Справа № 2а-1868/12/1070
Суддя: Муравйов О.В.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/3103/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючий суддя судді за участю
секретаря представників сторін: від
позивача: від відповідача:Муравйов О. В.
Вербицька О. В. Маринчак Н. Є. Титенко
М. П. Рева І. І., Бабій М. В.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуТовариства з
обмеженою відповідальністю «ВІК -
Р.С.Ф.» на постанову та
ухвалуКиївського окружного
адміністративного суду від 18.04.2013 року
Київського апеляційного
адміністративного суду від 24.12.2013 рокуу
справі№ 2а-1868/12/1070за позовомТовариства
з обмеженою відповідальністю «ВІК -
Р.С.Ф.»доДержавної податкової
інспекції у Миронівському районі
Київської областіпровизнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 18.04.2013 року
у справі № 2а-1868/12/1070, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 24.12.2013 року,
в позові відмовлено.

Не погоджуючись із судовими рішеннями
у справі, позивач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить їх
скасувати, прийняти нове про відмову в
позові. Свої вимоги заявник
обґрунтовує порушенням судами норм
матеріального та процесуального права,
зокрема, ст. ст. 11, 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Заперечення на касаційну скаргу не
надходили, що не перешкоджає її
розгляду по суті.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що за результатами
проведеної відповідачем
документальної позапланової невиїзної
перевірки ТОВ «ВІК-Р.С.Ф.» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 10.02.2009 року по
30.09.2011 року складено акт від 09.12.2011 року
№ 365/23-011/23238336, яким зафіксовано
порушення позивачем вимог пп. 192.1 п.192.1
статті 192, п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу, ст. ст. 203, 215 Цивільного
кодексу, які призвели до заниження
податкового зобов'язання з ПДВ в
розмірі 10 307 901,71 грн.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 26.12.2011 року №
, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 12 889 698,64 грн.,
з яких: 10 311 758,91 грн. - за основним
платежем, 2 577 939,73 грн. - за штрафними
санкціями.

Позивач оскаржив вказане податкове
повідомлення-рішення в частині
грошового зобов'язання в розмірі 10 307
901,71 грн. та штрафних санкцій в розмірі 2
576 975,43 грн.

Відмовляючи в позові, суди першої та
апеляційної інстанцій виходили з того,
що матеріалами справи підтверджується
висновок податкового органу про
відсутність фактичного виконання
спірних операцій.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком, враховуючи наступне.

Згідно з пп. «а» п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається: дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.2 ст. 198 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону (п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України).

Згідно з п. п. 201.1, 201.4, 201.6, 201.10 ст. 201
Податкового кодексу України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну;
податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг; податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця; податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Аналогічні положення містилися в
Законі України «Про податок на додану
вартість».

Отже, правові наслідки у вигляді
виникнення права платника податку на
формування податкового кредиту з ПДВ
наступають лише у разі реального
(фактичного) вчинення господарських
операцій з придбання
товарів/робіт/послуг, що пов'язані з
рухом активів, зміною зобов'язань чи
власного капіталу платника, та
відповідають економічному змісту,
відображеному в укладених платником
податку договорах, а не лише оформлення
відповідних документів або рух
грошових коштів на рахунках платників
податку.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що реальність здійснення
господарських операцій щодо виконання
договорів поставки № 02/11-А від 01.08.2011
року, № 05/11-А від 01.08.2011 року, укладених
між позивачем та ТОВ
«Донбасбудсервіс», не підтверджується
матеріалами справи.

Податковий кредит за серпень 2012 року в
розмірі 10 307 901,71 грн. був сформований
ТОВ «ВІК-Р.С.Ф.» на підставі виписаних
податкових накладних, тобто за другою
подією, визначеною п. 198.2 ст. 198
Податкового кодексу України.

В обґрунтування доводів про реальне
здійснення господарських операцій
позивачем надано лише договори
поставки, податкові на видаткові
накладні. Актів приймання-передачі,
договорів підряду з третіми особами
щодо надання послуг з розвантаження
товару, книги складського обліку
позивачем надано не було.

Крім того, судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що договори на
поставку товарів від 01.08.2012 року № 02/11-А,
№ 05/11-А та видаткові накладні, виписані
ТОВ «Донбасбудсервіс» відповідно до
вказаних договорів, не підписані
посадовими особами позивача. Товар
позивачем не отримувався, а залишався
на складі продавця.

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи мають силу
первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

Оскільки судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено відсутність
фактичного отримання товару позивачем,
у останнього відсутнє право на
віднесення до податкового кредиту
відповідної суми по спірним договорам.

Судами першої та апеляційної інстанцій
обґрунтовано зазначено, що наявність у
позивача (покупця) документів, які
необхідні для віднесення певних сум до
податкового кредиту, зокрема,
податкових накладних, не є безумовною
підставою для включення до податкового
кредиту витрат на оплату товарів,
оскільки наведені в таких документах
відомості не відповідають дійсності,
оскільки товар ТОВ «Донбасбудсервіс»
не поставлявся.

Посилання податкового органу на
порушення вимог п. 192.1 ст. 92 Податкового
кодексу України щодо необхідності
коригування є необґрунтованим,
оскільки відповідачем перевірявся
період з 10.02.2009 року по 30.09.2011 року, а
коригування відбулось в листопаді 2011
року.

Вказана посилка не вплинула на
вирішення спору по суті, враховуючи, що
судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено безтоварність
господарських операцій по поставці
цукру-піску, а тому колегія суддів
погоджується з висновком судів першої
та апеляційної інстанцій про відмову в
задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують, а зводяться до
переоцінки обставин, встановлених
судами першої та апеляційної
інстанцій, що у відповідності до ст. 220
Кодексу адміністративного судочинства
України не віднесено до повноважень
суду касаційної інстанції.

За таких обставин касаційна скарга не
підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 220, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «ВІК -
Р.С.Ф.» залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 18.04.2013 року
та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 24.12.2013 року
у справі № 2а-1868/12/1070 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
порядку та в строки, встановлені
статтями 236-238, 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
О. В. Муравйов

Судді
О. В. Вербицька

Н. Є. Маринчак