Справа № 761/22016/13-а (2-а/761/455/13)
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/18097/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А.
(доповідач)СуддівМороз Л.Л. Шведа Е.Ю.
секретар судового засідання Носенко
Л.О.,

за участі представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5,
представників Головного управління
Пенсійного фонду України в м. Києві -
Жбадинського О.М. та Управління
Служби безпеки України у м. Києві -
Ільїна Г.А., розглянувши у
касаційному порядку у відкритому
судовому засіданні у залі суду
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_4 до Головного управління
Пенсійного фонду (далі - ГУПФ) України в
м. Києві, третя особа - Управління
Служби безпеки України в м. Києві про
визнання дій протиправними за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Шевченківського районного суду м.
Києва від 04 листопада 2013 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 12 березня
2014 року

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_4 у
Шевченківському районному суді

м. Києва пред'явив позов до ГУПФ України
в м. Києві, третя особа - Управління
Служби безпеки України в м. Києві про
визнання дій протиправними.

Просив визнати протиправними дії ГУПФ
України в м. Києві щодо відмови йому у
поновленні та перерахунку пенсії,
починаючи з 01 жовтня 2002 року, на
підставі подання Управління Служби
безпеки України у м. Києві, а також
зобов'язати відповідача поновити
пенсію та здійснити її перерахунок за
весь час починаючи з 01 жовтня 2002 року.

Постановою Шевченківського районного
суду м. Києва від 04 листопада 2013 року,
залишеною без зміни ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 12 березня 2014 року, у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_4
подав касаційну скаргу, в якій вказав
на те, що оскаржувані рішення судами
прийняті з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просить їх скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4, починаючи з 11
жовтня 1994 року, була призначена пенсія
за вислугу років з військовим званням
старший лейтенант у відповідності до
Закону України "Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб".

У подальшому його було присвоєне
чергове звання "капітан запасу".

Вироком Дарницького районного суду м.
Києва від 08 січня 2002 року ОСОБА_4
засуджено за частиною третьою статті 27,
частиною другою статті 146, частиною
четвертою статті 189 Кримінального
кодексу України в редакції 2001 року до 10
років позбавлення волі з конфіскацією
майна, що належить позивачу на праві
власності. На підставі статті 54
Кримінального кодексу України він був
позбавлений військового звання
офіцера запасу Служби безпеки України -
капітана.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
21 червня 2002 року вказаний вирок в
частині позбавлення позивача
офіцерського звання залишений без
зміни. У зв'язку з набранням вироком
законної сили, ОСОБА_4, як особі що
позбавлена офіцерського звання, була
припинена виплата пенсії з 01 жовтня 2002
року. Також, відповідно до наказу
начальника Управління Служби безпеки
України в м. Києві від 05 листопада 2002
року № 215-ос в адміністративному
порядку позивача було виключено з
військового обліку у Службі безпеки
України.

Рішенням Європейського суду з прав
людини від 10 грудня 2009 року (яке набуло
статусу остаточного 12 березня 2010 року)
визнано порушення прав позивача за
статтею 5 параграфу 3; статтею 5
параграфу 4; статтею 5 параграфу 5
(незаконний арешт) та статті 6 параграфу
1 (брак безсторонності) Конвенції про
захист прав людини і основних свобод.

Ухвалою Верховного Суду України від 01
березня 2012 року на підставі вказаного
рішення вирок Дарницького районного
суду м. Києва скасовано та справа
направлена до Дарницького районного
суду м. Києва на новий розгляд.

Постановою Дарницького районного суду
м. Києва від 07 червня 2012 року, яка
набрала законної сили, кримінальна
справа відносно ОСОБА_4 закрита у
зв'язку із закінченням строків
давності притягнення до кримінальної
відповідальності.

У серпні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
ГУПФ України у м. Києві із заявою про
поновлення виплати пенсії за вислугу
років, починаючи з 01 жовтня 2002 року,
посилаючись на те, що оскільки вирок
Дарницького районного суду

м. Києва від 08 січня 2002 року скасовано
та кримінальна справа закрита, то він
має право на поновлення пенсійного
забезпечення у відповідності із
Законом України "Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб".

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_4, суди попередніх інстанцій
виходили з того, що при розгляді заяви
про поновлення виплати пенсії судом не
було встановлено порушень прав, свобод
чи інтересів позивача з боку
відповідача.

Між тим, такий висновок судами
зроблений з порушенням правил
застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень статті 10 Закону
України від 23 лютого 2006 року "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини" додатковими заходами
індивідуального характеру з метою
забезпечення відновлення порушених
прав стягувача є відновлення
настільки, наскільки це можливо,
попереднього юридичного стану, який
стягувач мав до порушення Конвенції.
Таке відновлення, відповідно до пункту
"б" частини третьої статті 10
вищезазначеного Закону, зокрема
здійснюється шляхом повторного
розгляду справи адміністративним
органом.

Таким чином, в судовому порядку, шляхом
скасування вироку суду та закриття
справи ОСОБА_4 було поновлено в
офіцерському званні - капітан з 21
червня 2002 року, оскільки саме з цього
дня його позбавлено офіцерського
звання шляхом набрання вироку законної
сили.

Діючи в межах зазначеної норми та у
зв'язку із скасуванням судового акту у
частині щодо позбавлення ОСОБА_4
військового звання капітан, начальник
Управління Служби безпеки України в м.
Києві в адміністративному порядку
відновив його повний термін
перебування на військовому обліку,
визнавши недійсним своїм наказом від 11
вересня 2012 року №170-ос наказ від 05
листопада 2002 року №215ос (з моменту його
видання) про виключення ОСОБА_4 з
військового обліку. Згідно з цим
наказом ОСОБА_4 перебував на
військовому обліку до 18 червня 2007 року
і був виключений з обліку в зв'язку з
досягненням граничного віку
перебування у запасі.

ГУПФ України в м. Києві листом від 01
серпня 2013 року № 18832/12 відмовило ОСОБА_4
у поновленні пенсії виходячи з того, що
він не був поновлений у військовому
званні особисто головою Служби безпеки
України та чинним законодавством не
передбачено призначення пенсії особам,
військове звання, яким присвоєно під
час перебування їх у запасі.

Суди попередніх інстанцій не взяли до
уваги те, що такі дії ГУПФ України в м.
Києві є неправомірними, оскільки
відповідно до пункту 40 Указу
Президента України від 27 грудня 2007 року
№ 1262/2007 "Про внесення змін до Указу
президента України від 07 листопада 2001
року №1053" голова Служби безпеки
України позбавляє, понижає та поновлює
осіб у військовому званні лише у
порядку дисциплінарного стягнення.

Фактично стосовно ОСОБА_4 на момент
його звернення до відповідача за
відновленням виплати пенсії
відповідно до Закону України "Про
пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб" не було судового рішення
про позбавлення його військового
звання офіцера СБУ. Його статус офіцера
СБУ був поновлений внаслідок
скасування вироку Дарницького
районного суду м. Києва від
08 січня 2002 року та ухвали Апеляційного
суду м. Києва від 21 червня 2002 року у
кримінальній справі стосовно нього
відповідно до ухвали Верховного Суду
України від 01 березня 2012 року.

Інші рішення у частині позбавлення
ОСОБА_4 військового звання судами у цій
кримінальній справі не приймалися.

Видання керівником СБУ відповідного
наказу стосовно ОСОБА_4 чинним
законодавством не вимагається.

Отже, право ОСОБА_4 на виплату пенсії
відповідно до Закону України "Про
пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб" було відновлено відповідно
до ухвали Верховного Суду України від 01
березня 2012 року і останнього слід
вважати таким, що не був позбавлений
військового звання офіцера СБУ, а
врешті й - на виплату йому пенсії за цим
Законом з 01 жовтня 2002 року.

Колегія суддів вважає, що належним
способом відновлення порушеного права
ОСОБА_4 на виплату пенсії відповідно до
Закону України "Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб" є зобов'язання ГУПФ
України в м. Києві поновити виплату
пенсію ОСОБА_4 у відповідності із
Законом України "Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб" та здійснити її
перерахунок, починаючи з 01 жовтня 2002
року.

Так, у даний час органи Служби безпеки
України не мають повноважень на
призначення, перерахунок та виплату
пенсій працівникам Служби, які вийшли
на пенсію. Такі повноваження передані
органам Пенсійного фонду України.

Фактично з вини держави Україна в особі
її державних органів ОСОБА_4
незаконно був позбавлений пенсійних
виплат.

Таким чином, поновлення та перерахунок
пенсії ОСОБА_4 повинен бути проведений
ГУПФ фонду України в м. Києві.

Відповідно до частини першої статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судові рішення повинні бути
законними і обґрунтованими.

Суди не виконали вимог вказаного
процесуального закону й ухвалили
незаконні рішення, які підлягають
скасуванню.

Оскільки обставини справи встановлені
повно і всебічно, а суди першої та
апеляційної інстанцій лише не
правильно застосували до спірних
правовідносин норми матеріального
права, то колегія суддів вважає
можливим ухвалити у справі нове
рішення про задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 210, 220, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Шевченківського районного
суду м. Києва від 04 листопада 2013 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 12 березня
2014 року в адміністративній справі за
позовом ОСОБА_4 до Головного управління
Пенсійного фонду України в м. Києві,
третя особа - Управління Служби безпеки
України в м. Києві про визнання дій
протиправними скасувати та ухвалити у
цій справі нове рішення.

Позов ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного
управління Пенсійного фонду України в
м. Києві щодо відмови ОСОБА_4 у
поновленні та перерахунку пенсії,
починаючи з 01 жовтня 2002 року на
підставі подання Управління Служби
безпеки України у м. Києві.

Зобов'язати Головне управління
Пенсійного фонду України в м. Києві
поновити виплату пенсію ОСОБА_4 у
відповідності із Законом України "Про
пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб" та здійснити її
перерахунок, починаючи з 01 жовтня 2002
року.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді
Горбатюк С.А.

Мороз Л.Л.

Швед Е.Ю.