Справа № 2а-4937/10
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/79315/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Юрченка В.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою управління
Пенсійного фонду України в місті Сумах
на постанову Ковпаківського районного
суду міста Суми від 15 липня 2010 року та
ухвалу колегії суддів з розгляду справ
адміністративного судочинства
апеляційного суду Сумської області від
07 листопада 2012 року в справі за позовом
ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду
України в Ковпаківському районі міста
Суми про зобов'язання підвищити пенсію,

в с т а н о в и л а :

У березні 2010 року ОСОБА_4 звернулася в
суд з адміністративним позовом, в якому
зазначала, що відповідач в порушення
вимог статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
протягом 2009 року не підвищував пенсію
на 30 відсотків мінімальної пенсії за
віком, внаслідок чого виникла
заборгованість, яку просила стягнути, а
також зобов'язати підвищувати пенсію у
подальшому.

Постановою Ковпаківського районного
суду міста Суми від 15 липня 2010 року,
залишеною без змін ухвалою колегії
суддів з розгляду справ
адміністративного судочинства
апеляційного суду Сумської області від
07 листопада 2012 року, позов задоволено
частково: зобов'язано здійснити
перерахунок пенсії з підвищенням її на
30% мінімальної пенсії за віком з
розміру, встановленого частиною першою
статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та провести відповідні
виплати з 01 січня по 31 грудня 2009 року та
з 01 січня по 15 липня 2010 року з
урахуванням проведених виплат.

У касаційній скарзі відповідач
посилаючись на порушення судами норм
матеріального і процесуального суду,
просив скасувати рішення апеляційного
суду та змінити рішення суду першої
інстанції в частині періоду
задоволення позовних вимог.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач має право на
підвищення пенсії на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком відповідно
до вимог статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Таке підвищення позивачу протягом
2009-2010 років не проводилося.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що права
позивача порушені та підлягають
поновленню в частині позовних вимог по
день ухвалення судового рішення.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Статтею 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», яка
регулює питання державної соціальної
підтримки дітей війни, дітям війни до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, виплачується
підвищення у розмірі надбавки,
встановленої для учасників війни.

Відповідно до вимог статті 7 вказаного
Закону фінансове забезпечення
державних соціальних гарантій,
передбачених цим Законом, здійснюється
за рахунок коштів Державного бюджету
України.

Статтею 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік» та
статтею 70 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік»
надане право Кабінету Міністрів
України у 2009, 2010 роках встановлювати
розміри соціальних виплат, які
відповідно до законодавства
визначаються залежно від розміру
мінімальної заробітної плати, в
абсолютних сумах у межах асигнувань,
передбачених за відповідними
бюджетними програмами.

Кабінетом Міністрів України у 2009, 2010
роках таке право використано не було, а
тому вказані норми не підлягають
застосуванню під час визначення
розміру спірних виплат, у зв`язку з чим
їх виплату слід здійснювати виходячи з
розміру, встановленого статтею 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Положення частини третьої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» стосовно застосування
мінімального розміру пенсії за віком,
встановленого частиною першої цієї
статті, тільки щодо визначення
розмірів пенсій, призначених згідно з
цим Законом, не є перешкодою для
застосування даної величини
мінімального розміру пенсії за віком
до обрахування інших пенсій чи доплат,
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого, крім
передбаченого частиною першою цієї
статті мінімального розміру пенсії за
віком.

Вирішуючи спір суди попередніх
інстанцій прийшли до обґрунтованого
висновку про виникнення зазначених
прав позивача у 2009-2010 роках.

Приймаючи рішення про захист порушених
прав позивача районний суд не вирішив
питання про дотримання позивачем
строку звернення до суду, його
поновлення чи відмову у поновленні
хоча відповідач звертав увагу судів на
зазначені обставини справи.

Внаслідок даної правової помилки
залишився не з'ясованим початок
перебігу строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
статтею 99 Кодексу адміністративного
судочинства Укра їни, в редакції чинній
на час розгляду справи, й застосування
наслідків, визначених статтею 100
Кодексу.

Апеляційний суд не звернув увагу на
дану правову помилку та прийшов до
помилкового висновку про залишення
судового рішення без змін, у зв'язку з
чим ухвала апеляційного суду підлягає
скасуванню.

Допущені судом першої інстанції
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи
відповідно до частини 2 статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України є підставою для скасування
судового рішення і направлення справи
на новий судовий розгляд в частині, що
стосується позовних вимог за 2009 рік.

Щодо стягнення підвищення до пенсії з 01
січня по 15 липня 2010 року, то в цій
частині обставини справи судом першої
інстанції встановлені повно й
правильно, у зв'язку з чим підстав для
його скасування та ухвалення нового
рішення в цій частині не вбачається.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 226, 227, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в місті Сумах
задовольнити частково.

Ухвалу колегії суддів з розгляду справ
адміністративного судочинства
апеляційного суду Сумської області від
07 листопада 2012 року скасувати.

Постанову Ковпаківського районного
суду міста Суми від 15 липня 2010 року в
частині, що стосується позовних вимог
про нарахування і виплату державної
соціальної підтримки дітей війни за 2009
рік скасувати, а справу в цій частині
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

У решті судове рішення залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г.
Кобилянський /підпис/ В.В. Юрченко
/підпис/