Справа № 2а-4528/12/2670
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/57724/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Лосєва А.М.

Юрченко В.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Оболонському районі м. Києва Державної
податкової служби

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 12
квітня 2012 року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 31 липня 2012
року

у справі № 2а-4528/12/2670

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у
Оболонському районі м. Києва Державної
податкової служби

про визнання протиправним та
скасування рішення, зобов'язання
вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 12
квітня 2012 року, залишеною без
змін ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 31 липня 2012
року, позов Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3; позивач) до
Державної податкової інспекції у
Оболонському районі м. Києва Державної
податкової служби (далі - ДПІ у
Оболонському районі м. Києва ДПС)
задоволено повністю. Визнано
протиправним та скасовано рішення №
252/Г/17112 від 01 лютого 2012 року. Зобов'язано
ДПІ у Оболонському районі м. Києва ДПС
видати ФОП ОСОБА_3 свідоцтво платника
єдиного податку. Стягнуто з Державного
бюджету України через Державну
казначейську службу України судові
витрати на користь ФОП ОСОБА_3 у розмірі
32,19 грн. з рахунків ДПІ у Оболонському
районі м. Києва ДПС.

Не погоджуючись з прийнятими судовими
рішеннями у справі, відповідач
оскаржив їх в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, ДПІ у
Оболонському районі м. Києва ДПС,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального права, просить скасувати
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 12 квітня 2012 року,
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 31 липня 2012
року та прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає задоволенню, виходячи з таких
підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що 24 січня 2012 року
позивачем подано до контролюючого
органу заяву про застосування
спрощеної системи оподаткування у 2012
році та вказано обраний вид
господарської діяльності згідно з КВЕД
ДК 009:2005, а саме: 52.48.2 - роздрібна
торгівля годинниками та ювелірними
виробами.

Листом № 252/Г/17112 від 01 лютого 2012 року
ДПІ у Оболонському районі м.
Києва ДПС відмовлено підприємцю у
видачі свідоцтва про сплату єдиного
податку з огляду на те, що в силу прямої
законодавчої заборони не можуть
застосовувати спрощену систему
оподаткування суб'єкти господарської
діяльності, які здійснюють видобуток,
виробництво, реалізацію дорогоцінних
металів і дорогоцінного каміння, у тому
числі органогенного утворення.

Задовольняючи позов повністю, суди
попередніх інстанцій дійшли висновку
про те, що податковим органом
неправомірно відмовлено ФОП ОСОБА_3 у
видачі свідоцтва платника єдиного
податку, оскільки положеннями
Податкового кодексу України (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі - ПК
України) не встановлено обмежень щодо
застосування спрощеної системи
оподаткування суб'єктами
господарювання, які здійснюють
роздрібну торгівлю годинниками та
ювелірними виробами.

Проте, із вказаними доводами
погодитись не можна, зважаючи на таке.

Відповідно до абзацу 4 підпункту
291.5.1 пункту 291.5 статті 291 ПК України (в
редакції Закону України від 04
листопада 2011 року № 4014-VI «Про внесення
змін до Податкового кодексу України та
деяких інших законодавчих актів
України щодо спрощеної системи
оподаткування, обліку та звітності»
(далі - Закон № 4014-VI)) не можуть бути
платниками єдиного податку суб'єкти
господарювання (юридичні особи та
фізичні особи-підприємці), які
здійснюють видобуток, виробництво,
реалізацію дорогоцінних металів і
дорогоцінного каміння, у тому числі
органогенного утворення.

ПК України не містить
нормативного визначення поняття
«дорогоцінні метали і дорогоцінне
каміння» та поняття «діяльність з їх
видобутку, виробництва та реалізації»,
а відтак з огляду на вимоги пункту 5.3
статті 5 ПК України для встановлення
змісту зазначених понять застосуванню
підлягають норми інших
нормативно-правових актів.

Спеціальним законом, який здійснює
державне регулювання видобутку,
виробництва, використання, зберігання
дорогоцінних металів і дорогоцінного
каміння та контролю за операціями з
ними, є Закон України від 18 листопада 1997
року № 637/97-ВР «Про державне
регулювання видобутку, виробництва і
використання дорогоцінних металів і
дорогоцінного каміння та контроль за
операціями з ними» (в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин; далі - Закон
№ 637/97-ВР).

У статті 1 Закону № 637/97-ВР поняття
ювелірних виробів розкрито через
визначення дорогоцінних металів, якими
є золото, срібло, платина і метали
платинової групи (паладій, іридій,
родій, осмій, рутеній) у будь-якому
вигляді та стані (сировина, сплави,
напівфабрикати, промислові продукти,
хімічні сполуки, вироби, відходи, брухт
тощо), а також через визначення
дорогоцінного каміння, яким є природні
та штучні (синтетичні) мінерали в
сировині, необробленому та обробленому
вигляді (виробах).

Згідно з частиною 2 статті 4 Закону №
637/97-ВР всі суб'єкти підприємницької
діяльності незалежно від форм
власності, що займаються операціями з
дорогоцінними металами, дорогоцінним
камінням, дорогоцінним камінням
органогенного утворення та
напівдорогоцінним камінням,
ювелірними виробами з них, проводять їх
облік за встановленими формами і
подають статистичну звітність.
Оперативний облік видобутку,
переробки, переміщення дорогоцінних
металів, дорогоцінного каміння,
дорогоцінного каміння органогенного
утворення та напівдорогоцінного
каміння, ювелірних виробів з них
ведеться суб'єктами підприємницької
діяльності окремо по кожному виду
операцій з урахуванням особливостей
технології, виду утворених відходів та
виробничих втрат. Особливості обліку
дорогоцінних металів, дорогоцінного
каміння, дорогоцінного каміння
органогенного утворення та
напівдорогоцінного каміння
визначаються Міністерством фінансів
України.

Частиною 2 статті 14 Закону № 637/97-ВР
передбачено, що правила торгівлі
дорогоцінними металами (крім
банківських металів) і дорогоцінним
камінням, дорогоцінним камінням
органогенного утворення та
напівдорогоцінним камінням у сирому та
обробленому вигляді та виробами з них,
що належать суб'єктам підприємницької
діяльності на праві власності,
встановлюються Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до пункту 1.5 Інструкції про
здійснення державного
експертно-пробірного контролю за
якістю ювелірних та побутових виробів
з дорогоцінних металів, затвердженої
наказом Міністерства фінансів України
від 20 жовтня 1999 року № 244,
виробом з дорогоцінного металу є
будь-який ювелірний (побутовий) виріб,
виготовлений із сплавів дорогоцінних
металів - золота, срібла, платини,
паладію, який використовується як
прикраси або предмети побуту.

Таким чином, спеціальне законодавство
у галузі контролю за операціями з
дорогоцінними металами відносить
ювелірні вироби до дорогоцінних
металів та, відповідно, торгівлю
ювелірними виробами - до торгівлі
дорогоцінними металами.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів дійшла висновку про те, що з
набранням чинності (01 січня 2012 року)
Законом № 4014-VI та до набрання чинності
(01 липня 2012 року) Законом України від 24
травня 2012 року № 4834-VI «Про внесення
змін до Податкового кодексу України
щодо удосконалення деяких податкових
норм», яким внесено зміни до абзацу 4
підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 ПК
України, особи, які здійснювали
реалізацію ювелірних виробів, не мали
правових підстав для застосування
спрощеної системи оподаткування.

Згідно із статтею 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

При цьому відповідно до частини 2
статті 159 Кодексу адміністративного
судочинства України законним
вважається рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права.

За наведених обставин, порушення
судами норм матеріального права є
підставою для скасування
постановлених у справі судових рішень
та прийняття нової постанови про
відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 229, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Оболонському
районі м. Києва Державної
податкової служби задовольнити.

Скасувати постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 12
квітня 2012 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 31 липня 2012 року.

Прийняти у справі нову постанову, якою
в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав і в порядку,
встановленими главою 3 розділу IV
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Лосєв А.М.

Юрченко В.П.