього не
надійшло заяви про розгляд справи за
його відсутності;

4) якщо суд визнав обов'язковою особисту
участь особи, яка бере участь у справі,
у судовому розгляді, а вона не прибула.

У разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Вирішуючи питання про наявність
підстав для відкладення розгляду
справи, суд виходить з того, що
відповідач є суб'єктом владних
повноважень і завчасно та належним
чином повідомлений про дату, час і
місце судового розгляду справи, про що
свідчить наявне у справі рекомендоване
повідомлення про вручення поштового
відправлення - судової повістки, а
також завчасно надані заперечення на
позов з доданими документами. Таким
чином, відсутні обов'язкові підстави
для відкладення розгляду справи.

Оцінюючи поважність причин неявки в
судове засідання представника
відповідача, суд виходить з того, що
зазначені відповідачем причини не є
поважними, оскільки ним не надано
доказів неможливості прибуття до суду
представника з підстав, викладених в
клопотанні.

Враховуючи положення ст.ст.122, 128 КАС
України та викладені обставини, а також
те, що відповідачем на виконання ухвали
суду від 22.09.2014р. надано необхідні для
об'єктивного вирішення спору докази,
зважаючи на відсутність потреби
заслуховувати свідка чи експерта, суд
приходить до висновку про можливість
розгляду даної справи у порядку
письмового провадження.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи
та проаналізувавши норми чинного
законодавства України, суд дійшов до
наступного.

19 квітня 2012 р. між ТОВ "ВІБК" та ОСОБА_2
укладено договір на участь у
будівництві, п.1.1 якого ТОВ "ВІБК"
зобов'язано побудувати та передати у
власність ОСОБА_2 нежитлове приміщення
магазину НОМЕР_1 загальною площею 107
кв.м, розташованого на першому поверсі
багатоквартирного будинку (гуртожитку)
за адресою: АДРЕСА_1

09.04.2013 року до реєстраційної служби ТОВ
"Всеукраїнська інвестиційна компанія"
було подано заяву про державну
реєстрацію права власності на
приміщення магазину, загальною площею
107,9 кв. м., розташованого за адресою:
АДРЕСА_1 На підставі поданої заяви та
відповідних документів необхідних для
проведення державної реєстрації права
власності визначених законодавством,
рішенням державного реєстратора №1508929
було проведено реєстрацію права
власності на вищевказаний об'єкт
нерухомого майна за ТОВ "Всеукраїнська
інвестиційна компанія".

15 травня 2013 р. між ТОВ "ВІБК" та ОСОБА_5
укладено договір купівлі-продажу
нежитлового приміщення
(вищезазначеного магазину), який
посвідчений приватним нотаріусом
Новокаховського міського округу
ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за
№660.

Рішенням про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень №2287072 від 15.05.2013 р. на
підставі вказаного договору
купівлі-продажу право власності на
даний об'єкт нерухомого майна
зареєстровано за ОСОБА_5

11 червня 2013 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_3
укладено договір дарування приміщення
магазину, загальною площею 107,9 кв. м.,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1 який
посвідчений приватним нотаріусом
Херсонського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 та зареєстровано в
реєстрі №679, та на підставі якого
державним реєстратором прийнято
рішення №3064131 від 11.06.2013 р. яким право
власності на вказане приміщення
зареєстроване за ОСОБА_7

Судом також встановлено, що заочним
рішенням Новокаховського міського
суду Херсонської області від 20.02.2014 р. у
справі №661/5068/13-ц за позовом ОСОБА_2 до
ТОВ "ВІБК" визнано право власності на
нежитлові приміщення магазин НОМЕР_1
загальною площею 107,9 кв. м.,
розташованого за адресою: Херсонська
область, АДРЕСА_1 за ОСОБА_2

13 червня 2014 р. ОСОБА_2 звернулась до
реєстраційної служби Новокаховського
МУЮ із заявою про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень та відповідними
документами.

13 червня 2014 р. державним реєстратором
прийнято рішення №13762536, яким
відмовлено у державній реєстрації прав
та їх обтяжень, на підставі ч.2 ст. 9
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень", п. 20 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
Постановою КМУ від17.10.2013 р. №868, тобто
заявлене право вже зареєстровано.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з
наступного.

Спірні правовідносини вичерпно
врегульовані Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» від
01.07.2004р. №1952-IV (далі - Закон №1952-IV) та
Порядком державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 17.10.2013р. №868 (далі
- Порядок №868), а також Цивільним
кодексом України.

Відповідно до ст.ст.2, 3, 4 Закону №1952-IV,
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно (далі - державна
реєстрація прав) - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Державна реєстрація прав є
обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав. Держава гарантує
достовірність зареєстрованих прав на
нерухоме майно та їх обтяжень.

Права на нерухоме майно та їх
обтяження, які підлягають державній
реєстрації відповідно до цього Закону,
виникають з моменту такої реєстрації.

Державна реєстрація прав є публічною,
проводиться органом державної
реєстрації прав, який зобов'язаний
надавати інформацію про зареєстровані
права та їх обтяження в порядку,
встановленому цим Законом. Державна
реєстрація прав та їх обтяжень
проводиться в порядку черговості
надходження заяв.

Обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме, зокрема, право власності на
нерухоме майно.

Згідно із ст.15 Закону №1952-IV, державна
реєстрація прав та їх обтяжень
проводиться в такому порядку:
прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень;
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; внесення записів до
Державного реєстру прав; видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Перелік документів для здійснення
державної реєстрації прав
визначається Кабінетом Міністрів
України у Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Державній реєстрації підлягають
виключно заявлені права та їх
обтяження за умови їх відповідності
законодавству і поданим документам.

Порядок державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, а також
порядок надання інформації з
Державного реєстру прав встановлює
Кабінет Міністрів України.

На виконання цієї правової норми
постановою Кабінету Міністрів України
від 17.10.2013р. №868 затверджено Порядок
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень.

Статтею 19 Закону №1952-IV та п.37 Порядку
№868 визначено перелік документів, що
підтверджують виникнення, перехід та
припинення речових прав на нерухоме
майно та які є підставою для здійснення
державної реєстрації речових прав.

До таких документів, зокрема,
віднесено: укладений в установленому
законом порядку договір, предметом
якого є нерухоме майно, права щодо
якого підлягають державній реєстрації,
або речове право на нерухоме майно чи
його дублікат; свідоцтво про право
власності, видане органом приватизації
наймачам житлових приміщень у
державному та комунальному житловому
фонді, чи його дублікат; рішення суду,
що набрало законної сили, щодо права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно; інші документи, що
підтверджують виникнення, перехід та
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно
відповідно до закону.

Вичерпний перелік підстав для відмови
у державній реєстрації речових прав та
їх обтяжень визначений ст.24 Закону
№1952-IV.

Так, у державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі,
якщо подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують (п.4 ч.1
ст.24 Закону №1952-IV).

Як вбачається з матеріалів справи і,
зокрема, наданої відповідачем
облікової справи щодо відмови в
державній реєстрації права власності
на нежитлові приміщення магазину
НОМЕР_1 розташованого в АДРЕСА_1, при
зверненні до Реєстраційної служби
Новокаховського МУЮ представником
позивача були надані наступні
документи: заява про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень;
платіжні документи; копії паспортів
позивача та довідки про присвоєння
ідентифікаційного номеру; копія
паспорта представника та довіреності,
виданих позивачами на його ім'я; заочне
рішення Новокаховського міського суду
Херсонської області від 20.02.2014р. у
справі №661/5068/13-ц; технічний паспорт на
об'єкт нерухомості на ім'я ОСОБА_2

Тобто, позивачами було подано
документи, передбачені Законом №1952-IV
та Порядком №868.

Підставою для державної реєстрації
речових прав позивачем указано рішення
заочне рішення Новокаховського
міського суду Херсонської області від
20.02.2014р. у справі №661/5068/13-ц, яким визнано
за ОСОБА_2 право власності на нежитлові
приміщення магазину НОМЕР_1 загальною
площею 107,9 кв.м., розташованого на
першому поверсі багатоквартирного
будинку (гуртожитку), в АДРЕСА_1.

Відмовляючи у державній реєстрації
права власності позивачів на вказану
вище квартиру, відповідач виходив лише
з того, що заявлене право вже
зареєстровано.

При цьому рішення державного
реєстратора не містить ніякого іншого
правового обґрунтування та обставин і
підстав для його прийняття.

Лише з дослідження матеріалів
облікової справи можна зробити
висновок, що державним реєстратором
установлено факти переходу права
власності на об'єкт нерухомості на
підставі цивільно-правових угод від
ТОВ «ВІБК» до ОСОБА_5 та від останнього
до ОСОБА_7, а також державної реєстрації
за цими особами права власності на
нежитлові приміщення магазину НОМЕР_1
загальною площею 107,9 кв.м.,
розташованого на першому поверсі
багатоквартирного будинку
(гуртожитку), в АДРЕСА_1, що у сукупності
із викладеними у рішенні
Новокаховського міського суду
Херсонської області від 20.02.2014р. у
справі №661/5068/13-ц обставинами не дає
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

Враховуючи те, що ч.4 ст.24 Закону №1952-IV
заборонено відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень з
підстав, не передбачених цим Законом, а
також те, що вичерпний перелік таких
підстав визначений ч.1 цієї ж статті і
жодної з них відповідачем у
оскаржуваному рішенні не вказано, слід
прийти до висновку про протиправність
цього рішення.

Доводи відповідача про правомірність
оскарженого рішення, які мотивовані
тим, що дійсною та належною підставою
для відмови позивачу у державній
реєстрації права власності слугувало
те, що подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують (п.4 ч.1
ст.24 Закону №1952-IV), спростовуються як
змістом оскарженого рішення, в якому
таких підстав не вказано, так і
поясненнями відповідача у письмових
запереченнях, де він прямо вказує на
технічну помилку та зазначення у
рішенні підстави для відмови у
державній реєстрації, яка не
передбачена законодавством.

З огляду на викладене та приписи ст.19
Конституції України, ст.2 КАС України,
рішення державного реєстратора
Реєстраційної служби Новокаховського
МУЮ від 13.06.2014р. №13762536 не відповідає
критеріям законності та
обґрунтованості, а тому є незаконним.

При цьому суд звертає увагу на те, що
позивачем обрано неправильний спосіб
захисту своїх порушених прав, а саме
він просить визнати протиправними дії
відповідача по прийняттю зазначеного
рішення, проте не просить визнати
протиправним чи скасувати саме це
рішення.

В той же час судом встановлено, що права
та інтереси позивача безпосередньо
порушуються рішенням відповідача від
13.06.2014р. №13762536 про відмову у державній
реєстрації речового права.

Вчинення дій суб'єктом владних
повноважень є способом реалізації
наданої останньому компетенції та
являє собою процес реалізації наданих
законом функцій суб'єкту владних
повноважень. Самі по собі дії не
тягнуть за собою будь-яких правових
наслідків для особи. Правові наслідки
для позивача несуть акти
індивідуальної дії - в даному випадку
рішення про відмову у державній
реєстрації права власності. Саме воно
має вплив на його права та інтереси.
Виходячи із завдань Кодексу
адміністративного судочинства
України, судовий захист права може бути
здійснений лише за умови наявності
порушення прав (чи інтересів) позивача.

З огляду на вказане, суд зазначає, що
вимоги позивача в цій частині не
підлягають задоволенню через
відсутність порушення прав діями
відповідача, а обраний позивачем
спосіб захисту в цій частині не
відповідає об'єкту порушеного права і є
надлишковим.

Оскільки оскаржені дії відповідача в
силу приписів Закону №1952-IV становлять
зміст його власних повноважень, суд
вважає, що вони не порушують прав та
інтересів позивача на відміну від
згаданого рішення від 13.06.2014р. №13762536,
яке є результатом їх реалізації
відповідачем.

Частиною 2 ст.11 КАС України передбачено
право суду вийти за межі позовних
вимог, тільки в разі, якщо це необхідно
для повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Таким чином, зважаючи на те, що рішення
відповідача від 13.06.2014р. №13762536 за своїм
характером є правовим актом
індивідуальної дії і судом встановлено
його протиправність, а також те, що саме
це рішення порушує права та інтереси
позивача, суд вважає за необхідне
згідно ч. 2 ст. 11 КАС України вийти за
межі позовних вимог та визнати його
протиправним і скасувати замість
визнання протиправними дій
відповідача щодо прийняття цього
рішення.

Отже, позовні вимоги в цій частині
підлягають задоволенню частково
шляхом визнання протиправним і
скасування рішення про відмову у
державній реєстрації речового права, а
у задоволенні вимог про визнання
протиправними дій слід відмовити.

Щодо позовних вимог про зобов'язання
відповідача зареєструвати право
власності позивачів на нежитлові
приміщення магазину НОМЕР_1 загальною
площею 107,9 кв.м., розташованого на
першому поверсі багатоквартирного
будинку (гуртожитку), в АДРЕСА_1, суд
зазначає наступне.

Проведення державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно є
виключним повноваженням відповідача
згідно із Законом №1952-IV; реєстрація
права власності відбувається за
рішенням державного реєстратора,
прийнятим за результатами здійснення
процедури державної реєстрації, яка,
зокрема, включає у себе перевірку
державним реєстратором поданих
документів та встановлення
відповідності заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутності суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно та їх
обтяженнями (в тому числі:
відповідність обов'язкового
дотримання письмової форми правочину
та його нотаріального посвідчення (у
випадках, встановлених законом);
відповідність повноважень особи, яка
подає документи на державну реєстрацію
прав та їх обтяжень; відповідність
відомостей про нерухоме майно, наявних
у Державному реєстрі прав та поданих
документах; наявність обтяжень прав на
нерухоме майно, зареєстрованих
відповідно до вимог цього Закону, тощо),
а також встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень.

У той же час, завданням
адміністративного судочинства,
відповідно до ст. 2 КАС України є захист
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб
у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Тобто, за змістом вказаної правової
норми, адміністративний суд не
наділений повноваженнями втручатися у
вільний розсуд суб'єкта владних
повноважень поза межами перевірки за
критеріями визначеними ст. 2 КАС
України.

Суд вважає, що під дискреційним
повноваженням слід розуміти
повноваження адміністративного органу
при прийнятті рішення діяти з певною
свободою розсуду - тобто, коли такий
орган може обирати з кількох юридично
допустимих рішень те, яке він вважає
найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
закріпленим частиною третьою статті 2
КАС України критеріям, не втручається у
дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта
владних повноважень поза межами
перевірки за названими критеріями.

Завдання адміністративного
судочинства полягає не у забезпеченні
ефективності державного управління, а
в гарантуванні дотримання прав та
вимог законодавства, інакше було б
порушено принцип розподілу влади.
Принцип розподілу влади заперечує
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень - ключовим завданням якого
є здійснення правосуддя. Тому
завданням адміністративного суду є
контроль за легітимністю прийняття
рішення.

Як зрозуміло з пояснень відповідача, в
ході вирішення питання про державну
реєстрацію права власності ОСОБА_2
виявлено обставини, які, на думку
відповідача, можуть свідчити про те, що
подані документи не дають змоги
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують.

Однак це питання офіційно відповідачем
не вирішено.

Отже, відповідачем не в повному обсязі
здійснено перевірку відповідності
заявлених позивачем прав і поданих
документів вимогам законодавства та не
встановлювались обставини щодо
відсутності суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно та їх
обтяженнями.

Оскільки встановлення та перевірка цих
обставин є складовою процедури
державної реєстрації речового права та
виключними повноваженнями
відповідача, які не може перебирати на
себе суд, і ці обставини залишились
поза увагою відповідача, то у суду
відсутні достатні правові підстави для
покладення на нього обов'язку
зареєструвати право власності
позивача на нерухоме майно та
задоволення позовних вимог цій
частині.

В той же час, з метою забезпечення
відповідно до ст.ст.2, 8, 11, 162 КАС України
ефективного дотримання і захисту прав,
свобод та інтересів позивачів від
порушень з боку відповідача як суб'єкта
владних повноважень, суд вважає за
можливе покласти на відповідача
обов'язок повторно розглянути заяву
ОСОБА_2 від 13.06.2014р. про державну
реєстрацію її права власності на
нежитлові приміщення магазину НОМЕР_1
загальною площею 107,9 кв.м.,
розташованого на першому поверсі
багатоквартирного будинку
(гуртожитку), в АДРЕСА_1, відповідно до
норм чинного законодавства у сфері
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно.

Тобто, позовні вимоги щодо зобов'язання
відповідача вчинити дії підлягають
задоволенню частково.

Підсумовуючи викладене, суд приходить
до висновку про необхідність
часткового задоволення позову шляхом
визнання протиправним і скасування
рішення державного реєстратора
Реєстраційної служби Новокаховського
міського управління юстиції
Херсонської області від 13 червня 2014
року №13762536 про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень, а також
покладення на відповідача обов'язку
повторно розглянути заяву позивача про
державну реєстрацію права власності.

У задоволенні позовних вимог про
визнання протиправними дій та
зобов'язання зареєструвати право
власності позивача слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 158-163, 167 КАС України,
суд, -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
рішення державного реєстратора
Реєстраційної служби Новокаховського
міського управління юстиції
Херсонської області від 13 червня 2014
року №13762536 про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень.

Зобов'язати Реєстраційну службу
Новокаховського міського управління
юстиції Херсонської області повторно
розглянути заяву ОСОБА_2 про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень від 13
червня 2014 року.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України чи
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 15 серпня 2014 р.

Суддя
Пекний А.С.

кат. 6.3