Справа № 821/2449/14
Суддя: Циганій С.І.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 р.м. ХерсонСправа № 821/2449/14

Херсонський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Циганій С.І.,

при секретарі: Чернієнко М.В.,

за участю представника прокурора -
Декалюка Д.Е., представників третіх
осіб - Гончар Н.М., Блонського Д.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом заступника прокурора
Херсонської області до
Голопристанської районної державної
адміністрації Херсонської області,
треті особи по справі: товариство з
обмеженою відповідальністю "Славутич",
Геройська сільська рада
Голопристанського району Херсонської
області про визнання протиправними та
скасування розпоряджень,

встановив:

Перший заступник прокурора
Херсонської області (далі - прокурор)
звернувся до суду із адміністративним
позовом до Голопристанської районної
державної адміністрації (далі -
відповідач), третя особа - ТОВ
"Славутич", про визнання протиправними
та скасування розпорядження голови
Голопристанської районної державної
адміністрації від 09.12.2002р. №565 "Про
затвердження проекту відведення та
передачу земельної ділянки в оренду
ВКТФ "Славутич" та від 29.10.2004р. №393 "Про
зміну умов договору оренди та
затвердження технічної документації
із землеустрою щодо продовження строку
договору оренди земельної ділянки ТОВ
"Славутич".

Вимоги обгрунтовані тим, що земельна
ділянка площею 240 га, яка на час
розгляду справи перебуває у
користуванні ТОВ "Славутич" на правах
оренди, суперечить вимогам земельного
та водного законодавства, оскільки
знаходиться в межах прибережної
захисної смуги Дніпровського лиману та
відповідно до ст.58 ЗК України не могла
бути передана в оренду. Крім того,
проект відведення земельної ділянки
ВКТФ "Славутич" в оренду не погоджено з
органом охорони культурної спадщини.

У судовому засіданні прокурор
підтримав позовні вимоги, просив їх
задовольнити. Правова позиція
прокурора ґрунтується на тому, що
розпорядження голови Голопристанської
районної державної адміністрації від
09.12.2002р. №565 та від 29.10.2004р. №393
суперечать вимогам земельного та
водного законодавства. Зокрема
прокурор зазначає, під час
прокурорської перевірки встановлено,
що земельна ділянка, яка перебуває в
оренді у ТОВ "Славутич", розташована в
межах прибережної захисної смуги
Дніпровського лиману та з огляду на
вимоги ст.58 Земельного кодексу України
не може бути передана в оренду. Вказує
на те, що земельна ділянка передана в
оренду для заготівлі очерету, однак
земельним законодавством не
передбачено такої категорії цільового
призначення земельної ділянки, що
унеможливлює її використання для даних
цілей. Крім того, проект відведення
земельної ділянки не погоджено з
органом охорони культурної спадщини.
Наведене, на думку прокурора, свідчить
про те, що Голопристанська районна
державна адміністрація перевищила
свої повноваження при винесенні
оскаржуваних розпоряджень.

Крім того, посилаючись на листи Відділу
Держкомзему у Голопристанському
районі від 27.07.2012р. №0110/2027, а також від
10.09.2014р. №01-10/2368 наполягав на тому, що
передана в оренду земельна ділянка
відноситься до земель лісового фонду.

Відповідач не реалізував своє
суб'єктивне право на участь у судовому
процесі, належно повідомлений про дату,
час та місце розгляду справи.

Представник третьої особи - ТОВ
«Славутич» заперечувала проти
задоволення позову, вказавши на те, що
задля отримання земельної ділянки ТОВ
«Славутич» виконано всі вимоги
земельного законодавства, а передача в
оренду земельної ділянки для
сінокосіння не суперечить
законодавчим нормам. Просить відмовити
в задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи - Геройської
сільської ради наполягав на
задоволенні позовних вимог прокурора
та вказав, що в зв'язку з укладенням
договору оренди земельної ділянки,
Геройська сільська рада позбавлена
можливості отримувати від ТОВ
«Славутич» належного розміру орендної
плати, оскільки вказана в договорі
плата за користування землею є значно
заниженою, що призводить до заниження
доходів бюджетної установи.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши наявні у
справі докази, суд приходить до
висновку про необґрунтованість
позовних вимог прокурора за наступних
підстав.

Відповідно ч.1 ст.1 Земельного кодексу
України (в редакції, яка була чинною на
час виникнення спірних правовідносин)
земля є основним національним
багатством, що перебуває під особливою
охороною держави.

Статтею 19 Земельного кодексу України
землі України за основним цільовим
призначенням поділені на такі
категорії:

а) землі сільськогосподарського
призначення;

б) землі житлової та громадської
забудови;

в) землі природно-заповідного та іншого
природоохоронного призначення;

г) землі оздоровчого призначення;

ґ) землі рекреаційного призначення;

д) землі історико-культурного
призначення;

е) землі лісогосподарського
призначення;

є) землі водного фонду;

ж) землі промисловості, транспорту,
зв'язку, енергетики, оборони та іншого
призначення.

Порядок встановлення та зміни
цільового призначення земель
визначений ст.20 Земельного кодексу
України.

За приписами ч.1 та ч.2 цієї норми
віднесення земель до тієї чи іншої
категорії здійснюється на підставі
рішень органів державної влади та
органів місцевого самоврядування
відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земель
провадиться органами виконавчої влади
або органами місцевого самоврядування,
які приймають рішення про передачу цих
земель у власність або надання у
користування, вилучення (викуп) земель
і затверджують проекти землеустрою або
приймають рішення про створення
об'єктів природоохоронного та
історико-культурного призначення.

Відповідно до ст.86 КАС України суд
оцінює належність,допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Враховуючи положення ст.70 КАС України,
належним та допустимим доказом
віднесення земельної ділянки до однієї
з категорій, перелічених в ст.19
Земельного кодексу України, є
відповідне рішення уповноваженого
органу державної влади або органу
місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи,
пунктами 1, 3 розпорядження голови
Голопристанської районної державної
адміністрації від 09.12.2002р. №565
затверджено проект відведення
земельної ділянки із земель запасу на
території Геройської сільської ради
площею 240 га та в подальшому передано в
оренду для заготівлі очерету ВКПФ
"Славутич". В подальшому,
розпорядженням Голопристанської
райдержадміністрації №393 від 29.10.2004р.
затверджено технічну документацію із
землеустрою щодо продовження договору
оренди земельних ділянок площею 240 га
ТОВ "Славутич", строком на 40 років. При
цьому, з матеріалів технічної
документації ВКТФ «Славутич» від 2002р.,
та Технічної документації із
землеустрою щодо продовження договору
оренди земельних ділянок 2004р.,
пояснювальної записки до технічної
документації із землеустрою щодо
продовження договору оренди земельних
ділянок ТОВ «Славутич», земельна
ділянка під очеретом віднесена до
земель сільськогосподарського
призначення.

Аналогічні висновки зазначені і в
листах відділу Держкомзему у
Голопристанському районі від 27.07.2012р.
№01-10/2027, від 10.09.2014р. №01-10/2368, а також в
листі, адресованому ТОВ «Славутич» за
вих.№1/10/376 від 22.03.2011р., в якому відділ
повідомляє про те, що спірна земельна
ділянка відноситься до земель
сільськогосподарського призначення.

Критично проаналізувавши надані
сторонами докази, суд зазначає, що
висновок прокурора про те, спірна
земельна ділянки площею відноситься до
категорії земель водного фонду
зроблений прокурором виходячи
виключно викопіювання із плану земель
Геройської сільської ради, що є
частиною технічної документації ВКТФ
«Славутич» від 2002р., що не свідчить про
автоматичне віднесення спірної
земельної ділянки до відповідної
категорії.

За цих же підстав судом не приймаються
і доводи про те, що спірна земельна
ділянка відноситься до земель лісового
фонду.

За таких обставин, доводи прокурора про
те, що Голопристанська районна
державна адміністрація, надавши в
оренду ТОВ «Славутич» земельну
ділянку, перевищила свої повноваження,
не підтверджені належними та
допустимими доказами.

Щодо посилань прокурора на здійснення
товариством діяльності з викосу
очерету слід вказати наступне.

Використання ТОВ "Славутич"
орендованої земельної ділянки для
безпосередньо під діяльність із викосу
очерету, не підпадає під жодне
обмеження у використанні земельних
ділянок, встановлених ст.62 Земельного
кодексу України, оскільки діяльність з
викосу очерету є різновидом
сінокосіння. На цю обставину
акцентував і Одеський Національний
університет ім.І.І.Мечнікова в своєму
листі від 08.06.2011р. №61-11, зазначивши, що
діяльність по викосу очерету є
різновидом сінокосіння, та не
заборонена особливим режимом
прибережних захисних смуг.

А тому суд приходить до висновку, що
узгодження Голопристанською районною
державною адміністрацією цільового
використання спірної земельної
ділянки - для заготівлі очерету, як
різновиду сінокосіння, та в подальшому
укладення з ПВКП "Славутич",
правонаступником якого є ТОВ
"Славутич", договору оренди вказаної
ділянки, не суперечить Земельному
кодексу України, який є спеціальним
законом з питань земельних
правовідносин з огляду на норми ст.3
Земельного кодексу України.

Оскільки прокурором не надано доказів
щодо належності спірної земельної
ділянки саме до земель водного фонду,
відтак не є за можливим розгляд питання
визначення розмірів і меж
водоохоронних зон та режиму ведення
господарської та дотримання суб'єктом
господарювання вимог Постанови КМУ №486
від 08.05.1996р. "Про затвердження Порядку
визначення розмірів і меж
водоохоронних зон та режиму ведення
господарської діяльності в них".

Суд не погоджується з доводами
прокурора про протиправність
оскаржуваного розпорядження у зв'язку
з тим, що проект відведення земельної
ділянки в оренду не погоджений з
органом охорони культурної спадщини,
так як на час прийняття відповідачем
спірних актів, законодавством України
не встановлювалось обов'язкове
погодження документації щодо
відведення земельних ділянок з органом
охорони культурної спадщини. Вказана
норма поширюється виключно на
правовідносини, що виникли з дня
набрання чинності Закону України №1702-VI
від 05.11.2009р. "Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
спрощення порядку набуття прав на
землю", а саме з 10.12.2009р.

Закони та інші нормативно-правові акти
поширюють свою дію тільки на ті
відносини, які виникли після набуття
законами чи іншими
нормативно-правовими актами чинності.
Оскільки ні в 2002, ні в 2004 роках, тобто на
час прийняття оскаржуваних
розпоряджень, земельним
законодавством України не було
передбачено погодження проекту
відведення земельної ділянки з органом
охорони культурної спадщини, відтак
вказаний акт не потребував погодження
органом охорони культурної спадщини.

Частиною 5 статті 126 Земельного кодексу
України визначено, що право оренди
земельної ділянки посвідчується
договором оренди землі, зареєстрованим
відповідно до закону.

Судом встановлено, що 09.12.2002р. головою
Голопристанської районної державної
адміністрації Херсонської області
прийнято розпорядження №565 "Про
затвердження проекту відведення та
передачу земельної ділянки в оренду
ВКТФ "Славутич", за яким ВКТФ "Славутич"
передано в оренду земельну ділянку для
заготівлі очерету на території
Геройської сільської ради площею 240 га.
На виконання вказаного розпорядження,
між Голопристанською РДА та ТОВ
"Славутич" укладено договір оренди,
який зареєстровано відповідно до
закону та на день розгляду справи не
розірваний та не визнаний недійсним
жодною його стороною, ні судовим
органом. Відтак, суд приходить до
висновку, що ВКТФ "Славутич",
правонаступником якої є ТОВ "Славутич",
правомірно набуло право користування
земельною ділянкою та здійснює її
використання на законних підставах.

Відповідно до ст.141 Земельного кодексу
України підставами припинення права
користування земельною ділянкою є: а)
добровільна відмова від права
користування земельною ділянкою; б)
вилучення земельної ділянки у
випадках, передбачених цим Кодексом; в)
припинення діяльності релігійних
організацій, державних чи комунальних
підприємств, установ та організацій; г)
використання земельної ділянки
способами, які суперечать екологічним
вимогам; ґ) використання земельної
ділянки не за цільовим призначенням; д)
систематична несплата земельного
податку або орендної плати; е) набуття
іншою особою права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, які
розташовані на земельній ділянці; є)
використання земельної ділянки у
спосіб, що суперечить вимогам охорони
культурної спадщини.

Оскільки судом не встановлено жодної з
вказаних підстав, яка б могла слугувати
підставою для припинення права
користування земельною ділянкою,
відтак вимога прокурора щодо
позбавлення ТОВ «Славутич» права
користування земельною ділянкою є
безпідставною.

Що стосується посилань Геройської
сільської ради на невідповідність
розміру орендної плати суд зазначає
наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
місцеві державні адміністрації» від
09.04.1999р. №586-14, виконавчу владу в
областях, районах, районах Автономної
Республіки Крим, у містах Києві та
Севастополі здійснюють обласні,
районні, Київська та Севастопольська
міські державні адміністрації.

Згідно з п.12 Розділу X Земельного
кодексу України, який був чинний на
момент виникнення спірних
правовідносин, до розмежування земель
державної і комунальної власності,
повноваження щодо розпорядження
землями в межах населених пунктів, крім
земель, переданих у приватну власність,
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Виходячи з вищезазначеного, на час
прийняття Розпорядження діяло правило,
за яким землями в межах населених
пунктів розпоряджаються органи
місцевого самоврядування в особі
відповідних рад, а за межами населених
пунктів - органи виконавчої влади,
якими згідно ст.1 ч.1 Закону України "Про
місцеві державні адміністрації" є
райдержадміністрації. Оскільки в
судовому засіданні з'ясовано, що спірна
земельна ділянка знаходиться за межами
с.Геройське, відтак за правилами п.12
розділу X Перехідних положень ЗК
України, розпорядження цією земельною
ділянкою входить до сфери компетенції
Голопристанської РДА, яка і
здійснювала передачу земельної
ділянки в користування шляхом
укладення договору оренди.

А відтак питання перегляду розміру
орендної плати наділена виключно
сторона договору, що унеможливлює
Геройську сільську раду виносити на
розсуд суду вказане питання. Тим
більше, що між сторонами вбачаються
господарсько-правові відносини,
вирішення яких не відноситься до
компетенції адміністративного суду.

Суд констатує, що в судовому засідання
Геройська сільська рада не довела,
яким чином порушуються права сільської
ради оскаржуваними розпорядженнями.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги про
скасування розпоряджень голови
Голопристанської районної державної
адміністрації Херсонської області від
09.12.2002р. №565 та від 29.10.2004р. №393
задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.8, 9, 12, 19, 158-163, 167 КАС
України, суд -

постановив:

Позов заступника прокурора
Херсонської області залишити без
задоволення.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України чи
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 13 жовтня 2014 р.

Суддя
Циганій С.І.

кат. 6.2.1