Справа № 2а-3337/10/0370
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2014 року
м. Київ К/9991/45903/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів: Лосєва А.М.,
Бившевої Л.І., Шипуліної
Т.М.,розглянувши у попередньому
судовому засіданні

касаційну скаргу Луцької об'єднаної
Державної податкової інспекції
Волинської області Державної
податкової служби

на постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 28.01.2011

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19.06.2012

у справі № 2а-3337/10/0370 (8918/11/9104)

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4

до Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції

про скасування рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 28.01.2011,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 19.06.2012, частково задоволено позовні
вимоги фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 (надалі - позивач, фізична
особа-підприємець ОСОБА_4) до Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції (надалі - відповідач, Луцька
ОДПІ): визнано протиправним та
скасовано рішення Луцької ОДПІ про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій від 12.10.2010 № в частині
застосування штрафних (фінансових)
санкцій в сумі 8 925,00 грн. В решті
позовних вимог відмовлено.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийнято з
порушенням норм матеріального права,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України із
касаційною скаргою, у якій просить
скасувати постанову Волинського
окружного адміністративного суду від
28.01.2011 та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 19.06.2012 і відмовити у задоволенні
позову в повному обсязі.

Позивач надав письмові заперечення на
касаційну скаргу, в яких обґрунтовує
законність винесення оскаржуваних
судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 29.09.2010 працівниками
Луцької ОДПІ проведено перевірку
господарської одиниці - кіоску № 376,
який належить фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_4, за наслідками
якої складено акт № 180377 від 29.09.2010.

На підставі висновків акта перевірки
12.10.2010 Луцькою ОДПІ прийнято рішення №
про застосування до позивача
штрафних (фінансових) санкцій в сумі 9
605,00 грн., з яких: 9 180,00 грн. (340,00 грн. х 27 =
9 180,00 грн.) - за невиконання щоденного
друку фіскальних звітних чеків, 340,00
грн. - за незабезпечення зберігання
одного фіскального звітного чеку, 85,00
грн. - за порушення режиму попереднього
програмування.

Висновки податкового органу базуються
на тому, що під час перевірки
встановлено порушення п. 9, 11 ст. 3 Закону
України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» (надалі - Закон України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг»), а саме: 27 випадків
незабезпечення щоденного друку
фіскальних звітних чеків;
незабезпечення зберігання фіскального
звітного чека Z-звіту за 23.04.2010;
порушення порядку використання режиму
попереднього програмування товарів по
РРО (соки «Сандора» закодовано «в
асортименті»).

Переглянувши судові рішення у межах
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку про відповідність
висновків судів попередніх інстанцій
нормам матеріального права, з огляду на
наступне.

Пунктами 9, 11 ст. 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
визначено, що суб'єкти підприємницької
діяльності, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій
та/або в безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо) при
продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані:
щоденно друкувати на реєстраторах
розрахункових операцій (за виключенням
автоматів з продажу товарів (послуг)
фіскальні звітні чеки і забезпечувати
їх зберігання в книгах обліку
розрахункових операцій; проводити
розрахункові операції через
реєстратори розрахункових операцій з
використанням режиму попереднього
програмування найменування, цін
товарів (послуг) та обліку їх кількості.

Відповідно до ст.17 вказаного Закону
за порушення вимог цього Закону до
суб'єктів підприємницької діяльності,
які здійснюють розрахункові операції
за товари (послуги), за рішенням
відповідних органів державної
податкової служби України
застосовуються фінансові санкції у
таких розмірах: 4) двадцять
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян - у разі невиконання щоденного
друку фіскального звітного чеку або
його незберігання в книзі обліку
розрахункових операцій; 6) п'яти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян - у разі проведення
розрахункових операцій через
реєстратори розрахункових операцій
без використання режиму попереднього
програмування найменування, цін
товарів (послуг) та обліку їх кількості.

Наказом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 від 11.01.2010 № 1/01 встановлено
цілодобовий режим роботи кіоску № 376,
розташованого за адресою: м. Луцьк,
проспект Молоді, 8. При цьому,
працівники кіоску щоденно здійснювали
друк на РРО фіскальних звітних чеків
наступного дня з перевищенням
максимальної тривалості зміни РРО в 24
години.

Пунктом 2 Вимог щодо реалізації
фіскальних функцій реєстраторами
розрахункових операцій для різних сфер
застосування, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 18.02.2002 №
199, для цілей фіскальних вимог наведено
наступні поняття:

Z-звіт - денний звіт з обнуленням
інформації в оперативній пам'яті та
занесенням її до фіскальної пам'яті
реєстратора;

зміна - період роботи реєстратора від
реєстрації першої розрахункової
операції після виконання Z-звіту до
виконання наступного Z-звіту.

Вказаними Вимогами встановлено, що
підсумок розрахунків обчислюється за
зміну, максимальна тривалість якої не
повинна перевищувати 24 години.

Аналіз наведених правових норм дає
підстави вважати, що підсумок
розрахунків обчислюється за зміну
тривалістю не більше 24 годин, і при
цілодобовому режимі роботи
господарської одиниці Z-звіт необхідно
виконувати після закінчення зміни РРО,
але не пізніше, ніж через 24 години з
часу реєстрації першої розрахункової
операції, виконаної після попереднього
Z-звіту.

З фіскальних звітних чеків Z-звітів,
досліджених судами попередніх
інстанцій, вбачається, що від
попереднього Z-звіту до виконання
наступного Z-звіту в спірних 27 випадках
проходило значно більше часу, ніж 24
години, а з наданих судам попередніх
інстанцій доказів неможливо
встановити час здійснення першої
розрахункової операції, виконаної
після попереднього Z-звіту.

На підставі викладеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України погоджується із висновками
судів першої та апеляційної інстанцій
про те, що позивач не забезпечив
виконання щоденного друку фіскальних
звітних чеків, що є порушенням порядку
здійснення розрахункових операцій.

Водночас, суди доречно звернули увагу
на те, що положення п. 4 ст. 17 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» не передбачають
застосування до суб'єктів
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції за
товари (послуги), штрафних санкцій за
порушення ними вимог п. 9 ст. 3 цього
Закону за кожен випадок невиконання
щоденного друку фіскального звітного
чеку.

За таких обставин, суд першої
інстанції, з позицією якого погодилась
колегія суддів апеляційної інстанції,
дійшов вірного висновку щодо
протиправності застосування до
позивача штрафних санкцій за порушення
вимог п. 9 ст. 3 вказаного Закону на суму 8
840,00 грн., оскільки за всі 27 випадків
незабезпечення виконання щоденного
друку фіскальних звітних слід
одноразово застосувати штраф в сумі
340,00 грн.

Даний висновок відповідає практиці
Верховного Суду України, викладеній у
постанові від 17.12.2013 у справі № 21-442а13,
згідно якого за вчинення порушень, про
які йдеться у пункті 4 статті 17 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», відповідний
податковий орган може застосувати лише
одну фінансову санкцію у розмірі
двадцяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян незалежно від
кількості випадків невиконання
щоденного друку фіскального звітного
чека та/або його незберігання в книзі
обліку розрахункових операцій,
виявлених під час перевірки суб'єкта
підприємницької діяльності, який
здійснює розрахункові операції за
товари (послуги).

Судом також встановлено, що позивач не
забезпечив зберігання в Книзі ОРО
фіскального звітного чеку від 23.04.2010, за
що відповідно до п. 4 ст. 17 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» застосовано
штрафну (фінансову) санкцію у розмірі
двадцяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, тобто 340,00 грн.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, в розділі 2 Книги ОРО,
зареєстрованої в Луцькій ОДПІ 31.03.2010, в
рядку за 23.04.2010 зазначено суму
розрахунків за день 15 грн. 30 коп., а в
розділі 1 Книги ОРО, де передбачено
місце для підклеювання чеків,
відсутній Z-звіт за 23.04.2010 на зазначену
суму розрахунків.

Отже, застосування до позивача
штрафної (фінансової) санкції за
незабезпечення зберігання фіскального
звітного чеку в Книзі ОРО за 23.04.2010 в
розмірі 340,00 грн. є правомірним.

Крім того, суди попередніх інстанцій
належним чином дослідили надані
сторонами докази та обґрунтовано
визнали протиправним застосування до
позивача фінансових санкцій в сумі 85,00
грн. за порушення використання режиму
попереднього програмування товару -
соку «Сандора», оскільки штрафна
(фінансова) санкція відповідно до п. 6
ст. 17 наведеного Закону може бути
застосована лише у випадку
встановлення факту проведення
розрахункової операції через РРО без
використання режиму попереднього
програмування (тобто, проведення
розрахункової операції з видачею
розрахункового документа, що не
містить відомостей про найменування
товарів, цін товарів (послуг) та їх
кількості).

Водночас, податковий орган, на якого в
силу вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
покладено тягар доказування
правомірності прийнятого рішення, не
надав суду доказів про те, що позивач
проводив через РРО розрахункові
операції з продажу соку «Сандора».

Враховуючи викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій про
правильність задоволення позову у
вказаній частині.

Відповідно до частини 3 статті 220-1
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 220-1, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Луцької об'єднаної
Державної податкової інспекції
Волинської області Державної
податкової служби залишити без
задоволення.

2. Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 28.01.2011 та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19.06.2012 у
справі № 2а-3337/10/0370 (8918/11/9104) залишити без
змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)Л.І. Бившева (підпис) Т.М.
Шипуліна