Справа № 816/1125/13-а
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2014-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/47599/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Кошіля В.В.

Суддів
Моторного О.А.

Степашка О.І.

при секретарі
Гончар Н.О.

за участю представників сторін:

позивача - Кривенкової М.В.

відповідача - Деміхіної О.М., Сахарова
М.Ю.

прокуратури - Куліби О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Полтавської митниці Міндоходів

на ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 03.09.2013

та постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 26.04.2013

у справі № 816/12225/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бурат-Агро»

до Полтавської митниці Міндоходів

за участю Прокуратури Полтавської
області

про визнання протиправним та
скасування наказу, визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Бурат-Агро»
звернулось до суду з позовом про
визнання протиправним та скасування
наказу Полтавської митниці від 29.01.2013 №
31 «Про проведення документальної
невиїзної перевірки ТОВ «Бурат-Агро»,
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
06.03.2013 № 12 та № 13.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 26.04.2013, яка
залишена без змін ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 03.09.2013, позов задоволено частково;
визнано протиправними та скасовано
спірні податкові повідомлення-рішення;
в іншій частині позовних вимог
відмовлено.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій в частині
задоволення позовних вимог та прийняти
в цій частині нове рішення про відмову
в задоволенні позову, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
враховуючи межі перегляду, визначені
ст. 220 КАС України, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з
огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, згідно
зовнішньоекономічного контракту від
19.02.2010 № РRUA10/21 та доповнень до нього,
укладеного між швейцарською юридичною
особою «Pioner Hi-Bred Switzerland S.A.» (продавець)
та ТОВ «Бурат-Агро» (покупець) на умовах
поставки DDU протягом 2010 року здійснено
ввезення на митну територію України
товару «насіння кукурудзи ZEA MAYS, для
сівби» на загальну суму 220 334,19 грн.

Переміщення через митний кордон
України товару «насіння кукурудзи ZEA
MAYS, для сівби» оформлене митними
деклараціями від 19.03.2010 № 806000010/2010/002298,
№ 806000010/2010/002306, № 806000010/2010/002307,
від 25.03.2010, №
806000010/2010/002542, № 806000010/2010/002545, №
806000010/2010/002559, від 31.03.2010 № 806000010/2010/002800, №
806000010/2010/002826,
№ 806000010/2010/002827, № 806000010/2010/002832, від
09.04.2010 №
806000010/2010/003161, № 806000010/2010/003162.

Ввезене ТОВ «Бурат-Агро» протягом 2010
року на митну територію України
насіння кукурудзи було задеклароване
митному органу за кодом згідно
УКТЗЕД (ставка ввізного мита 0%).

Під час декларування цього товару
підприємством до митного органу було
надано сертифікати міжнародної
організації ISTA на партії насіння
кукурудзи, лист Державної служби з
охорони прав на сорти рослин
Міністерства аграрної політики
України від 19.02.2010 № 45-5/244 щодо сортів
внесених до Державного реєстру сортів
рослин, придатних для поширення та
перспективних для поширення в Україні
у 2010 році; карантинні дозволи на імпорт
насіння кукурудзи, видані державною
інспекцією з карантину рослин;
сертифікати походження насіння
кукурудзи для сівби; акти
фітосанітарного контролю насіння
кукурудзи.

12.02.2013 відповідачем, у зв'язку з
виявленням ознак, що свідчать про
можливе порушення законодавства
України з питань державної митної
справи, в частині достовірності,
повноти нарахування та сплати митних
платежів ТОВ «Бурат-Агро» при
переміщенні через митний кордон
України товару «насіння кукурудзи ZEA
MAYS, для сівби», оформленого за
вищевказаними митними деклараціями, на
підставі наказу Полтавської митниці
від 29.01.2013 № 31, проведено невиїзну
документальну перевірку ТОВ
«Бурат-Агро», за результатами якої
складено акт № Н0003/13/806000000/ від
12.02.2013, яким встановлено декларування
позивачем імпорту «насіння кукурудзи
ZEA MAYS, для сівби» невірним кодом згідно
УКТЗЕД, що призвело, на думку
відповідача, до порушення Законів
України «Про Митний тариф України» та
«Про податок на додану вартість», в
результаті чого занижено податкові
зобов'язання на загальну суму 889 444,36
грн., в тому числі ввізне мито - 741 203,65
грн. та податок на додану вартість - 148
240,71 грн.

На підставі результатів проведеної
перевірки, 06.03.2013 відповідачем прийняті
податкові повідомлення-рішення:

- № 12 про визначення суми
податкового зобов'язання з ввізного
мита в розмірі 926 504,56 грн., в т.ч.: 741 203,65
грн. основного платежу та 185 300,91 грн.
штрафних санкцій;

- № 13 про визначення суми
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 185 300,89 грн., в
т.ч.: 148 240,71 грн. основного платежу та 37
060,18 грн. штрафних санкцій.

Висновок про порушення позивачем вимог
митного законодавства відповідачем
було зроблено на підставі того, що до
комплекту документів, поданих ТОВ
«Бурат-Агро» митному органу із метою
оформлення товару «насіння кукурудзи
ZEA MAYS, для сівби», не було додано
сертифікатів на насіння України, що
засвідчують сортові та посівні якості
насіння і садивного матеріалу на кожну
партію насіння кукурудзи.

На підставі інформації, отриманої від
Полтавської обласної державної
насіннєвої інспекції (лист від 21.12.2012
№01-10/801) було встановлено, що протягом
2010 року сертифікація насіння гібридів
кукурудзи, ввезених підприємством на
митну територію України державними
насіннєвими інспекціями Полтавської
області не проводилася і відповідно
сертифікати на насіння України на
вказані партії насіння гібридів
кукурудзи не видавалися, а
класифікацію товару необхідно було
проводити в товарній під категорії
згідно з УКТЗЕД «кукурудза -
інша».

Задовольняючи позовні вимоги частково,
суди попередніх інстанцій виходили з
того, що відповідач не довів наявності
помилки стосовно класифікації товару
чи зазначення у ВМД недостовірності
відомостей, отже при кодуванні товару
«насіння кукурудзи ZEA MAYS, для сівби», та
віднесення його до товарної
підкатегорії з боку ТОВ
«Бурат-Агро» не було допущено
порушення вимог митного законодавства.

З урахуванням оскарження відповідачем
судових рішень лише в частині
задоволення позовних вимог та межі
перегляду, визначені ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
зазначає наступне.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
насіння і садивний матеріал» насіння -
органи рослин, які використовуються
для розмноження; партія насіння і
садивного матеріалу - будь-яка
кількість однорідного за якістю
насіння і садивного матеріалу, якість
яких засвідчується відповідним
документом; посівні якості - сукупність
показників якості насіння, що
характеризують його придатність до
посіву; кондиційне насіння - насіння,
сортові та посівні якості якого
відповідають вимогам нормативних
документів; некондиційне насіння -
насіння, що не відповідає за якісними
показниками вимогам нормативних
документів.

Відповідно до ст. 24 цього Закону
насіння і садивний матеріал можуть
ввозитися в Україну за умови, якщо,
зокрема, насіння і садивний матеріал
мають сертифікат походження.

При цьому зазначена норма закону не
містить такого словосполучення як
«сертифікат України», а визначає такий
документ, як сертифікат, без вказівки
на країну його походження.

Матеріалами справи встановлено, що при
митному оформленні товару «насіння
кукурудзи ZEA MAYS, для сівби» до ВМД ТОВ
«Бурат-Агро» надавалися сертифікати
країн експортерів ІSTA та OESD, що
підтверджують якість товару. Тобто,
позивачем фактично дотримано вимоги
статті 24 Закону України «Про насіння і
садивний матеріал» стосовно
супроводження насіння і садивного
матеріалу сертифікатом, що засвідчує
їх якість.

Судами попередніх інстанцій
обґрунтовано відхилено посилання
відповідача про необхідність
проведення сертифікації імпортованого
насіння кукурудзи державними
насіннєвими інспекціями, встановлену
листом Міністерства аграрної політики
України від 24.02.2011 № 93-14-194.

Згідно вказаного листа зазначено, що
відповідно до статті 21 Закону України
«Про насіння і садивний матеріал» усі
партії насіння і садивного матеріалу,
призначені для реалізації, повинні
мати сертифікати, що засвідчують їх
сортові та посівні якості. Проведення
сертифікації та видача сертифікатів,
що засвідчують сортові та посівні
якості насіння, здійснюються
державними насіннєвими інспекціями.

В той же час, згідно практики
реалізації на території України
насіння сільськогосподарських рослин
по сертифікату відповідності, який
відповідно статті 1 Закону України «Про
підтвердження відповідності» не
засвідчує сортові якості насіння і не
може бути застосований при введені
його в обіг.

Тому, при реалізації імпортованого
насіння на території України суб'єктам
насінництва необхідно отримати
сертифікат на насіння України, що
засвідчує сортові та посівні якості
насіння і садивного матеріалу
відповідно до ст. 1 Закону України «Про
насіння і садивний матеріал». Для
отримання сертифіката на насіння
України суб'єкту насінництва необхідно
надати до державної насіннєвої
інспекції оригінали помаранчевого
міжнародного сертифіката на партію
насіння (ІСТА), сортовий сертифікат на
насіння (ОЕСР) та провести визначення
посівних якостей насіння в
лабораторіях державних насіннєвих
інспекцій.

Таким чином, зміст даного листа
свідчить про те, що він не має
відношення до митного оформлення
насіння, яке імпортується, оскільки в
ньому мова йде про реалізацію вже
імпортованого насіння на території
України суб'єктами насінництва.

Згідно Закону України «Про Митний
тариф України» товарною номенклатурою
митного тарифу України є Українська
класифікація товарів
зовнішньоекономічної діяльності
(УКТЗЕД).

У відповідності до статті 18 вказаного
Закону насіння і садивний матеріал
вводять в обіг після їх визнання
державними органами управління та
контролю в насінництві та
розсадництві, що підтверджується
відповідними документами встановленої
форми.

Насіння і садивний матеріал вважаються
визнаними, якщо вони: - за сортовою
чистотою і посівними якостями
відповідають вимогам нормативного
документа; - належать до сорту, який
занесено до Реєстру сортів рослин
України, або за результатами
державного випробовування сорту
визнані перспективними, тобто показали
значну перевагу щодо урожайності або
за іншими цінними ознаками.

Позивачем при митному оформленні
надано у відповідності до вимог статті
18 Закону України «Про насіння і
садивний матеріал» лист Державної
служби з охорони прав на сорти рослин
Міністерства аграрної політики
України від 19.02.2010 № 45-5/244 щодо сортів,
внесених до Державного реєстру сортів
рослин, придатних для поширення та
перспективних для поширення в Україні
у 2010 році, в якому зазначаються
завезені гібриди насіння як визнані.

Таким чином, в поясненнях до товарної
позиції про насіння, що розглядається
як насіннєвий матеріал компетентними
органами у позиції 100510 мова йде лише
про насіння, яке визнане, тобто
занесене до Реєстру сортів рослин
України.

Відтак, сертифікат якості, виданий
компетентними органами
країни-експортера, або сертифікат
якості, виданий українськими
компетентними органами не є
документом, що свідчить про визнання в
розумінні статті 18 Закону України «Про
насіння і садивний матеріал», а таким
документом є внесення сорту до Реєстру.

Відповідно до п. 35 ст. 1 Митного кодексу
України пропуск товарів і транспортних
засобів через митний кордон України -
дозвіл митного органу на переміщення
товарів і транспортних засобів через
митний кордон України з урахуванням
заявленої мети такого переміщення
після проведення митних процедур.

Згідно з п. 19 ст. 1 цього Кодексу митні
процедури - операції, пов'язані із
здійсненням митного контролю за
переміщенням товарів і транспортних
засобів через митний кордон України,
митного оформлення цих товарів і
транспортних засобів, а також із
справлянням передбачених законом
податків і зборів.

Відповідно до ст. 72 Митного кодексу
України митне оформлення
розпочинається після подання митному
органу митної декларації, а також усіх
необхідних для здійснення митного
контролю та оформлення документів,
відомостей щодо товарів і транспортних
засобів, які підлягають митному
оформленню. Засвідчення митним органом
прийняття товарів, транспортних
засобів та документів на них до митного
контролю та митного оформлення
здійснюється шляхом проставлення
відповідних відміток на митній
декларації та товаросупровідних
документах.

Незалежно від закінчення операцій
митного контролю, оформлення та
пропуску товарів і транспортних
засобів митний контроль за ними може
здійснюватися, якщо є достатні
підстави вважати, що мають місце
порушення законодавства України чи
міжнародного договору України,
укладеного в установленому законом
порядку, контроль за виконанням яких
покладено законом на митні органи (ст. 69
МК України).

Аналіз наведених норм свідчить про
можливість митного контролю після
завершення митного оформлення за умови
обґрунтованої підозри, що під час
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України
було допущено порушення законодавства
України.

Однак, таких обставин в даній справі не
встановлено і в судових рішеннях не
наведено.

Крім того, відповідно до положень ст. 313
МК України класифікація товарів, тобто
віднесення товарів до класифікаційних
групувань, зазначених в УКТЗЕД, є
виключною компетенцією митних органів.

Оскільки, приймаючи вантажно-митні
декларації, митний орган відніс товар
до певного коду товарної номенклатури
та пропустив його на митну територію
України (після сплати імпортером
передбачених законом податків і
зборів), то в подальшому він не мав
правових підстав для прийняття
податкових повідомлень-рішень про
донарахування податкових зобов'язань у
зв'язку з виявленням помилки у
класифікації товару, зокрема, з
посиланням на результати невиїзної
документальної перевірки.

За вказаних обставин, меж перегляду,
відсутності порушень норм
матеріального та процесуального права,
висновок судів першої та апеляційної
інстанцій про часткове задоволення
позовних вимог є вірним, а касаційна
скарга відповідача - необґрунтованою
та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Полтавської митниці
Міндоходів залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 03.09.2013 та
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 26.04.2013
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий В.В. Кошіль Судді О.А.
Моторний О.І. Степашко