Справа № 826/2559/14
Суддя: Шостак О.О.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/2559/14
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Шостак О.О.
У Х В А Л А

Іменем України

09 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді:
Шостака О.О.,

суддів:
Мамчура Я.С., Желтобрюх І.Л.,

при секретарі:
Лебедєвій Ю.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві, апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Солом"янському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у місті Києві на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 11 березня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Суб"єкта господарювання - фізичної
особи ОСОБА_2 до Державної податкової
інспекції у Солом"янському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів у місті Києві про
скасування податкового повідомлення
рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року позивач звернувся до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовом до Державної
податкової інспекції у Солом"янському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів у місті
Києві у якому просив визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення від 04.12.2013 року №
.
Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
11 березня 2014 року позов було
задоволено.

Не погоджуючись із прийнятими судовими
рішеннями, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду від 11.03.2014 року та
прийняте нове рішення, яким відмовити в
задоволені позову. Свої вимоги
обґрунтовує тим, що судом першої
інстанції було порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Солом"янському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у місті Києві - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
11 березня 2014 року - без змін, виходячи із
наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як було встановлено судом першої
інстанції, ДПІ у Солом'янському районі
головного управління Міністерства
доходів і зборів у місті Києві було
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку суб'єкта
господарювання - фізичної особи ОСОБА_2
з питань дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість за період з 01.07.2013 року по
31.08.2013 року.

Перевіркою встановлено порушення
суб'єктом господарювання - фізичною
особою ОСОБА_2 пункту 198.6 статті 198,
пункту 200.1 статті 200 Податкового
кодексу України, що призвело до
заниження податку на додану вартість у
сумі 83 333,00 грн.

За наслідками перевірки ДПІ у
Солом'янському районі головного
управління Міністерства доходів і
зборів у місті Києві складено акт від
21.11.2013 року № 2372/26-58-17-01-17- та
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 04.12.2013 року №
, яким позивачеві визначено
грошове зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 124 999,50 грн., у
тому числі: 83 333,00 грн. - основний
платіж, 41 666,50 грн. - штрафні (фінансові)
санкції.

Не погоджуючись з вищевикладеними
обставинами, позивач звернувся до суду
з відповідним позовом.

Окружний адміністративний суд м. Києва
прийшов до висновку про необхідність
задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів погоджується з
даним висновком суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Відповідно до пункту 198.6
статті 198 Податкового кодексу України
не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не
включив у відповідному звітному
періоді до податкового кредиту суму
податку на додану вартість на підставі
отриманих податкових накладних, таке
право зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної. Відповідно
до пункту 200.1 статті 200 Податкового
кодексу України сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого
пункту 2.1 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за
номером 168/704, господарські операції - це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про
те, що будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичне здійснення
господарської операції відсутнє,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені законодавством.

Як вбачається з акту перевірки ДПІ у
Солом'янському районі головного
управління Міністерства доходів і
зборів у місті Києві від 21.11.2013 року
№2372/26-58-17-01-17- висновки щодо
порушення позивачем приписів
податкового законодавства зроблено з
огляду на відсутність факту реальності
господарських операцій між суб'єктом
господарювання - фізичною особою
ОСОБА_2 та приватним підприємством
«Агальмат».

З матеріалів справи вбачається,
що між суб'єктом господарювання -
фізичною особою ОСОБА_2 (покупець) та
приватним підприємством «Агальмат»
(постачальник) укладено договір
постачання від 26.07.2013 року № 26-01,
відповідно до якого постачальник
зобов'язується поставляти покупцю
товар, покупець зобов'язується
приймати і оплачувати товар у розмірах,
порядку і строки, встановлені
договором.

На підтвердження виконання умов
договору, руху активів в процесі
здійснення господарських операцій
позивачем надано суду копії договору
постачання від 26.07.2013 року № 26-01;
видаткової накладної від 26.07.2013 року
№РН-0000001; податкової накладної від
26.07.2013 №52; товарно-транспортної
накладної від 26.07.2013 року № РН-0000001;
банківської виписки.

Під час перевірки суб'єкта
господарювання - фізичної особи ОСОБА_2
відповідачем не перевірявся рух
активів у процесі здійснення
господарських операцій між позивачем
та приватним підприємством «Агальмат»,
первинні документи по господарським
операціям не досліджувались.

Доказів щодо порушення фіскальних
інтересів держави внаслідок таких
взаємовідносин відповідач суду також
не надав.

Необхідно зазначити, що позивачем
на підтвердження реальності
господарських операцій з приватним
підприємством «Агальмат», руху активів
в процесі здійснення господарської
операції, наявності ділової мети та
економічної доцільності, було надано
суду копії митних декларацій, які
підтверджують факт перетину товару
приватного підприємства «Агальмат»
через митний кордон України; копії
первинних документів на підтвердження
подальшої реалізації товару (дитячих
іграшок) третім особам - товариству з
обмеженою відповідальністю «Новус
Україна», товариству з обмеженою
відповідальністю «Барбо», товариству з
обмеженою відповідальністю «Джаз»,
товариству з обмеженою
відповідальністю «Край-2» тощо.

Факт правильності формування
податкового кредиту підтверджується
позивачем податковою накладною, яка
відповідає вимогам пункту 198.2 статті 198
та статті 201 Податкового кодексу
України, що відповідачем не
спростовано.

З акту перевірки ДПІ у
Солом'янському районі головного
управління Міністерства доходів і
зборів у місті Києві від 21.11.2013
№2372/26-58-17-01-17- вбачається, що
приватним підприємством «Агальмат»
декларувались податкові зобов'язання
із податку на додану вартість у
відповідний період.

Суд звертає увагу, що з огляду на
принцип персональної відповідальності
платника податку, право на податковий
кредит та віднесення сум понесених
витрат до складу валових витрат
товариства не може ставитись у пряму
залежність від додержання податкової
дисципліни третіми особами.
Таким чином, недотримання
контрагентом позивача податкової
дисципліни має правові наслідки саме
для цього контрагента, оскільки
порушення платником вимог податкового
законодавства тягне застосування
заходів відповідальності саме до
такого платника та не може негативно
впливати на податковий облік інших
осіб (зокрема, його контрагентів) за
відсутності факту причетності
останніх до таких правопорушень та за
наявності факту здійснення
господарської операції.

З огляду на викладене, повно та
всебічно дослідивши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що доводи апеляційної скарги не
спростовують висновки суду першої
інстанції, викладені в постанові від 11
березня 2014 року, та не можуть бути
підставами для її скасування.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам та
прийнято законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права.
В зв'язку з цим колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Солом"янському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у місті Києві - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
11 березня 2014 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

В задоволені апеляційної скарги
Державної податкової інспекції у
Солом"янському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у місті Києві - відмовити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 11 березня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до вимог ч. 2 ст. 212 КАС
України та може бути оскаржена в
двадцятиденний термін шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.О. Шостак

Судді Я.С. Мамчур

І.Л. Желтобрюх

.

Головуючий суддя
Шостак О.О.

Судді:
Мамчур Я.С

Желтобрюх І.Л.