Справа № 826/15329/14
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 жовтня 2014 року 16:27 №
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Амельохіна В.В.,
при секретарі Суховій О.В., розглянувши
у відкритому судовому засіданні
адміністративну справу
за позовомДержавної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві до третя особаГоловного
управління юстиції у м. Києві відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Товариство з обмеженою
«Техноніколь-Центр»провизнання
протиправною та скасування постанови
від 16.09.2014р.,за участю:
представника позивача - Шульга О.В.
представника відповідача - Магда С.Г.
третьої особи - Зінченко М.М., Балицький
На підставі частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
в судовому засіданні 9 жовтня 2014 року
проголошено вступну та резолютивну
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:
Державна податкова інспекція у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві (далі
по тексту - позивач) звернулась з
позовом до Головного управління
юстиції у м. Києві відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби (далі по тексту -
відповідач), третя особа - Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Техноніколь-Центр» про скасування
постанови від 16.09.2014р. про відкриття
виконавчого провадження.
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що оскаржувана постанова
прийнята неправомірно, а тому підлягає
В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав.
Відповідач проти позову заперечив з
тих підстав, що оскаржувана постанова
прийнята правомірно.
Представник третьої особи проти
задоволення позову заперечив з тих
підстав, що й відповідач.
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -
16 вересня 2014 року відповідачем
прийнято постанову про відкриття
виконавчого провадження №44702864 з
виконання виконавчого листа
адміністративним судом міста Києва про
зобов'язання позивача - боржника внести
до картки особового рахунку позивача
по ПДВ, що ведеться відповідачем,
відомості про сплату ТОВ
"Техноніколь-Центр" сум ПДВ, згідно
платіжного доручення від 26.09.2012 р. №52 на
суму 2 000 000,00грн.
В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначив, що оскаржувана
постанова прийнята неправомірно,
оскільки внесення до картки особового
рахунку по ПДВ відомостей про сплату
сум ПДВ регулюється Порядком ведення
податковими органами оперативного
обліку податків, зборів, митних
платежів, єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, інших платежів,
які сплачуються під час митного
оформлення товарів, затвердженим
наказом Міндоходів від 05.12.2013р. №765 та
Порядком взаємодії органів
Міністерства доходів і зборів України
та Державної казначейської служби
України в процесі виконання державного
та місцевих бюджетів за доходами та
іншими надходженнями, затвердженим
наказом Міндоходів, Мінфіном від
04.12.2013р. №760/1031.

Відповідно до вказаних Порядків,
позивач вважає, що за відсутності
інформації від органів Державного
казначейства про зарахування коштів до
Державного бюджету на сплату
податкових зобов'язань платника
(стягувача), відомості до облікової
картки третьої особи з ПДВ про сплату
податкових зобов'язань внесено бути не
може.

Проте, з даними доводами позивача
суд не погоджується з тих підстав, що
предметом оскарження в даній справі є
постанова про відкриття виконавчого
провадження від 16.09.2014р., яка прийнята
на виконання виконавчого листа
виданого Окружним адміністративним
судом міста Києва.

У разі непогодження сторони з
судовим рішенням, вона має право в
порядку передбаченому статтею 186 КАС
України подати апеляційну скаргу.

З матеріалів справи вбачається,
що постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21.01.2013р. у справі №2а-14677/12/2670 позов ТОВ
«Техноніколь-Центр» задоволено
повністю.

Визнано протиправною та скасувати в
повному обсязі податкову вимогу від
04.10.2012 року №2851, видану ДПІ у
Печерському районі міста Києва ДПС та
скасувати суму податкового боргу по
податку на додану вартість в розмірі 1
576 598,06 грн. (за основним платежем 1 576 598,06
грн., за штрафними санкціями 0,00 грн.).

Визнано протиправним та скасовано в
повному обсязі рішення про опис майна у
податкову заставу без номера від 04.10.2012
року, видане ДПІ у Печерському районі
міста Києва ДПС.

Визнано протиправними вимоги ДПІ у
Печерському районі міста Києва ДПС
(вміщені у листі від 09.10.2012 №34492/10/19/110)
щодо зобов'язання ТОВ
"Техноніколь-Центр" в термін протягом 10
календарних днів надати копії
документів для проведення опису майна
у податкову заставу та забезпечити
безперешкодний допуск до майна
податковому керуючому для здійснення
ним опису майна в податкову заставу.

Зобов'язано відповідача внести до
картки особового рахунку позивача по
ПДВ, що ведеться відповідачем,
відомості про сплату ТОВ
"Техноніколь-Центр" сум ПДВ, згідно
платіжного доручення від 26.09.2012 р. №52 на
суму 2 000 000,00 грн.

Постановою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 04.04.2013р. постанова Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21.01.2013р. скасована.

Ухвалою Вищого адміністративного
суду України від 30.10.2013р. постанова
Київського апеляційного
адміністративного суду від 04.04.2013р. -
скасована, а постанова Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21.01.2013р. - залишена в силі.

Згідно положень ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень тау
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Стаття 1 Закону України «Про виконавче
провадження» визначає, що виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Стаття 2 Закону України «Про виконавче
провадження» регламентує, що примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України. Примусове виконання
рішень здійснюють державні виконавці,
визначені Законом України "Про
державну виконавчу службу" (далі -
державні виконавці).

Згідно ст. 17 Закону України «Про
виконавче провадження» примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають
виконанню державною виконавчою
службою такі виконавчі документи:

1) виконавчі листи, що видаються судами,
і накази господарських судів, у тому
числі на підставі рішень третейського
суду та рішень Міжнародного
комерційного арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті;

2) ухвали, постанови судів у цивільних,
господарських, адміністративних
справах, кримінальних провадженнях та
справах про адміністративні
правопорушення у випадках,
передбачених законом;

3) судові накази;

4) виконавчі написи нотаріусів;

5) посвідчення комісій по трудових
спорах, що видаються на підставі
відповідних рішень таких комісій;

6) постанови органів (посадових осіб),
уповноважених розглядати справи про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом;

7) постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій і
накладенням штрафу;

8) рішення інших органів державної
влади, якщо їх виконання за законом
покладено на державну виконавчу
службу;

9) рішення Європейського суду з прав
людини з урахуванням особливостей,
передбачених Законом України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини".

Стаття 11 Закону України «Про виконавче
провадження» визначає, що «державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець: здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом;
розглядає заяви сторін та інших
учасників виконавчого провадження і
їхні клопотання».

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в статті 17 цього
Закону:

1) за заявою стягувана або його
представника про примусове виконання
рішення;

2) за заявою прокурора у випадках
представництва інтересів громадянина
або держави в суді;

3) у разі якщо виконавчий лист надійшов
від суду на підставі ухвали про надання
дозволу на примусове виконання рішення
іноземного суду в порядку,
встановленому законом;

4) в інших передбачених законом
випадках.

У заяві про відкриття виконавчого
провадження стягувач вправі зазначити
відомості, що ідентифікують боржника
чи можуть сприяти примусовому
виконанню рішення (рахунок боржника,
місце роботи чи отримання ним інших
доходів, місцезнаходження його майна
тощо), а також шляхи отримання ним
коштів, стягнутих з боржника.

Згідно ст. 25 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде

розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Виконавчий документ, виданий на
підставі рішення, яким надано
відстрочку виконання, приймається
державним виконавцем до виконання
після закінчення строку відстрочки в
межах строку, встановленого для його
пред'явлення.

У разі відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом
про конфіскацію майна, стягнення
періодичних платежів, забезпечення
позовних вимог або якщо рішення
підлягає негайному виконанню строк,
встановлений частиною другою цієї
статті, не надається.

Копії постанови про відкриття
виконавчого провадження надсилаються
не пізніше наступного робочого дня
стягувачу та боржникові.

Постанова про відкриття виконавчого
провадження може бути оскаржена
сторонами у десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

У зв'язку з поданням заяви ТОВ
«Техноніколь-Центр» про відкриття
виконавчого провадження, до якого був
доданий оригінал виконавчого
документу, визначений ст. 17 Закону
України «Про виконавче провадження» -
виконавчий лист Окружного
адміністративного суду міста Києва
№2а-14677/12/2670, головний державний
виконавець відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби головного
управління юстиції у м. Києві
Крачинський С.С. у відповідності до ч. 2
ст. 19 Конституції України, ст. 2, 11, 17, 19, 20,
21, 25 16.09.2014 року виніс постанову про
відкриття виконавчого провадження
№44702864 про зобов'язання ДПІ у
Печерському районі ГУ Міндоходів м.
Києва внести до картки особового
рахунку ТОВ «Техноніколь-Центр» з ПДВ,
відомості про сплату сум ПДВ згідно
платіжного доручення від 26.09.2012 року №52
на суму 2 000 000,00 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Глава 7 Закону України «Про виконавче
провадження» передбачає виконання
рішень, за якими боржник зобов'язаний
вчинити певні дії або утриматися від їх
вчинення.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію про захист прав людини
та основоположних свобод та практику
Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду
з прав людини одним з основних
елементів верховенства права є принцип
правової певності, який серед іншого
передбачає, що рішення суду з будь-якої
справи, яке набрало законної сили, не
може бути поставлено під сумнів
(рішення Суду у справах:
«Совтрансавто-Холдинг проти України»,
№ 48553/99, § 77, від 25.07.2002; «Україна-Тюмень»
проти України», № 22603/02, §§ 42 та 60, від
22.11.2007).

Статтею 6 Конвенції передбачено право
на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини в пункті
40 рішення у справі "Горнсбі проти
Греції" зазначив, що право на суд було б
ілюзорним, якби національна правова
система Договірної держави допускала
невиконання остаточного та
обов'язкового судового рішення на
шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний
(виконавчий) орган відмовляється
виконувати, не виконує чи затягує
виконання судового рішення, то
передбачені статтею 6 гарантії, які
забезпечуються стороні на етапі
судового розгляду справи, фактично
втрачають свій сенс (рішення у справі
"Піалопулос та інші проти Греції", пункт
68).

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку про
необґрунтованість позовних вимог ДПІ у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві, а тому
в задоволені позовних вимог має бути
відмовлено повністю.

Оскільки судове рішення ухвалене на
користь суб'єкта владних повноважень,
судові витрати, відповідно з частини
другої статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163, 181 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову Державній податковій інспекції
у Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Повний текст постанови виготовлено
10.10.2014р.

Суддя
В.В. Амельохін