Справа № 826/5602/14
Суддя: Ганечко О.М.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/5602/14
інстанції: Дегтярьова О.В.
Суддя-доповідач: Ганечко О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

09 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Ганечко О.М.,

суддів:
Коротких А.Ю., Хрімлі О.Г.,

при секретарі
Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
інспекції у Голосіївському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 07.07.2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Державної інспекції
у Голосіївському районі ГУ Міндоходів
у м. Києві, третя особа: Приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 про
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до
Державної інспекції у Голосіївському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві, третя
особа: Приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
про скасування податкового
повідомлення-рішення.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
07.07.2014 року позов задоволено в повному
обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову, якою відмовити в
задоволені позову в повному обсязі,
посилаючись на незаконність,
необ'єктивність, необґрунтованість
рішення, порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Представник апелянта підтримав
апеляційну скаргу, просив її
задовольнити. Постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову,
якою відмовити в задоволені позову в
повному обсязі.

Представники позивача заперечували
проти задоволення апеляційної скарги,
просили залишити постанову суду першої
інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу, дослідивши матеріали справи
та доводи апеляційних скарг, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС
України - за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції, суд апеляційної
інстанції має право залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач придбала у ОСОБА_4 земельну
ділянку НОМЕР_2 площею 2,4296 га, що
розташована на території Петрівської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області, надану для
ведення особистого селянського
господарства (кадастровий номер
:02:010:0080). Придбання вказаної
земельної ділянки було вчинено
позивачкою за 523 600, 00 грн.

13 грудня 2012 року, позивач продала
належну їй на праві приватної
власності земельну ділянку площею 2,4296
га покупцям - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних
частинах, всього за 6 794 050, 00 грн., на
підставі нотаріально посвідченого
договору купівлі-продажу земельної
ділянки від 13.12.2012р., номер в реєстрі
нотаріальних дій № 1200. При цьому,
згідно тексту Договору купівлі-продажу
земельної ділянки та зазначеного вище
Державного акта на право власності на
земельну ділянку, цільове призначення
такої земельної ділянки на момент її
відчуження було змінено на «землі
житлової та громадської забудови».

Факт укладення вказаного Договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
13.12.2012р. та отримання позивачем доходу в
сумі 6 794 050, 00 грн. за відчуження власної
земельної ділянки площею 2,4296 га
визнається сторонами та
підтверджується наявними матеріалами
справи.

В листопаді 2013 року на адресу позивачки
надійшов письмовий запит ДПІ від
15.11.2013р. № 455/р/26-50-17-03-12, в якому
податкова інспекція, посилаючись на
обставини отримання з центральної бази
даних ДРФО Міністерства доходів і
зборів України відомостей про
отримання позивачем у 4-му кварталі 2012
року доходу від операцій з продажу
(обміну) нерухомого майна на загальну
суму 6 794 050, 00 грн., просила останню
надати документальні підтвердження
отримання такого доходу і сплати
податку з доходів фізичних осіб з такої
суми доходу.

У відповідь на даний письмовий запит
відповідача, позивач подала до
канцелярії контролюючого органу
лист-відповідь від 20.11.2013р. з додатками
(а саме: копіями договору
купівлі-продажу земельної ділянки,
державного акта на право на земельну
ділянку та витягу з Державного реєстру
правочинів). Зокрема, в тексті свого
листа від 20.11.2013р. позивачка вказала на
відсутність правових підстав для
оподаткування отриманої нею суми
доходу в розмірі 6 794 050, 00 грн. податком
на доходи фізичних осіб, згідно ст. 172
Податкового кодексу України.

В січні 2014 року працівником ДПІ у
Голосіївському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві була проведена
документальна позапланова невиїзна
перевірка ОСОБА_7, з питань
своєчасності, достовірності та повноти
нарахування і сплати податків за
період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р., за
результатами якої складений Акт від
21.01.2014р. № 3/1701/.

В ході проведення такої документальної
перевірки, зокрема, під час перевірки
правильності визначення ОСОБА_7,
оподатковуваного доходу, працівником
відповідача встановлено отримання
позивачем доходу в сумі 6 794 050,00грн. від
продажу земельної ділянки, на підставі
договору купівлі-продажу земельної
ділянки від 13.12.2012р.

При цьому, згідно з Державним актом на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЖ №680447 від 24.10.2008 цільове
призначення зазначеної вище земельної
ділянки - «землі житлової та
громадської забудови», (кадастровий
номер земельної ділянки - :02:010:0080).

На думку перевіряючого оскільки така
земельна ділянка із вказаним цільовим
призначенням, на момент її продажу, не
підпадала під норми, визначені ст. 121
Земельного кодексу України, то дохід,
отриманий ОСОБА_7 від продажу такої
земельної ділянки, підлягав
оподаткуванню за ставкою, визначеною п.
167.2 ст.167 Податкового кодексу України (а
саме: за ставкою у розмірі 5% від суми
отриманого доходу).

Також, перевіряючим було встановлено
неподання ОСОБА_7, декларації про
майновий стан та доходи за 2012 рік.

На підставі вище викладеного
документальною перевіркою було
встановлено порушення ОСОБА_7, норм п.
164.2.4 п. 164.2 ст. 164, п. 172.2, п. 172.5 ст. 172, п. 179.1
ст. 179 Податкового кодексу України, що
полягали в наступному:

- у не поданні ОСОБА_7, до податкової
інспекції декларації про майновий стан
та доходи за 2012 рік;

- у недекларуванні ОСОБА_7, суми доходу в
розмірі 6 794 050,00 грн. отриманого від
продажу земельної ділянки, та,
відповідно, у несплаті до бюджету
відповідної суми податку на доходи
фізичних осіб від суми такого доходу.

За результатами проведеної
документальної перевірки ОСОБА_7,
донараховано податкове зобов'язання по
податку на доходи фізичних осіб в сумі
339 702, 50 грн. (тобто, 6 794 050, 00 * 5%).

29 січня 2014 року ДПІ у Голосіївському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві, на
підставі Акта, прийняла спірне у даній
справі податкове повідомлення-рішення
за № , яким, згідно із пп. 54.3.2 п. 54.3
ст. 52 Податкового кодексу України та
відповідно до п. 120.1 ст. 120, п. 123.1 ст. 123
цього Кодексу, за порушення вимог п.
164.2.4 п. 164.2 ст. 164, п. 172.2, п. 172.5 ст. 172, п. 179.1
ст. 179 Податкового кодексу України,
збільшила ОСОБА_7, грошове зобов'язання
по податку на доходи фізичних осіб на
суму 424 798, 12 грн., в т.ч. 339 702, 50 грн. - за
основним платежем, 85 095, 62 грн. - штрафні
(фінансові) санкції.

Під час огляду змісту цього
податкового повідомлення-рішення від
29.01.2014р. судом виявлено допущення
відповідачем описки при складанні
такого податкового
повідомлення-рішення, а саме: в рядку
«загальна сума» прописом зазначено
суму грошового зобов'язання (103 287, 47
грн.), що не відповідає загальній сумі
додавання сум грошового зобов'язання
за основним платежем (339 702, 50 грн.) та за
штрафними (фінансовими) санкціями (85 095,
62 грн.).

Згідно пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового
кодексу України (далі по тексту - ПК
України), платник податків зобов'язаний
сплачувати податки та збори в строки та
у розмірах, встановлених цим Кодексом
та законами з питань митної справи.

У відповідності до п. 163.1 ст. 163 ПК
України, об'єктом оподаткування
податком на доходи фізичних осіб для
платника податків - фізичної
особи-резидента є: загальний місячний
(річний) оподатковуваний дохід; доходи
з джерела їх походження в Україні, які
остаточно оподатковуються під час їх
нарахування (виплати, надання);
іноземні доходи - доходи (прибуток),
отримані з джерел за межами України.

Пунктом 164.1 ст. 164 цього Кодексу,
передбачено, що базою оподаткування є
загальний оподатковуваний дохід, з
урахуванням особливостей, визначених
цим розділом. Зокрема, загальний
оподатковуваний дохід - будь-який
дохід, який підлягає оподаткуванню,
нарахований (виплачений, наданий) на
користь платника податку протягом
звітного податкового періоду.

Нормою пп. 164.1.1 п. 164.1 ст. 164 ПК України,
визначено, що такий загальний
оподатковуваний дохід складається з
доходів, які остаточно оподатковуються
під час їх нарахування (виплати,
надання), доходів, які оподатковуються
у складі загального річного
оподатковуваного доходу, та доходів,
які оподатковуються за іншими
правилами, визначеними цим Кодексом.

Згідно із пп. 164.2.4 п. 164.2 ст. 164 ПК України,
до загального місячного (річного)
оподатковуваного доходу платника
податку включаються частина доходів
від операцій з майном, розмір якої
визначається згідно з положеннями
статей 172 - 173 цього Кодексу.

Так, у відповідності до норм абз. 1 п. 172.1
ст. 172 ПК України, дохід, отриманий
платником податку від продажу (обміну)
не частіше одного разу протягом
звітного податкового року житлового
будинку, квартири або їх частини,
кімнати, садового (дачного) будинку
(включаючи земельну ділянку, на якій
розташовані такі об'єкти, а також
господарсько-побутові споруди та
будівлі, розташовані на такій
земельній ділянці), а також земельної
ділянки, що не перевищує норми
безоплатної передачі, визначеної
статтею 121 Земельного кодексу України
залежно від її призначення, та за умови
перебування такого майна у власності
платника податку понад три роки, не
оподатковується.

Аналізуючи зміст наведеної норми абз. 1
п. 172.1 ст. 172 ПК України, суд приходить до
висновку, що законодавець надає пільги
при оподаткуванні доходу, отриманого
фізичною особою від відчуження власної
земельної ділянки за певних умови, а
саме:

- відчужуване майно повинно перебувати
у власності фізичної особи в термін
більше ніж 3 роки;

- розмір відчужуваної земельної
ділянки повинен бути в межах,
визначених нормами безоплатної
передачі земельної ділянки, визначеної
у ст. 121 Земельного кодексу України,
залежно від призначення такої
земельної.

Одночасно, п. 172.2 ст. 172 ПК України,
встановлено, що дохід, отриманий
платником податку від продажу протягом
звітного податкового року більш як
одного з об'єктів нерухомості,
зазначених у пункті 172.1 цієї статті, або
від продажу об'єкта нерухомості, не
зазначеного в пункті 172.1 цієї статті,
підлягає оподаткуванню за ставкою,
визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього
Кодексу (а саме - за ставкою податку у
розмірі 5 відсотків бази оподаткування
щодо доходу).

Крім того, пп. 164.5.40 п. 164.5 ст. 164 ПК
України, передбачено, що сума доходу,
отриманого таким платником податку,
зокрема, внаслідок відчуження
земельних ділянок
сільськогосподарського призначення,
земельних часток (паїв) за нормами
безоплатної передачі, визначеними
статтею 121 Земельного кодексу України,
залежно від їх призначення, та майнових
паїв, безпосередньо отриманих ним у
власність у процесі приватизації.

Дохід від продажу об'єкта нерухомості
визначається виходячи з ціни,
зазначеної в договорі купівлі-продажу,
але не нижче оціночної вартості такого
об'єкта, розрахованої органом,
уповноваженим здійснювати таку оцінку
відповідно до закону.

Під час проведення операцій з продажу
(обміну) об'єктів нерухомості між
фізичними особами нотаріус посвідчує
відповідний договір за наявності
оціночної вартості такого нерухомого
майна та документа про сплату податку
до бюджету стороною (сторонами)
договору та щокварталу подає до
контролюючого органу за місцем
розташування державної нотаріальної
контори або робочого місця приватного
нотаріуса інформацію про такий
договір, включаючи інформацію про його
вартість та суму сплаченого податку в
порядку, встановленому цим розділом
для податкового розрахунку (п. 172.4 ст. 172
ПК України).

Відповідно до п. 172.5 ст. 172 ПК України,
сума податку має визначатися та
самостійно сплачуватися через
банківські установи: а) особою, яка
продає або обмінює з іншою фізичною
особою нерухомість, - до нотаріального
посвідчення договору купівлі-продажу,
міни; б) особою, у власності якої
перебував об'єкт нерухомості,
відчужений за рішенням суду про зміну
власника та перехід права власності на
таке майно.

Як встановлено, позивачем в 4-му
кварталі 2012 року був отриманий дохід
від відчуження земельної ділянки,
отриманої в 2006 році у право приватної
власності в порядку відмінному від
безоплатної приватизації, а саме - на
підставі договору купівлі-продажу.

З тексту Акта перевірки позивача видно,
що відповідач врахував, що за даними
документів, наданих ОСОБА_7, до
перевірки (а саме - державного акта на
права власності на земельну ділянку),
відчужена земельна ділянка за своїм
цільовим призначенням відносилася до
земель житлової та громадської
забудови, що дослівно не відповідало
найменуванням призначень земельної
ділянки, які наведені у ст. 121
Земельного кодексу України, а тому
прийшов до висновку про необхідність
оподаткування отриманого позивачкою
доходу в сумі 6 794 050, 00 грн. на підставі
норми п. 172.2 ст. 172 ПК України в повному
обсязі за ставкою 5%.

Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 121 Земельного
кодексу України, законодавцем
встановлені наступні норми
безоплатної передачі земельних
ділянок громадянам із земель державної
або комунальної власності в залежності
від їх призначення: а) для ведення
фермерського господарства - в розмірі
земельної частки (паю), визначеної для
членів сільськогосподарських
підприємств, розташованих на території
сільської, селищної, міської ради, де
знаходиться фермерське господарство.
Якщо на території сільської, селищної,
міської ради розташовано декілька
сільськогосподарських підприємств,
розмір земельної частки (паю)
визначається як середній по цих
підприємствах. У разі відсутності
сільськогосподарських підприємств на
території відповідної ради розмір
земельної частки (паю) визначається як
середній по району; б) для ведення
особистого селянського господарства -
не більше 2,0 гектара; в) для ведення
садівництва - не більше 0,12 гектара; г)
для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд (присадибна ділянка) у селах -
не більше 0,25 гектара, в селищах - не
більше 0,15 гектара, в містах - не більше
0,10 гектара; ґ) для індивідуального
дачного будівництва - не більше 0,10
гектара; д) для будівництва
індивідуальних гаражів - не більше 0,01
гектара.

Одночасно нормами Земельного кодексу
України (далі - ЗК України) передбачений
правовий інститут цільового
призначення земельних ділянок.

Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 18 ЗК України, до
земель України належать усі землі в
межах її території, в тому числі
острови та землі, зайняті водними
об'єктами, які за основним цільовим
призначенням поділяються на категорії.
Категорії земель України мають
особливий правовий режим.

Частиною 1 ст. 19 цього Кодексу,
визначено, що землі України за основним
цільовим призначенням поділяються на
такі категорії: а) землі
сільськогосподарського призначення; б)
землі житлової та громадської
забудови; в) землі природно-заповідного
та іншого природоохоронного
призначення; г) землі оздоровчого
призначення; ґ) землі рекреаційного
призначення; д) землі
історико-культурного призначення; е)
землі лісогосподарського призначення;
є) землі водного фонду; ж) землі
промисловості, транспорту, зв'язку,
енергетики, оборони та іншого
призначення.

Згідно ч. 1 ст. 20 ЗК України, віднесення
земель до тієї чи іншої категорії
здійснюється на підставі рішень
органів державної влади, Верховної
Ради Автономної Республіки Крим, Ради
міністрів Автономної Республіки Крим
та органів місцевого самоврядування
відповідно до їх повноважень. Зміна
цільового призначення земельних
ділянок здійснюється за проектами
землеустрою щодо їх відведення.

На виконання норм зазначеного Кодексу,
та інших нормативно-правових актів
була розроблена та затверджена Наказом
Державного комітету України із
земельних ресурсів від 23.07.2010р. № 548
(зареєстрований в Міністерстві юстиції
України 1 листопада 2010 р. за № 1011/18306)
Класифікація видів цільового
призначення земель (далі -
Класифікація).

Відповідно до п. 1.2 - 1.4 Класифікації, код
та цільове призначення земель
застосовуються для забезпечення
обліку земельних ділянок за видами
цільового призначення у державному
земельному кадастрі.

Класифікація видів цільового
призначення земель (КВЦПЗ)
застосовується для використання
органами державної влади, органами
місцевого самоврядування,
організаціями, підприємствами,
установами для ведення обліку земель
та формування звітності із земельних
ресурсів. Також КВЦПЗ визначає поділ
земель на окремі види цільового
призначення земель, які
характеризуються власним правовим
режимом, екосистемними функціями,
видом господарської діяльності, типами
забудови, типами особливо цінних
об'єктів.

Зокрема, вид цільового призначення
земельної ділянки «землі житлової та
громадської забудови» включає в себе
підвиди: 1) землі житлової забудови
(землі, які використовуються для
розміщення житлової забудови (житлові
будинки, гуртожитки, господарські
будівлі та інше); землі, які
використовуються для розміщення
гаражного будівництва), що, за своїм
призначенням поділяються на певні
підрозділи; 2) землі громадської
забудови (землі, які використовуються
для розміщення громадських будівель і
споруд (готелів, офісних будівель,
торговельних будівель, для публічних
виступів, для музеїв та бібліотек, для
навчальних та дослідних закладів, для
лікарень та оздоровчих закладів), інших
об'єктів загального користування), що
так само за своїм призначенням
поділяються на певні підрозділи.

В розумінні пп. 14.1.261 п. 14.1 ст. 14 ПК
України, «цільове призначення
земельної ділянки» - використання
земельної ділянки за призначенням,
визначеним на підставі документації із
землеустрою у встановленому
законодавством порядку.

Цільове призначення земельних ділянок,
які надані громадянам та юридичним
особам у власність чи постійне
користування, зазначається в державних
актах на право власності на земельну
ділянку та на право постійного
користування земельною ділянкою. З
цією метою до форми бланків зазначених
державних актів введена графа «Цільове
призначення (використання) земельної
ділянки» (форма бланку затверджена
постановою Кабінету Міністрів України
«Про затвердження форм державного акта
на право власності на земельну ділянку
та державного акта на право постійного
користування земельною ділянкою» від 2
квітня 2002 р. № 449 (діяла на моменту
видачі позивачці Державного акта на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЖ № 680447).

Таким чином, з контексту вищенаведених
норм права випливає, що по своїй суті
цільове призначення земельної ділянки
окреслюється встановленими
законодавством та конкретизовані
відповідними органами влади
допустимими межами використання
земельної ділянки громадянами та
юридичними особами.

При цьому за результатами аналізу та
співставлення видів цільового
призначення земельної ділянки,
затверджених згідно Класифікації, з
видами призначення земельної ділянки,
передбачених ч. 1 ст. 121 ЗК України,
судом виявлено, що поняття «цільове
призначення земельної ділянки» -
«землі житлової та громадської
забудови» в свою чергу охоплює в собі
декілька підвидів призначення
земельної ділянки для визначення норм
безоплатної приватизації (наприклад,
для будівництва індивідуальних
гаражів, для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка).

Тобто, при визначенні розміру
оподатковуваного доходу позивача за
4-ий квартал 2012 року, отриманого за
відчуження земельної ділянки площею
2,4296 га (цільове призначення земельної
ділянки «землі житлової та громадської
забудови») відповідачем не було
досліджено обставини фактичного
використання ОСОБА_7, вказаної
земельної ділянки за конкретним
цільовим призначенням для з'ясування
питання про наявність/відсутність
правових підстав для застосування
пільги, передбаченої нормою абз. 1 п. 172.1
ст. 172 ПК України.

Враховуючи викладене вище, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що податкове
повідомлення-рішення від 29 січня 2014
року № винесено ДПІ у
Голосіївському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві з порушенням вимог чинного
законодавства.

За таких обставин, апеляційна скарга є
необґрунтованою, її доводи не знайшли
свого підтвердження під час судового
розгляду, не спростовують висновків
суду першої інстанції, а тому у її
задоволенні необхідно відмовити, а
рішення суду першої інстанції підлягає
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної інспекції
у Голосіївському районі ГУ Міндоходів
у м. Києві - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 07.07.2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядок і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:
О.М. Ганечко

Судді:
А.Ю. Коротких

О.Г. Хрімлі

Повний текст ухвали виготовлений 10.10.2014
року.

.

Головуючий суддя
Ганечко О.М.

Судді:
Коротких А. Ю.

Хрімлі О.Г.