Справа № 2а/0570/7678/11
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2014-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/63506/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Сіроша М.В.

розглянула у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Тельманівському районі Донецької
області на постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 06.09.2011 по справі №2а/0570/7678/2011 за
позовом Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «НИВА» до Державної
податкової інспекції у
Тельманівському районі Донецької
області про скасування та визнання
недійсним податкового
повідомлення-рішення.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної
Т.М., перевіривши доводи касаційної
скарги щодо дотримання правильності
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального ота
процесуального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 21.07.2011, у
задоволенні позовних вимог
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «НИВА» до
Державної податкової інспекції у
Тельманівському районі Донецької
області про скасування та визнання
недійсним податкового
повідомлення-рішення - відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 06.09.2011
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 21.07.2011
скасовано та прийнято нову постанову
про задоволення позовних вимог.
Визнано недійсним та скасовано
податкове повідомлення-рішення від
04.02.2011 №/2 з податку на додану
вартість у сумі 37333,33грн.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, Державна
податкова інспекція у Тельманівському
районі Донецької області 27.09.2011
звернулась з касаційною скаргою до
Вищого адміністративного суду України,
який ухвалою від 04.10.2011 прийняв її до
свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 06.09.2011 та прийняти нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог Державна
податкова інспекція у Тельманівському
районі Донецької області посилається
на порушення судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, зокрема, пункту
3.1 статті 3, підпунктів 7.2.4 та 7.2.6 пункту
7.2, підпунктів 7.4.1 та 7.4.5 пункту 7.4 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість», статей 9 та 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Перевіривши матеріалами справи
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Державною податковою
інспекцією у Тельманівському районі
Донецької області проведено невиїзну
документальну перевірку
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «НИВА» з
питань правових відносин з Товариством
з обмеженою відповідальністю
«Текфорум» за період з 15.05.2007 по 23.09.2010.

Перевіркою встановлено, що угода з
придбання товарів (робіт, послуг)
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «НИВА» на
загальну суму 224000,00грн., у тому числі
ПДВ 37333,33грн. відповідно до частин
першої та другої статті 215 та частини
п'ятої статті 203 Цивільного кодексу
України є нікчемною, у зв'язку з чим
встановлено відсутність підстав для
виникнення податкового кредиту по
операціям з придбання товарів (робіт,
послуг), а тому податковий кредит,
задекларований за період з 15.05.2007 по
23.09.2010 в сумі 37333,33грн. заявлено
позивачем безпідставно.

За результатами перевірки Державною
податковою інспекцією у
Тельманівському районі Донецької
області складено акт від 23.09.2010
№839/23-011-1/3083557 та прийнято податкове
повідомлення-рішення від 07.10.2010
№/0, яким Сільськогосподарському
товариству з обмеженою
відповідальністю «НИВА» донараховано
суму податку на додану вартість у
розмірі 37333,33грн. та застосовано штраф у
сумі 18666,66грн.

За результатами розгляду повторної
скарги позивача податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у
Тельманівському районі Донецької
області було скасоване в частині
застосування штрафних санкцій, у
зв'язку з чим було прийнято податкове
повідомлення-рішення від 04.02.2011
№/2 про донарахування позивачу
суми податку на додану вартість у
розмірі 37333,33грн.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 зазначеного Закону не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З наведених законодавчих положень
випливає, що умовами реалізації права
платника на податковий кредит є
фактичне придбання товарів (робіт,
послуг) та наявність первинних
документів (зокрема, податкових
накладних), оформлених у відповідності
з вимогами чинного законодавства.

Доводи податкового органу про
отримання платником необґрунтованої
податкової вигоди мають ґрунтуватись
на сукупності доказів, що безспірно
підтверджують існування обставин, які
виключають право платника, зокрема, на
формування валових витрат та
податкового кредиту.

Необхідними умовами для визнання угоди
нікчемною в силу вимог статті 228
Цивільного кодексу України є її
укладання з метою, завідомо суперечною
інтересам держави і суспільства та
наявність умислу хоча б у однієї із
сторін щодо настання відповідних
протиправних наслідків.

При кваліфікації правочину за статтею
228 Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо.

Проте, існування відповідних обставин
у даній справі податковим органом не
доведено.

Разом з тим, реальність спірних
господарських операцій
підтверджується матеріалами справи,
зокрема, договором, накладними,
платіжними дорученнями, податковими
накладними.

Крім того, позивач не може нести
відповідальність за невиконання його
контрагентами своїх податкових
зобов'язань, адже поняття
«добросовісний платник», яке
вживається у сфері податкових
правовідносин, не передбачає
виникнення у платника додаткового
обов'язку з контролю за дотриманням
його постачальниками правил
оподаткування, а сам платник не
наділений повноваженнями податкового
контролю для виконання функцій,
покладених на податкові органи, а тому
не може володіти інформацією відносно
виконання контрагентом податкових
зобов'язань. А відтак за умови
невстановлення податковим органом
наявності замкнутої схеми руху
грошових коштів, яка б могла свідчити
про узгодженість дій позивача та його
постачальника для одержання
товариством незаконної податкової
вигоди, останнє не може зазнавати
негативних наслідків внаслідок діянь
інших осіб, що перебувають поза межами
його впливу.

Сам факт визнання у судовому порядку
недійсною з моменту реєстрації
юридичну особу, її установчі документи,
свідоцтво платника податку на додану
вартість не є підставою для визнання
недійсними всіх угод, укладених з
моменту її державної реєстрації та до
моменту виключення з державного
реєстру.

Окрім того, судом апеляційної
інстанції встановлено, що на дату
складання спірних податкових
накладних, свідоцтво платника податку
на додану вартість Товариства з
обмеженою відповідальністю «Текфорум»
було дійсним.

Таким чином, слід погодитися з
висновком суду апеляційної інстанції,
що позивач підтвердив факт реальності
господарських операцій з Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Текфорум».

Враховуючи викладене, висновок суду
апеляційної інстанції щодо
протиправності визначення позивачу
податкового зобов'язання та відповідно
наявності підстав для задоволення
позовних вимог є правильним.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків суду не спростовують і не
дають підстав для висновку, що судом
апеляційної інстанції при розгляді
справи неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 210, 2201, 223, 224, 230, 231,
частиною п'ятою статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Тельманівському районі
Донецької області залишити без
задоволення.

Постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 06.09.2011 по
справі №2а/0570/7678/2011 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку, на
підставі та у строки, передбачені
статтями 235 - 238, 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: __________________
Т.М. Шипуліна

Судді:
__________________ Л.І. Бившева

__________________ М.В. Сірош