Справа № 2а-7151/09/1670
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2014-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/19859/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

за участю: секретаря Гончарук І.Ю.,

представника відповідача Мосієнко
В.Б.,

прокурора Бараненко І.І.

розглянула у судовому засіданні
касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «ГЕОСВІТ»
на постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 30.08.2010 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 16.03.2011 по
справі №2а-7151/091670 за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю
«ГЕОСВІТ» до Державної податкової
інспекції у місті Полтаві, Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області, Державної податкової
адміністрації України, за участю
Прокуратури Полтавської області, про
визнання незаконними та скасування
податкового повідомлення-рішення та
рішень про результати розгляду скарг.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної
Т.М., пояснення представника
відповідача та прокурора, перевіривши
доводи касаційної скарги щодо
дотримання правильності застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 30.08.2010,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 16.03.2011, у
задоволенні позовних вимог Товариства
з обмеженою відповідальністю
«ГЕОСВІТ» до Державної податкової
інспекції у місті Полтаві, Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області, Державної податкової
адміністрації України, за участю
Прокуратури Полтавської області про
визнання незаконними та скасування
податкового повідомлення-рішення та
рішень про результати розгляду скарг -
відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів
попередніх інстанцій, Товариство з
обмеженою відповідальністю «ГЕОСВІТ»
05.04.2011 звернулось з касаційною скаргою
до Вищого адміністративного суду
України, який ухвалою від 12.04.2011 прийняв
її до свого провадження.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
30.08.2010 та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 16.03.2011, прийняти нове рішення, яким
позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
зокрема, статей 6, 8, 19, 124 Конституції
України, статей 11№, 12 Закону України
«Про державну податкову службу в
Україні», підпункту 7.4.5 пункту 7.4,
підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», підпункту «б» підпункту 4.2.2
пункту 4.2 статті 4, підпункту 5.5.2 пункту
5.2 статті 5, пункту 16.2 статті 16 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», статті 19 Господарського
кодексу України, статті 204 Цивільного
кодексу України, статті 6, пункту 2
частини другої статті 17, пункту 4
частини першої статті 106, статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Перевіривши матеріалами справи
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Державною податковою
інспекцією у місті Полтаві проведено
позапланову виїзну документальну
перевірку фінансово-господарської
діяльності з питань дотримання
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Геосвіт» вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2002 по
31.12.2004.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», що призвело до
заниження податку на додану на
загальну суму 1159461,83грн.

За результатами перевірки Державною
податковою інспекцією у місті Полтаві
складено акт від 20.01.2007 №87/23-8/30904875 та
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 27.01.2007
№/0, яким Товариству з обмеженою
відповідальністю «Геосвіт» визначено
суму податкового зобов'язання з
податку на додану вартість по
вітчизняних товарах (роботах, послугах)
в розмірі 1739192,00грн., в тому числі за
основним платежем - 1159461,83грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями -
579730,90грн.

За результатами розгляду первинної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Геосвіт» на вказане
податкове повідомлення-рішення
Державною податковою інспекцією у
місті Полтаві прийнято рішення від
28.04.2007 №9175/10/25-038, яким податкове
повідомлення-рішення від 27.01.2007
№/0 залишено без змін, у зв'язку з
чим прийнято податкове
повідомлення-рішення від 10.05.2007
№/1.

За результатами розгляду повторної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Геосвіт» Державною
податковою адміністрацією у
Полтавській області прийнято рішення
від 16.07.2007 №1667/10/25-017, яким податкове
повідомлення-рішення від 27.01.2007
№/0 та рішення Державної
податкової інспекції у місті Полтаві
від 28.04.2007 №9175/10/25-038 залишено без змін.

У зв'язку з викладеним Державною
податковою інспекцією у місті Полтаві
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 20.07.2007
№/2.

Державною податковою адміністрацією
України прийнято рішення від 26.09.2007
№9302/6/25-0115 про результати розгляду
скарг директора Товариства з обмеженою
відповідальністю «Геосвіт», яким
податкове повідомлення-рішення від
27.01.2007 №/0 (від 10.05.2007 №/1, від
20.07.2007№/2) та рішення Державної
податкової адміністрації в
Полтавській області від 16.07.2007
№1667/10/25-017.

У зв'язку з викладеним Державною
податковою інспекцією у місті Полтаві
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 10.10.2007
№/3, яким Товариству з обмеженою
відповідальністю «Геосвіт» визначено
суму податкового зобов'язання з
податку на додану вартість по
вітчизняних товарах (роботах, послугах)
в розмірі 1739192,00грн., в тому числі за
основним платежем - 1159461,83грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями -
579730,90грн.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що податкові органи в
межах строку визначеного
законодавством, розглянули скарги
позивача та прийняли вмотивовані
рішення за результатами їх розгляду.

Окрім того, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, що оспорюванні
рішення про результати розгляду
первинної та повторних скарг не є ні
нормативно-правовими актами, ні актами
індивідуальної дії в розумінні Кодексу
адміністративного судочинства
України, а тому позовні вимоги в цій
частині задоволенню не підлягають.

Щодо висновку податкового органу про
порушення позивачем вимог податкового
законодавства, що призвело до
заниження податку на додану податку на
додану на загальну суму 1159461,83грн.,
колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 зазначеного Закону не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З наведених законодавчих положень
випливає, що умовами реалізації права
платника на податковий кредит є
фактичне придбання товарів (робіт,
послуг) та наявність первинних
документів (зокрема, податкових
накладних), оформлених у відповідності
з вимогами чинного законодавства.

Проте, слід наголосити, що наслідки в
податковому обліку платника створюють
лише реально вчинені господарські
операції, тобто такі, що пов'язані з
рухом активів, зміною зобов'язань чи
власного капіталу платника, та
відповідають змісту, відображеному в
укладених платником податку договорах.

Якщо певна господарська операція не
відбулася чи відбулася не за тим її
змістом, який відображений в укладених
платником податку договорах, то це є
підставою для застосування
відповідних наслідків у податковому
обліку.

З'ясовуючи обставини реальності
вчинення господарської операції слід
ретельно перевіряти доводи податкових
органів про фактичне нездійснення
господарської операції, викладені в
актах перевірки або зафіксовані іншими
доказами.

Документи та інші дані, що спростовують
реальність здійснення господарської
операції, яка відображена в
податковому обліку, повинні
оцінюватися з урахуванням специфіки
кожної господарської операції - умов
перевезення, зберігання товарів,
змісту послуг, що надаються, тощо.

В процесі розгляду даної справи суди
попередніх інстанцій, дотримуючись
вищезазначеного, з достатньою повнотою
дослідивши первинні документи,
складені за наслідками здійснення
операції з поставки спірного товару
позивачеві, дійшли висновку про
відсутність факту реального виконання
спірних операцій, виходячи не лише з
якогось окремого недоліку, а усіх
доказів у їх сукупності, зокрема, з
огляду на необґрунтованість
господарської мети та економічної
доцільності при укладанні спірних
договорів, невідповідність первинних
документів за спірними господарськими
операціями вимогам законодавства та
недоведеність фактичного виконання
робіт.

Враховуючи викладене, висновки судів
попередніх інстанцій щодо
правомірності визначення позивачу
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 1159461,83грн. та
штрафних (фінансових) санкцій в розмірі
579730,90грн. є правильним.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків суду не спростовують і не
дають підстав для висновку, що судами
першої та апеляційної інстанцій при
розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
чи порушено норми процесуального
права.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 210, 220, 221, 223, 224, 230,
231, частиною п'ятою статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «ГЕОСВІТ»
залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 30.08.2010 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 16.03.2011 по
справі №2а-7151/091670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку, на
підставі та у строки, передбачені
статтями 235 - 238, 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: __________________
Т.М. Шипуліна

Судді:
__________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв