Справа № 814/2064/13-а
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2014 року
м. Київ К/800/63559/13

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючої: суддів: Блажівської Н.Є.,
Сіроша М.В., Юрченко В.П.,розглянувши у
попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Заводському районі м.
Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області на
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 16 серпня 2013
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 31 жовтня 2013
року

у справі № 814/2064/13-а

за позовом ОСОБА_4

до Державної
податкової інспекції у Заводському
районі м. Миколаєва

Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області

про визнання
протиправними дій та скасування
податкового

повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_4 (надалі також - позивач, ОСОБА_4)
звернулася до суду з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у Заводському районі
м. Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 17
квітня 2013 року № .

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 16 серпня
2013 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення від 17
квітня 2013 року № .

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 31 жовтня 2013
року апеляційну скаргу ДПІ залишено
без задоволення, а постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 16 серпня 2013
року залишено без змін.

Відповідач в касаційній скарзі,
вказуючи на допущені судами першої та
апеляційної інстанцій порушення вимог
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
спору, просить скасувати постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 16 серпня 2013
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 31 жовтня 2013
року і прийняти нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
Вищий адміністративний суд України
звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, які не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Фактичною підставою прийняття
податкового повідомлення-рішення від 17
квітня 2013 року № (збільшено суму
грошового зобов'язання позивача за
платежем «Податок на доходи фізичних
осіб, що сплачується фізичними особами
за результати річного декларування,
код платежу 11010500», на 450000 грн.), з
приводу правомірності якого виник
спір, стали висновки відповідача,
викладені в акті перевірки від 3 квітня
2013 року № 1061/17-200/НОМЕР_2,
про порушення позивачем вимог
підпункту 8.2.1 пункту 8.2
статті 8, підпункт 4.2.8 пункту 4.2 статті 4
Закону України від 22 травня 2003 року
№ 889-IV «Про податок з доходів
фізичних осіб», що призвело до
заниження податку з доходів фізичних
осіб за 2009 рік на суму 90000 грн. (15% від
суми 600000 грн.), за 2010 рік - на суму 360000
грн. (15% від суми 2400000 грн.) у зв'язку із не
наданням документів на підтвердження
оподаткування доходів, що в подальшому
були використані в якості внесків до
статутного капіталу ТОВ «Об'єднана
картонна компанія».

Перевіряючи дотримання відповідачем
як суб'єктом владних повноважень вимог
частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
при прийнятті оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення, суди
попередніх інстанцій виходили із
вірного застосування норм
матеріального та процесуального права
з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач здійснив
внесок до статутного капіталу цього
підприємства в сумі 3000000,00 грн.

Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1
статті 75 Податкового кодексу України
документальна перевірка проводиться
на підставі податкових декларацій
(розрахунків), фінансової, статистичної
та іншої звітності, регістрів
податкового та бухгалтерського обліку,
ведення яких передбачено законом,
первинних документів, які
використовуються в бухгалтерському та
податковому обліку і пов'язані з
нарахуванням і сплатою податків та
зборів, виконанням вимог іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби, а також отриманих в
установленому законодавством порядку
органом державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

У підпунктах 54.3.1 і 54.3.2 пункту 54.3 статті
54 Податкового кодексу України
встановлено, що контролюючий орган
зобов'язаний самостійно визначити суму
грошових зобов'язань платника
податків, передбачених цим Кодексом
або іншим законодавством, якщо платник
податків не подає в установлені строку
податкову (митну) декларацію, а також
якщо дані перевірок результатів
діяльності платника податків, крім
електронної перевірки, свідчать про
заниження або завищення суми його
податкових зобов'язань, заявлених у
податкових (митних) деклараціях,
уточнюючих розрахунках.

Згідно з пунктом 1.2 статті 1 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» доходом є сума будь-яких
коштів, вартість матеріального і
нематеріального майна, інших активів,
що мають вартість, у тому числі цінних
паперів або деривативів, одержаних
платником податку у власність або
нарахованих на його користь, чи набутих
незаконним шляхом у випадках,
визначених підпунктом 4.2.16 пункту 4.2
статті 4 цього Закону, протягом
відповідного звітного податкового
періоду з різних джерел як на території
України, так і за її межами.

Пунктом 4.1 статті 4 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб»
визначено, що загальний річний
оподатковуваний дохід складається з
суми загальних місячних
оподатковуваних доходів звітного року,
а також іноземних доходів, одержаних
протягом такого звітного року.

Види доходів, що включаються до складу
місячного оподатковуваного доходу,
перелічені у пункті 4.2 статті 4 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб».

До складу загального місячного
(річного) оподатковуваного доходу,
відповідно до підпункту 4.2.8 пункту 4.2
статті 4 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб», зокрема
включається оподатковуваний дохід
(прибуток), не включений до розрахунку
загальних оподатковуваних періодів та
самостійно виявлений у звітному
періоді платником податку або
нарахований податковим органом згідно
із законом.

Як встановлено судами, в акті зазначені
документи (інформація), на підставі
яких відповідач провів перевірку: лист
ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва
Миколаївської області ДПС від 28 грудня
2012 року № 5368/7/17-332 і відомості з
Центральної бази даних Державного
реєстру фізичних осіб. При цьому в цих
документах відсутня інформація про
отримання позивачем доходу.

Отже, застосування контролюючим
органом для визначення суми грошового
зобов'язання платника податків лише
підпункту 4.2.8 пункту 4.2 статті 4 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» є неправомірним,
оскільки вид доходу (з перелічених у
підпунктах 4.2.1-4.2.7 і 4.2.9-4.2.17) проведеною
перевіркою не був встановлений.

За таких обставин, висновки попередніх
судових інстанцій про
необґрунтованість податкового
повідомлення-рішення, з приводу
правомірності якого виник спір, є
такими що відповідають фактичним
обставина справи та відповідає вимогам
чинного законодавства.

Доводи касаційної скарги висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують і не дають підстав для
висновку, що судами при розгляді справи
неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права. Таким
чином, ухвалені по справі рішення є
законними і обґрунтованими, а
зазначена в касаційній скарзі позиція
не знаходить свого підтвердження за
матеріалами справи та не ґрунтується
на положеннях чинного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

За таких обставин, суд, перевіривши у
межах касаційної скарги правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно відхилити, а рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
слід залишити без змін.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В А Л И В

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Заводському районі м.
Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області
відхилити, а постанову Миколаївського
окружного адміністративного суду від 16
серпня 2013 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 31 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копій
особам, що беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуюча:
Н. Є. Блажівська

Судді:
М.В. Сірош

В.П. Юрченко