Справа № 2а-5359/10/1470
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2014-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/66210/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Сіроша М.В.

розглянула в письмовому провадженні
касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Заводському районі міста
Миколаєва на постанову Миколаївського
окружного адміністративного суду від
20.12.2010 та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 11.08.2011 по
справі №2а-5359/10/1470 за позовом суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у Заводському районі міста
Миколаєва про визнання протиправним та
скасування рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної
Т.М., перевіривши доводи касаційної
скарги щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 20.12.2010,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 11.08.2011, позовні вимоги суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у Заводському районі міста
Миколаєва про визнання протиправним та
скасування рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій -
задоволено частково. Визнано
протиправним та скасовано рішення від
29.07.2010 № в частині застосування
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
16216,00грн.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
Державна податкова інспекція у
Заводському районі міста Миколаєва
15.09.2011 звернулась з касаційною скаргою
до Вищого адміністративного суду
України, який ухвалою від 25.10.2011 прийняв
її до свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати постанову Миколаївського
окружного адміністративного суду від
20.12.2010 та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 11.08.2011,
прийняти нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог Державна
податкова інспекція у Заводському
районі міста Миколаєва посилається на
порушення судами норм матеріального
права, зокрема, пункту 12 статті 3, статті
21 Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг».

Перевіривши матеріалами справи
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Державною податковою
адміністрацією у Миколаївській
проведено планову перевірку суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 з питань додержання вимог
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», за результатами
якої було складено акт від 20.07.2010
№0392/14/00/23/НОМЕР_1.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем пунктів 9 та 12 статті 3, статті
6 Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», а саме неведення
обліку товарів за місцем реалізації,
незабезпечення щоденного друкування
на РРО фіскального звітного чеку та
його зберігання в КОРО.

На підставі акту від 20.07.2010
№0392/14/00/23/НОМЕР_1 Державною податковою
інспекцією у Заводському районі міста
Миколаєва прийнято рішення від 29.07.2010
№ про застосування до позивача
штрафних (фінансових) санкцій на
загальну суму 16896,00грн., в тому числі за
ведення з порушенням встановленого
порядку обліку товарів 16216,00грн.

Відповідно до пункту 12 статті 3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» суб'єкти
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо),
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані вести
у порядку, встановленому
законодавством, облік товарних запасів
на складах та/або за місцем їх
реалізації, здійснювати продаж лише
тих товарів, які відображені в такому
обліку, за винятком продажу товарів
особами, які відповідно до
законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку обсягів реалізованих товарів
(наданих послуг).

Згідно зі статтею 21 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» до суб'єктів підприємницької
діяльності, що не ведуть або ведуть з
порушенням встановленого порядку
облік товарів за місцем реалізації та
зберігання, застосовується фінансова
санкція у розмірі подвійної вартості
необлікованих товарів за цінами
реалізації, але не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян

Статтею 6 зазначеного Закону
передбачено, що облік товарних запасів
фізичною особою - суб'єктом
підприємницької діяльності ведеться у
порядку, визначеному чинним
законодавством, а юридичною особою (її
філією, відділенням, іншим
відокремленим підрозділом) - у порядку,
визначеному відповідним національним
положенням (стандартом)
бухгалтерського обліку. Облік ведеться
з урахуванням особливостей,
встановлених для суб'єктів малого
підприємництва. Обов'язок із ведення
обліку товарних запасів не
застосовується до осіб, які відповідно
до законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку придбаних або проданих товарів.

Аналіз наведених вище норм дає
підстави вважати, що обов'язок ведення
обліку товарних запасів не міг бути
покладений на фізичних
осіб-підприємців, які здійснювали
підприємницьку діяльність за
спрощеною системою оподаткування
відповідно до Указу Президента України
від 03.07.1998 №727/98 «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва»
(чинного на час виникнення спірних
відносин).

Натомість фізичні особи-підприємці,
які перебували на загальній системі
оподаткування, відповідно до вимог
пункту 12 статті 3 та статті 6 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» були зобов'язані
вести облік товарних запасів у порядку,
визначеному чинним законодавством.

Положення Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» чітко не визначають самого
порядку ведення обліку товарних
запасів на складах та/або за місцем їх
реалізації, лише вказує на обов'язок
суб'єктів підприємницької діяльності
на ведення такого обліку.

До документів, що є підставою для
оприбуткування товару, як правило,
належать накладні, податкові накладні
та товарно-транспортні накладні. Такі
документи є підставою для внесення
запасів до облікових бухгалтерських
реєстрів.

Однак порядок обліку товарних запасів
на законодавчому рівні встановлено
виключно для юридичних осіб, оскільки
відповідно до частини другої статті 3
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» бухгалтерський облік є
обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством.

В свою чергу фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності ведуть
Книгу обліку доходів і витрат, форма
якої визначена Інструкцією про
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю, затвердженою наказом
Інструкції про прибутковий податок з
громадян, затвердженої наказом
Головної державної податкової
інспекції України від 21.04.1993 №12, а
порядок ведення - у листі Державної
податкової адміністрації України від
05.11.1997 №17-0117/10-8886 - через відсутність у
зазначеній Інструкції положень
стосовно правил заповнення Книги.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, позивачем ведеться Книга
обліку доходів і витрат, а також наявні
накладні на придбаний товар.

За таких обставин, суди дійшли
обґрунтованого висновку щодо
забезпечення позивачем обліку
товарних запасів.

Враховуючи викладене, зважаючи на
встановлені обставини щодо наявності
первинних бухгалтерських документів
на товар, стосовно якого відповідачем
зроблено висновок про відсутність
облікових документів, висновок судів
попередніх інстанцій щодо
протиправності рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій від 29.07.2010 № в частині
санкцій на суму 16216,00грн. є правильним.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків суду не спростовують і не
дають підстав для висновку, що судами
першої та апеляційної інстанцій при
розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
чи порушено норми процесуального
права.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 210, 222, 223, 224, 230, 231,
частиною п'ятою статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Заводському районі міста
Миколаєва залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 20.12.2010 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 11.08.2011 по
справі №2а-5359/10/1470 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку, на підставі та у
строки, передбачені статтями 235 - 238, 240
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий: __________________
Т.М. Шипуліна

Судді:
__________________ Л.І. Бившева

__________________ М.В. Сірош