Справа № 826/6984/13-а
Суддя: Грибан І.О.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/6984/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Клименчук
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

09 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючий-суддя Грибан
І.О.

судді
Беспалов О.О., Парінов А.Б.

за участі :

секретар с/з Печенюк
Р.В.

розглянув у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу розглянув
в судовому засіданні в м. Києві
апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 22 серпня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_3 до Кабінету Міністрів України,
Державної казначейської служби
України про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії (грошова компенсація
дітям-інвалідам, які пройшли програму
реабілітації) -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з
адміністративним позовом до Кабінету
Міністрів України, Державної
казначейської служби України, в якому
просив (з урахуванням заяви про зміну
позовних вимог) визнати неправомірними
дії та бездіяльність Кабінету
Міністрів України, зобов'язати Кабінет
Міністрів України розробити та
прийняти порядок виплати і розміри
грошових компенсацій на послуги з
реконструктивної хірургії та
ендопротезування, технічні та інші
засоби реабілітації, виробів медичного
призначення, послуги з реабілітації,
професійної освіти при реалізації
індивідуальних програм реабілітації
інвалідів.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначає, що неприйняття згідно з ст.
ст. 27, 29 Закону Кабінетом Міністрів
України порядку виплати грошових
компенсацій, порушено його права як
особи, що має право на використання
положень, встановлених законом.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
22 серпня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нове
рішення, яким позов задовольнити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
суд першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення неповно з'ясував
обставини, що мають значення для
справи, порушення норм процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Сторони в судове засідання не
з'явилися. Враховуючи, що в матеріалах
справи достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, колегія суддів у відповідності
до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала
можливим проводити апеляційний
розгляд справи за відсутності сторін.
Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення, виходячи з
наступного.

Приймаючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з відсутності
протиправності в діях Кабінету
Міністрів України.

Колегія суддів погоджується з
наведеним висновком суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Частиною 3 ст. 2 КАС України встановлено,
що у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
зокрема: на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Правовий статус та повноваження
Кабінету Міністрів України визначені
Конституцією України та Законом
України «Про Кабінет Міністрів
України».

Відповідно до ст. 113 Конституції
України Кабінет Міністрів України є
вищим органом у системі органів
виконавчої влади. Кабінет Міністрів
України у своїй діяльності керується
Конституцією і законами України,
актами Президента України

Згідно ст. 116 Конституції, Кабінет
Міністрів України: 1) забезпечує
державний суверенітет і економічну
самостійність України, здійснення
внутрішньої і зовнішньої політики
держави, виконання Конституції і
законів України, актів Президента
України; 2) вживає заходів щодо
забезпечення прав і свобод людини і
громадянина; 3) забезпечує проведення
фінансової, цінової, інвестиційної та
податкової політики; політики у сферах
праці й зайнятості населення,
соціального захисту, освіти, науки і
культури, охорони природи, екологічної
безпеки і природокористування; 4)
розробляє і здійснює загальнодержавні
програми економічного,
науково-технічного, соціального і
культурного розвитку України; 5)
забезпечує рівні умови розвитку всіх
форм власності; здійснює управління
об'єктами державної власності
відповідно до закону; 6) розробляє
проект закону про Державний бюджет
України і забезпечує виконання
затвердженого Верховною Радою України
Державного бюджету України, подає
Верховній Раді України звіт про його
виконання; 7) здійснює заходи щодо
забезпечення обороноздатності і
національної безпеки України,
громадського порядку, боротьби зі
злочинністю; 8) організовує і
забезпечує здійснення
зовнішньоекономічної діяльності
України, митної справи; 9) спрямовує і
координує роботу міністерств, інших
органів виконавчої влади; 10) виконує
інші функції, визначені Конституцією
та законами України, актами Президента
України.

Разом з тим, пунктом 2 частини першої
статті 20 Закону України «Про Кабінет
Міністрів України» визначено, що
Кабінет Міністрів України у сферах
соціальної політики, охорони здоров'я,
освіти, науки, культури, спорту,
туризму, охорони навколишнього
природного середовища та ліквідації
наслідків надзвичайних ситуацій,
зокрема, забезпечує: розроблення та
виконання державних програм
соціальної допомоги, вживає заходів
щодо зміцнення матеріально-технічної
бази закладів соціального захисту
інвалідів, пенсіонерів та інших
непрацездатних і малозабезпечених
верств населення (абзац п'ятий).

Кабінет Міністрів України в межах
своєї компетенції та на виконання
Конституції і законів України видає
постанови і розпорядження, які є
обов'язковими до виконання (частина 1
статті 117 Конституції України та
частина 1 статті 50 Закону України «Про
Кабінет Міністрів України»).

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону
України «Про реабілітацію інвалідів в
Україні» грошові компенсації
інвалідам, на дітей-інвалідів при
реалізації індивідуальних програм
реабілітації інвалідів виплачуються у
випадках, коли передбачений
індивідуальною програмою реабілітації
інваліда і Державною типовою програмою
реабілітації інвалідів засіб або
послуга реабілітації, які повинні бути
надані інваліду, дитині-інваліду
безоплатно, не можуть бути надані чи
якщо інвалід (законний представник
дитини-інваліда) придбав відповідний
засіб або оплатив послугу за власний
рахунок.

Так, ч.4 статті 27 Закону України «Про
реабілітацію інвалідів в Україні»
встановлено, що порядок виплати і
розміри грошових компенсацій на
послуги з реконструктивної хірургії та
ендопротезування, технічні та інші
засоби реабілітації, вироби медичного
призначення, послуги з реабілітації,
професійної освіти при реалізації
індивідуальних програм реабілітації
інвалідів визначаються Кабінетом
Міністрів України.

Згідно з статтею 29 Закону грошова
компенсація замість
санаторно-курортної путівки і
компенсація вартості самостійного
санаторно-курортного лікування
виплачується інвалідам, законним
представникам дітей-інвалідів на
підставі медичних рекомендацій
відповідно до законодавства, що
визначає їх право на безоплатне
забезпечення санаторно-курортним
лікуванням.

Порядок виплати і розміри грошової
компенсації замість
санаторно-курортної путівки і
компенсації вартості самостійного
санаторно-курортного лікування
визначаються Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до розділу IX Прикінцеві
положення Закону України «Про
реабілітацію інвалідів в Україні»
Кабінет Міністрів України зобов'язано,
зокрема, протягом шести місяців з дня
набрання чинності цим Законом
забезпечити реалізацію статей 27 - 29
цього Закону шляхом поетапного
фінансового забезпечення відповідних
видатків

Судом першої інстанції встановлено, що
на виконання вимог статті 27 Закону
України «Про реабілітацію інвалідів в
Україні» Кабінетом Міністрів України
прийнята постанова №321 від 05.04.2012 року
«Про затвердження Порядку
забезпечення технічними та іншими
засобами реабілітації інвалідів,
дітей-інвалідів та інших окремих
категорій населення, переліку таких
засобів». На виконання статті 29 Закону
Кабінетом Міністрів України прийнята
постанова №150 від 07.02.2007 року «Про
затвердження Порядку виплати деяким
категоріям інвалідів грошової
компенсації замість
санаторно-курортної путівки та
вартості самостійного
санаторно-курортного лікування».

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
безпідставність позовних вимог
позивача щодо визнання протиправними
дій відповідача та бездіяльність
відповідача щодо порушеного питання.

Колегія суддів звертає увагу, що
завданням адміністративного
судочинства, відповідно до статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Тобто, за змістом вказаної правової
норми вбачається, що адміністративний
суд не наділений повноваженнями
втручатися у вільний розсуд (дискрецію)
суб'єкта владних повноважень поза
межами перевірки за критеріями
визначеними статтею 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Завдання правосуддя полягає в
гарантуванні дотримання вимог права та
контролю за легітимністю прийняття
рішень.

Відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, наділений дискреційними
повноваженнями, тобто повноваженнями з
певним ступенем свободи
адміністративного органу при
прийнятті рішення, коли у межах, які
визначені законом, адміністративний
орган має можливість самостійно (на
власний розсуд) вибрати один з кількох
варіантів рішення. А суди не мають
право втручатися в дискреційні функції
органів владних повноважень.

З аналізу правових норм, закріплених в
Законі України «Про реабілітацію
інвалідів в Україні» вбачається, що
вимоги щодо визначення конкретного
строку розробки та прийняття Кабінетом
Міністрів України відповідного
порядку виплат та розміру грошових
компенсацій вони не містять.

Отже, позовні вимоги позивача в частині
зобов'язання КМУ розробити та прийняти
порядок виплати і розміри грошових
компенсацій на послуги з
реконструктивної хірургії та
ендопротезування, технічні та інші
засоби реабілітації, виробів медичного
призначення, послуги з реабілітації,
професійної освіти при реалізації
індивідуальних програм реабілітації
інвалідів є формою втручання в
дискреційні повноваження суб'єкта
владних повноважень та виходить за
межі завдань адміністративного
судочинства.

Оскільки вимоги про відшкодування
моральної шкоди є похідними від
зазначених вище позовних вимог, то і
вони також не підлягають до
задоволення.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують
і апеляційним судом відхиляються так,
як є помилковими.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а ухвалу суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, вважає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив рішення
відповідно до норм матеріального та
процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст. ст. 8, 56, 60, 99, 196, 199, 200, 205 , 206
КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
22 серпня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів в касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий-суддя І.О.Грибан

Суддя
О.О.Беспалов

Суддя
А.Б.Парінов

Повний текст виготовлено - 10.10.2014 р.

.

Головуючий суддя
Грибан І.О.

Судді:
Беспалов О.О.

Парінов А.Б.