Справа № 813/3342/14
Суддя: Гудим Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 р.
Справа № 876/7460/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Гудима Л.Я.,

суддів:
Глушка І.В., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря:
Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
дочірнього підприємства «Датський
текстиль» Компанії «ПВН Холдінг А/С»
(Данія) на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
25.06.2014 року в адміністративній справі
за позовом дочірнього підприємства
«Датський текстиль» Компанії «ПВН
Холдінг А/С» до Державної податкової
інспекції в Сокальському районі
Головного управління Міндоходів у
Львівській області про скасування
податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О
В И В:

Дочірнє підприємство «Датський
текстиль» Компанії «ПВН Холдінг А/С»
(Данія) (надалі - ДП «Датський текстиль»)
звернулося до суду з позовом до
Державної податкової інспекції в
Сокальському районі Головного
управління Міндоходів у Львівській
області (надалі - ДПІ в Сокальському
районі) про скасування податкового
повідомлення-рішення №/0 від
14.01.2011 року в частині визначення суми
грошового зобов»язання за штрафними
(фінансовими) санкціями в розмірі 26063,25
грн., прийнятого за наслідками
проведеної планової виїзної перевірки
ДП «Датський текстиль» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.04.2009 року по
30.09.2010 року, валютного та іншого
законодавства за період з 01.04.2009 року по
30.09.2010 року, оформленої актом №3/2301/31588791
від 05.01.2011 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при
застосуванні штрафних (фінансових)
санкцій за виявлене під час проведення
перевірки порушення вимог п. 5.1, п.п. 5.2.1
п. 5.2, п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» у ІІІ кварталі 2010 року, що
призвело до заниження податку на
прибуток в сумі 104253,00 грн., контролюючим
органом неправомірно застосовано ст. 123
Податкового кодексу України (надалі ПК
- України), який вступив в законну силу
01.01.2011 року, тобто вже після вчинення
порушення. Наведене призвело до
невірного обчислення сум штрафних
(фінансових) санкцій. Натомість, слід
було керуватись ст. 17 Закону України
«Про порядок погашення зобов»язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами». В
зв»язку з наведеним спірне податкове
повідомлення-рішення є неправомірним
та підлягає скасуванню.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 25.06.2014 року
в адоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погодившись із зазначеною
постановою, її оскаржив позивач ДП
«Датський текстиль», який вважає, що
рішення прийняте з порушенням норм
матеріального права, без врахування
висновків і мотивів Вищого
адміністративного суду, з яких
скасовані рішення першої та
апеляційної інстанції. Апелянт просив
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою
задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що
суд першої інстанції не врахував того,
що оскаржуваним податковим
повідомленням-рішенням позивачу
невірно визначено суму грошового
зобов»язання за штрафними
(фінансовими) санкціями. Враховуючи
розмір основного платежу в сумі 104253,00
грн., штрафна (фінансова) санкція у
даному випадку, у відповідності до
Закону України «Про порядок погашення
зобов»язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» мала б становити 10425 грн., а
відтак застосування штрафної
(фінансової) санкції у розмірі 26063,25 грн.
згідно з п. 123.1 ст. 123 ПК України
суперечить ст. 58 Конституції України та
не є більш м»якою санкцією, ніж та, що
була передбачена згаданим Законом, що
діяв на час виявлення та вчинення
правопорушення.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
апеляційну скаргу, суд апеляційної
інстанції прийшов до переконання, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
в період з 24.11.2010 року по 21.12.2010 ДПІ у
Сокальському районі проведено планову
виїзну перевірку ДП «Датський
текстиль» з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.04.2009 року по 30.09.2010 року, валютного та
іншого законодавства за період з 01.04.2009
року по 30.09.2010 року, за наслідками якої
складено акт №3/2301/31588791 від 05.01.2011 року.

Перевіркою, крім іншого, встановлено
порушення позивачем вимог п. 5.1, п.п. 5.2.1
п. 5.2, п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» у ІІІ кварталі 2010 року, що
призвело до заниження податку на
прибуток в сумі 104253,00 грн.

За наслідками проведеної перевірки
відповідачем 14.01.2011 року винесено
податкове повідомлення-рішення
№/0, яким позивачу, на підставі ст.
123 ПК України, збільшено суму грошового
зобов»язання в розмірі 130316,25 грн. за
платежем податок на прибуток (в тому
числі 104253,00 грн. - основний платіж, 26063,25
грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Окружним судом також встановлено, що ДП
«Датський текстиль», не погоджуючись
із вибором ДПІ в Сокальському районі
закону, згідно з яким йому визначено
штрафну санкцію, оскаржує податкове
повідомлення-рішення №/0 від
14.01.2011 року лише в частині нарахування
26063,25 грн. штрафної санкції.

Крім цього, колегія суддів звертає
увагу на те, що судом першої інстанції
при вирішенні даного спору було
враховано ухвалу ВАСУ від 08.04.2014 року,
якою постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 06.10.2011 року,
залишену без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 08.05.2012 року, скасовано з мотивів її
невідповідності вимогам чинного
законодавства. При вирішенні даного
спору окружний суд взяв до уваги те, що
до набрання чинності Податковим
кодексом України відповідальність
платників податків визначалась
Законом України «Про порядок погашення
зобов»язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», який встановлював іншу
ставку штрафних (фінансових) санкцій.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що ДПІ
в Сокальському районі правильно
нараховано штраф для позивача,
оскільки застосування ст. 123 ПК України,
в даному випадку є застосуванням більш
м»якшої санкції ніж та, яка була
передбачена Законом України «Про
порядок погашення зобов»язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами», що діяв
на час виявлення та вчинення порушення.

Такі висновки суду першої інстанції, на
переконання колегії суддів,
відповідають нормам матеріального
права та фактичним обставинам справи і
є правильними, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 67 Конституції України
кожен зобов»язаний сплачувати податки
і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (надалі - Закон №334/94-ВР)
валові витрати виробництва та обігу -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Згідно із п.п. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону
№334/94-ВР до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв»язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону №334/94-ВР
передбачено, що не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов»язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Як вірно зазначив окружний суд, в
період вчинення ДП «Датський текстиль»
порушень п. 5.1, п.п. 5.2.1 п. 5.2, п.п. 5.3.9 п. 5.3
ст. 5 Закону №334/94-ВР України,
відповідальність платника податків
визначалась на підставі ст. 17 Закону
України «Про порядок погашення
зобов»язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами».

З 01.01.2011 року набрав законної сили
Податковий кодекс України від 02.12.2010
року № 2755-VI, п. 2 розділу ХІХ «Перехідні
положення» якого встановлено, що Закон
України «Про порядок погашення
зобов»язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» втрачає свою чинність з 01.01.2011
року.

До 06.08.2011 року - до набрання чинності
Законом України від 07.07.2011 №3609-VI «Про
внесення змін до Податкового кодексу
України та деяких інших законодавчих
актів України щодо вдосконалення
окремих норм Податкового кодексу
України» (надалі - Закон №3609-VI), ПК
України не містив положень, які б
регулювали порядок застосування
штрафних санкцій, передбачених ПК
України, до правопорушень, вчинених до
01.01.2011 року.

З 06.08.2011 року підрозділ 10 Розділу XX
«Перехідні положення» доповнено,
зокрема, пунктом 11, відповідно до якого
штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за
наслідками перевірок, які здійснюються
контролюючими органами,
застосовуються у розмірах,
передбачених законом, чинним на день
прийняття рішень щодо застосування
таких штрафних (фінансових) санкцій (з
урахуванням норм пункту 7 цього
підрозділу).

З дати набрання чинності Законом
України №3609-VI, яким доповнено
підрозділ 10 Розділу XX «Перехідні
положення» ПК України пунктом 11,
штрафні санкції за податкові
правопорушення, вчинені до набрання
чинності ПК України, але виявлені після
01.01.2011 року, застосовуються згідно з
приписами пунктом 11 підрозділу 10
Розділу XX ПК України.

З врахуванням наведеного вище, суд
першої інстанції прийшов до вірного
висновку про те, що в період з 01.01.2011
року, тобто від дати набрання чинності
ПК України і до 06.08.2011 року - до дати
набрання чинності пунктом 11 підрозділу
10 Розділу XX «Перехідні положення» ПК
України, слід виходити із загальних
норм Конституції України та ПК України.

Аналізуючи вимогу ст. 58 Конституції
України, колегія суддів зазначає, що до
податкових порушень, вчинених до
набрання чинності ПК України, але
виявлених з 01.01.2011 року до 06.08.2011 року,
повинен застосовуватися найнижчий із
тих обсягів відповідальності, що
передбачений Законом України «Про
порядок погашення зобов»язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» або ПК
України.

Так, згідно із п.п. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону
України «Про порядок погашення
зобов»язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», у разі коли контролюючий
орган самостійно донараховує суму
податкового зобов»язання платника
податків за підставами, викладеними у
п.п. «б» п.п. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 цього Закону,
такий платник податків зобов»язаний
сплатити штраф у розмірі десяти
відсотків від суми недоплати
(заниження суми податкового
зобов»язання) за кожний з податкових
періодів, установлених для такого
податку, збору (обов»язкового платежу),
починаючи з податкового періоду, на
який припадає така недоплата, та
закінчуючи податковим періодом, на
який припадає отримання таким
платником податків податкового
повідомлення від контролюючого органу,
але не більше п»ятдесяти відсотків
такої суми та не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян сукупно за весь строк
недоплати, незалежно від кількості
податкових періодів, що минули.

Відповідно до п. 123.1 ст. 123 ПК України (в
редакції, що діяла на момент винесення
спірного податкового
повідомлення-рішення), у разі якщо
контролюючий орган самостійно
визначає суми податкового
зобов»язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
зменшення від»ємного значення об»єкта
оподаткування податком на прибуток або
від»ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених п.п. 54.3.1, 54.3.2, 54.3.5,
54.3.6 п. 54.3 ст. 54 цього Кодексу, тягне за
собою накладення на платника податків
штрафу в розмірі 25 відсотків суми
нарахованого податкового
зобов»язання, неправомірно заявленої
до повернення суми бюджетного
відшкодування та/або неправомірно
заявленої суми від»ємного значення
об»єкта оподаткування податком на
прибуток або від»ємного значення суми
податку на додану вартість.

Окружний суд, виходячи з навединих вище
норм, вірно проаналізував, що склад
правопорушення відповідно до Закону
України «Про порядок погашення
зобов»язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» та нормою ПК України є
одинакові, тому немає перешкод для
застосування з 01.01.2011 року приписів ст.
123 ПК України для визначення
відповідальності платника податків за
відповідне правопорушення, яке мало
місце до набрання чинності ПК України,
але виявлене контролюючим органом
після 01.01.2011 року.

При визначенні розміру штрафних
санкцій за розглядуване податкове
правопорушення колегія суддів
враховує наступне.

Законом України «Про порядок погашення
зобов»язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» було передбачено сплату
порушником штрафу в розмірі десяти
відсотків суми податкового
зобов»язання за кожний повний або
неповний місяць затримки податкової
декларації, але не більше п»ятдесяти
відсотків від суми нарахованого
податкового зобов»язання та не менше
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян. Враховуючи суму
заниженого податку на прибуток в
розмірі 104253,00 грн. та те, що він
занижувався протягом ІІІ кварталу 2010
року, штраф за згаданим Законом міг
становити 31275,90 грн. (10425,30 грн. х 3).

Пунктом 123.1 ст. 123 ПК України за вчинення
такого самого порушення передбачено
накладення на платника податків штрафу
в розмірі 25 відсотків суми визначеного
податкового зобов»язання, завищеної
суми бюджетного відшкодування, і
відповідно в даному випадку становив
26063,25 грн. (10425,30 грн. х 25%).

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про те, що хоча Законом України «Про
порядок погашення зобов»язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» і
передбачено нижчий відсоток штрафних
(фінансових) санкцій за порушення,
вчинене ДП «Датський текстиль», однак,
сума таких штрафних (фінансових)
санкцій в грошовому еквіваленті є
більшою, ніж якби такі санкції були б
застосовані на підставі п. 123.1 ст. 123 ПК
України (31275,90>26063,25).

Статтею 200 КАС України передбачено, що
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції прийшов до висновку, що суд
першої інстанції при вирішенні даного
публічно-правового спору правильно
встановив фактичні обставини справи та
надав їм належну правову оцінку. Доводи
апелянта висновків суду не
спростовують та не дають правових
підстав для скасування оскаржуваного
судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, суд -

У Х В А Л
И В:

Апеляційну скаргу дочірнього
підприємства «Датський текстиль»
Компанії «ПВН Холдінг А/С» (Данія)
залишити без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 25.06.2014 року
в адміністративній справі №813/3342/14 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий:
Гудим Л.Я.

Судді:
Глушко І.В.

Шинкар Т.І.

Повний текст ухвали виготовлено та
підписано 08.10.2014 року.