Справа № 2а/0470/13062/12
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2014 року
м. Київ К/800/20178/14

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючої: суддів: Блажівської Н.Є.,
Сіроша М.В., Юрченко В.П.,розглянувши у
попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 29 січня 2013
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 20 березня 2014 року

у справі № 2а/0470/13062/12

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4

до Дніпропетровської
митниці Міндоходів

третя особа Південна
міжрайонна державна податкова
інспекція у

місті Кривому Розі

про визнання
протиправним та скасування
податкового

повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4
(надалі - позивач, ФОП ОСОБА_4 ) звернувся
до суду з адміністративним позовом до
Дніпропетровської митниці Міндоходів
(надалі - Відповідач), в якому просив
визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення від 24
квітня 2012 року № 75, яким донараховано
суму податкового зобов'язання з
податку на додану вартість у розмірі
69415, 94 грн.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 29
січня 2013 року у задоволенні позовних
вимог відмовлено у повному обсязі.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 20 березня 2014 року апеляційну скаргу
ФОП ОСОБА_4 залишено без задоволення, а
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 29
січня 2013 року - без змін.

Позивач в касаційній скарзі, вказуючи
на допущені судами першої та
апеляційної інстанцій порушення вимог
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
спору, просить скасувати постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 29 січня 2013
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 20 березня 2014 року і ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
Вищий адміністративний суд України
звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, які не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Як встановлено попередніми судовими
інстанціями, 23 квітня 2010 року між
позивачем (Комісіонер) та ФОП ОСОБА_6
(Комітент) було укладено Договір
комісії № 1-к., за яким Комісіонер
зобов'язується за дорученням Комітента
здійснити в інтересах останнього
спільно з комітентом угоду покупки
продукції - профілю алюмінієвого.
Відповідно до пункту 2.5 Договору
комісії Комісіонер зобов'язаний надати
звіт Комітенту та передати останньому
товар згідно умов Договору комісії.

5 травня 2010 року між ATLANTIS INTERNATIONAL GROUP
(продавець), позивачем (покупець) та ФОП
ОСОБА_6 (платник, Комітент) укладено
Контракт № 05/ІМ. За Контрактом
продавець зобов'язується поставити,
покупець зобов'язується прийняти та
передати платнику товар - профіль
алюмінієвий.

На виконання умов Контракту при
ввезенні товару на митну територію
України позивачем було оформлено ВМД в
режимі ІМ40 від 11 травня 2010 року
/2010/003745, у якій, на підставі
експортних декларацій 10PL301010117BDED1
(Польща) та 10CZ0961002BTOP234 (Чехія),
задекларовано вартість товару в
розмірі 225743,11 грн.

Фактичною підставою прийняття
податкового повідомлення-рішення від 24
квітня 2012 року № 75 (донараховано суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 69415, 94 грн.), з
приводу правомірності якого виник
спір, стали висновки відповідача,
викладені в акті перевірки від 16
березня 2012 року № Н29/12/110050000/НОМЕР_1, про
порушення позивачем вимог статей 81, 88,
267 Митного кодексу України, підпункту
16.1.4 пункту 16.1 статті 16, статті 190
Податкового кодексу України та статті
16 Закону України «Про Єдиний митний
тариф» у зв'язку із наданням позивачем
митному органу при оформленні ВМД
неправдивих даних щодо вартості товару
(профіль фігурний з алюмінієвого
сплаву марки 6063Н, без отворів, довжиною
6000 мм, непорожнистий, для стелі з
гіпсокартону - 49174,00 П.М. - 7534, 84 кг).

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції, з яким
погодився й суд апеляції інстанції,
вірно виходив з того, що відповідно до
приписів Митного кодексу України саме
Декларант виконує всі обов'язки,
зокрема, зобов'язаний здійснити
декларування товарів, сплатити податки
і збори та несе у повному обсязі
відповідальність, передбачену цим
Кодексом, незалежно від того, чи він є
власником товарів і транспортних
засобів, які переміщуються через
митний кордон України, а відтак
платником податків та зборів при
ввезені товару на митну територію
України за Контрактом № 05/ІМ за ВМД від
11 травня 2010 року № /2010/003745 має бути
особа, яка зазначена в графі 14 ВМД
«Декларант/Представник», а саме -
Позивач, який є покупцем товару за
Контрактом № 05/ІМ. Він же,
відповідно до ВМД, зазначений і особою,
відповідальною за фінансове
врегулювання. За таких обставин,
прийняте відповідачем рішення про
збільшення саме позивачу суми
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість у зв'язку з виявленими
порушеннями, є правомірним та
прийнятим у межах повноважень і у
відповідності до правових норм, що
регулюють спірні правовідносини.

Згідно позиції позивача - оскільки він
вносив у ВМД відомості на виконання
умов Договору комісії та Контракту і
зазначав ціну товару саме на підставі
документів, що надала йому ФОП ОСОБА_6
(Комітент), яка і є власником цього
товару, то вона і повинна сплачувати
всі митні платежі та нести
відповідальність за достовірність
наданих даних, адже платником податків
є Комітент. Особисто ним митні правила
не порушувались, на підтвердження чого
слід врахувати постанову у справі про
адміністративне правопорушення щодо
притягнення до відповідальності саме
ОСОБА_6 за порушення митних правил,
визначених статтею 352 МК України.

За позицією відповідача, з якою
погодилися й суди попередніх
інстанцій, саме позивачем як
Декларантом оформлено ВМД, у яку
занесено неправдиві відомості щодо
визначення ціни товару, і саме
Декларант вносить такі відомості та є
відповідальною особою за з фінансове
врегулювання, крім того, відповідно до
статті 88 Митного кодексу України, несе
обов'язок щодо сплати податків і
зборів, незалежно від того, чи є він
власником товару, чи ні.

Сторонами не заперечувалось, що ВМД від
11 травня 2010 року № /2010/003745 була
заповнена саме позивачем. При цьому,
відомості, заявлені декларантом у ВМД,
є відомостями, необхідними для митних
цілей (пункт 5 Інструкції про порядок
заповнення вантажної митної
декларації, затверджену наказом
Державної митної служби 9 липня 1997 року
№ 307. Отже, саме позивачем до митного
оформлення були подані неправдиві дані
стосовно вартості товару,
задекларованого за ВМД від 11 травня 2010
року № /2010/003745.

Згідно зі статтею 88 Митного кодексу
України Декларант виконує всі
обов'язки і несе у повному обсязі
відповідальність, передбачену цим
Кодексом, незалежно від того, чи він є
власником товарів і транспортних
засобів, які переміщуються через
митний кордон України, митним брокером
чи іншою уповноваженою особою.
Декларант, зокрема, зобов'язаний
здійснити декларування товарів і
транспортних засобів відповідно до
порядку, встановленого цим Кодексом;
сплатити податки і збори.

З огляду на зазначене, саме позивач, як
Декларант та відповідальна особа
(згідно митної декларації) несе
відповідальність за наслідками
поданих неправдивих даних щодо
вартості товару, задекларованого ним
за ВМД, та має сплатити податки і збори
при ввезені товару на митну територію
України, незалежно від того, чи є він
власником даного товару.

Само по собі зазначення у графі 28 ВМД ,
відповідно до умов
зовнішньоекономічного договору
(контракту), фінансових та банківських
відомостей про особу, що здійснює
розрахунки за зовнішньоекономічним
договором (контрактом) (у даному
випадку - дані щодо ОСОБА_6), не свідчить
про те, що саме ця особа і повинна
сплачувати податки та збори при
ввезені товару на митну територію
України, адже вона не є Декларантом і не
зазначена тією особою, що ввозить
товари на митну територію України.

Посилання позивача на те, що причиною
подання ним до митного оформлення
неправдивих даних стосовно вартості
товару стали саме ті неправдиві дані,
які надані йому ФОП ОСОБА_6 (Комітентом),
а тому безпосередньо ним не скоювались
порушення митного законодавства,
судами попередніх інстанцій правильно
відхилені, оскільки спростовуються
вищенаведеними доказами та
положеннями законодавчих норм, що
регулюють дані правовідносини і не
можуть бути прийняті як підстава для
спростування висновків акту перевірки.

За таких обставин, з огляду на наведене,
висновки попередніх судових інстанцій
про дотримання відповідачем вимог
чинного законодавства при прийнятті
податкового повідомлення-рішення
ґрунтуються на повному встановленню
обставин, що мають значення для
вирішення спору та на правильному
застосуванні норм матеріального права.

Доводи касаційної скарги висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують і не дають підстав для
висновку, що судами при розгляді справи
неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права. Таким
чином, ухвалені по справі рішення є
законними і обґрунтованими, а
зазначена в касаційній скарзі позиція
не знаходить свого підтвердження за
матеріалами справи та не ґрунтується
на положеннях чинного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

За таких обставин, суд, перевіривши у
межах касаційної скарги правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно відхилити, а рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
слід залишити без змін.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В А Л И В

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 відхилити, а
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 29
січня 2013 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 20 березня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копій
особам, що беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуюча:
Н. Є. Блажівська

Судді:
М.В. Сірош

В.П. Юрченко