Справа № 813/167/13-а
Суддя: Богаченко С.І.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року
Справа №
876/8061/13

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

судді-доповідача Богаченка С.І.,

суддів Старунського Д.М., Рибачука А.І.

при секретарі судового засідання
Ратушній М.І.

за участі представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Сихівському районі м.Львова Львівської
області Державної податкової служби на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 24 квітня 2013
року по справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 до Державної
податкової інспекції у Сихівському
районі м.Львова Львівської області
Державної податкової служби про
визнання протиправним та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О
В И Л А:

04 січня 2013 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_4 звернулась в
суд з позовом до Державної податкової
інспекції у Сихівському районі
м.Львова Львівської області Державної
податкової служби в якому просила
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення №
від 28 жовтня 2011 року і № від 28
жовтня 2011 року.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 24 квітня 2013
року адміністративний позов
задоволено повністю. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення № та №
від 28 жовтня 2011 року, винесених
Державною податковою інспекцією у
Сихівському районі м.Львова Львівської
області Державної податкової служби.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, Державна податкова
інспекція у Сихівському районі
м.Львова подала апеляційну скаргу на
неї, в якій просили постанову суду
першої інстанції скасувати та прийняти
нову постанову, якою відмовити
позивачу в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт по справі зазначає, що вважає
постанову суду першої інстанції
неправомірною, винесеною з неповним
зясуванням обставин у справі та з
порушенням норм матеріального права.

Також, апелянт по справі зазначив, що
порушення позивачем вимог ст.1, 2 Указу
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» у 2010 році призвело до
порушень ст.13, 14 Декрету Кабінету
міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» та ст.177, 187, 202, 203
Податкового кодексу України, в
результаті чого не сплачено податок з
доходів фізичних осіб в розмірі
24431,55грн. та податок на додану вартість
в розмірі 48559грн.

Заслухавши суддю доповідача,
проаналізувавши матеріали справи,
апеляційну скаргу, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з таких
підстав.

Судом першої інстанції було
встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, що Державною
податковою інспекцією у Сихівському
районі м.Львова проведена
документальна позапланова виїзна
перевірка дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 за період з 01
жовтня 2008 року по 07 жовтня 2011 року, про
що було складено Акт №3924/17-2/НОМЕР_1 від
21 жовтня 2011 року. На підставі даного
Акта перевірки відповідачем по справі
прийняті податкові
повідомлення-рішення № від 28
жовтня 2011 року про визначення
зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб на суму 24431,55грн (в тому
числі 24430,55грн. за основним платежем та
1грн. штрафної санкції) і № від 28
жовтня 2011 року про визначення
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 48559грн. (в тому числі
46858,00 грн. за основним платежем та 1701
грн. за штрафними санкціями).

В Акті перевірки, відповідачем по
справі зазначено, що на підставі
інформації про рух коштів по
банківських рахунках встановлено, що
позивач по справі перебуваючи на
спрощеній системі оподаткування,
отримала за 2010 рік дохід в сумі
711891,6грн., внаслідок чого допущено
порушення вимог п.1 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва», так
як з 01 січня 2011 року повинна була
перейти на загальну систему
оподаткування, чого не зробила.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4,
в період, який охоплювався перевіркою
була транспортним експедитором - КВЕД
63.40 «Організація вантажних
перевезень».

09 жовтня 2009 року позивачем по
справі було укладено договір
транспортного експедирування з
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Шредер». За даними
договором фізична особа-підприємець
ОСОБА_4 зобов'язувалась укласти від
свого імені договори перевезення
вантажу, забезпечити відправку і
одержання вантажу, а також інші
зобов'язання, пов'язані з перевезенням,
надати за домовленістю сторін за
окрему плату додаткові послуги,
необхідні для доставки вантажу:
завантаження та вивантаження вантажу,
сплата мита, зборів і витрат,
покладених на клієнта, одержання
необхідних для експорту та імпорту
документів, виконання митних
формальностей. Виконання договору
підтверджується заявками на
перевезення вантажу, актами
здачі-приймання виконаних робіт
(послуг), рахунками-фактурами,
платіжними дорученнями. Також, на
підтвердження виконання умов договору
транспортного експедирування,
позивачем по справі були представлені
договори перевезення вантажу укладені
з фізичними особами-підприємцями
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 і ОСОБА_9

Згідно даних щоквартальних звітів за
2010 рік, даних книги обліку доходів та
витрат №572 від 03.12.2009р., розмір виручки
позивача за 2010 рік становив 205 575 грн.

Відповідно до ст.1 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва»
спрощена система оподаткування, обліку
та звітності запроваджується для таких
суб'єктів малого підприємництва -
фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500000грн.

Згідно із положенням пункту 4 статті 1
Указу Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» як виручку слід
розуміти суму, фактично отриману
суб'єктом підприємницької діяльності
на розрахунковий рахунок або (та) в касу
за здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
транспортно-експедиторську
діяльність»
транспортно-експедиторська діяльність
- підприємницька діяльність із надання
транспортно-експедиторських послуг з
організації та забезпечення
перевезень експортних, імпортних,
транзитних або інших вантажів;
транспортно-експедиторська послуга -
робота, що безпосередньо пов'язана з
організацією та забезпеченням
перевезень експортного, імпортного,
транзитного або іншого вантажу за
договором транспортного
експедирування; експедитор
(транспортний експедитор) суб'єкт
господарювання, який за дорученням
клієнта та за його рахунок виконує або
організовує виконання
транспортно-експедиторських послуг,
визначених договором транспортного
експедирування.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про
транспортно-експедиційну діяльність»
транспортно-експедиторська діяльність
здійснюється суб'єктами
господарювання різних форм власності,
які для виконання доручень клієнтів чи
відповідно до технологій роботи можуть
мати склади, різні види транспортних
засобів, контейнери, виробничі
приміщення тощо. Експедитори для
виконання доручень клієнтів можуть
укладати договори з перевізниками,
портами, авіапідприємствами,
судноплавними компаніями тощо, які є
резидентами або нерезидентами України.
Транспортно-експедиторську діяльність
можуть здійснювати як спеціалізовані
підприємства (організації), так і інші
суб'єкти господарювання.

Згідно зі ст.8, 9 вказаного Закону
експедитори за дорученням клієнтів
забезпечують оптимальне транспортне
обслуговування, а також організовують
перевезення вантажів різними видами
транспорту територією України та
іноземних держав відповідно до умов
договорів (контрактів). Платою
експедитору вважаються кошти, сплачені
клієнтом експедитору за належне
виконання договору транспортного
експедирування. У плату експедитору не
включаються витрати експедитора на
оплату послуг (робіт) інших осіб,
залучених до виконання договору
транспортного експедирування, на
оплату зборів (обов'язкових платежів),
що сплачуються при виконанні договору
транспортного експедирування.
Підтвердженням витрат експедитора є
документи (рахунки, накладні тощо),
видані суб'єктами господарювання, що
залучалися до виконання договору
транспортного експедирування, або
органами влади.

З огляду на викладене, кошти, отримані
позивачем на виконання умов договорів
для виконання доручень клієнтів, не є
виручкою останньої від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг) у
розумінні положень Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва».
Обсяг виручки позивачки як фізичної
особи-підприємця, що є платником
єдиного податку і здійснює свою
діяльність за договорами доручення на
транспортно-експедиційні послуги,
складається лише із сум винагороди
позивача, який у періоді, що
перевірявся, не перевищив визначеного
цим Указом граничного розміру.

Верховний Суд України у постанові від
13.06.2013 року в справі №21-176а13 зазначив, що
кошти, отримані фізичною
особою-підприємцем, який сплачує
єдиний податок, на виконання умов
договорів доручень клієнтів, не є
виручкою останнього від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг) у
розумінні положень Указу № 727/98.
Аналогічні висновки містяться в
постанові Верховного Суду України від
13.09.2013 року в справі фізичної
особи-підприємця та Іллінецької МДПІ
Вінницької області. В силу ст. 244-2 КАС
України висновки цього суду є
обов'язковими для всіх судів України.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції вірно прийшов до
висновку задовольняючи
адміністративний позов, так як
відповідачем по справі було прийнято
протиправні податкові
повідомлення-рішення.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу на неї слід залишити
без задоволення.

Керуючись ст.160, ст.ст. 195, ст. 196, ч.1 п.1 ст.
199, ч.1 ст. 200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст. 206, 254 КАС
України, колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду, -

У Х В А Л
И Л А :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Сихівському
районі м.Львова Львівської області
Державної податкової служби - залишити
без задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 24 квітня 2013
року по справі №813/167/13а - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного адміністративного
суду набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів після набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
С.І. Богаченко

Суддя
Д.М. Старунський

Суддя
А.І. Рибачук

Повний текс ухвали виготовлено 13
жовтня 2014 року.