Справа № 826/892/14
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/892/14
інстанції: Гарник К.Ю.
Суддя-доповідач: Пилипенко О.Є.
У Х В А Л А

Іменем України

07 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Пилипенко О.Є.

суддів -
Глущенко Я.Б. та Шелест С.Б.,

при секретарі -
Грабовській Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 12 лютого 2014 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Державної податкової
інспекції у Дніпровському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у м. Києві про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 14.05.2013 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року позивач - ОСОБА_2
звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у м. Києві про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 14.05.2013
року, в якому просив визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення - рішення Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у м. Києві від 14.05.2013 року № на
загальну суму податкового зобов'язання
30 206,85 грн., скасувати вимогу та рішення
про опис майна у податкову заставу
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у м. Києві від 07.10.2013 року
№ 826-15, визнати протиправними дії та
бездіяльність посадових осіб
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у м. Києві щодо не
вручення платнику податків
податкового повідомлення - рішення від
14.05.2013 року № .

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
12 лютого 2014 року адміністративний
позов задоволено частково.

Не погоджуючись із судовим рішенням,
відповідач звернувся із апеляційною
скаргою, в якій просив скасувати
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 12 лютого 2014 року та
прийняти нове рішення, яким у позові
відмовити в повному обсязі. В
обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт посилається на те, що
судом першої інстанції порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до постановлення
незаконного рішення.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у м. Києві - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
12 лютого 2014 року - без змін, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 є
суб'єктом підприємницької діяльності
та перебуває на спрощеній системі
оподаткування, земельна ділянка, за яку
контролюючим органом позивачу було
нараховано суму податку за землю
останній використовує для здійснення
власної господарської діяльності, а
саме, здає в оренду приміщення, які
знаходяться на цієї земельній ділянці,
а тому, виходячи зі змісту ст. 6 Указу
Президента «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» та
підрозділу 8 Перехідних положень
Податкового кодексу України, позивач
не є платником податку на землю, а тому
висновок контролюючого органу щодо
донарахування ОСОБА_2 податкового
зобов'язання за платежем земельний
податок з фізичних осіб у розмірі 30206,85
грн. є неправомірним, у зв'язку з чим
підлягає також скасуванню рішення про
опис майна позивача, адже останнє було
прийнято на підставі та з метою
стягнення коштів за податковим
повідомленням - рішенням № .

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
було встановлено колегією суддів,
ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа
- підприємець 30.03.2006 року Дарницькою
районною у м. Києві державною
адміністрацією.

Відповідно до Свідоцтва платника
єдиного податку, позивач з 01.01.2012 року
зареєстрований також як платник
єдиного податку.

Згідно договору купівлі - продажу
нежилих приміщень від 07 березня 2008 року
№ 1266 ОСОБА_2 є власником нежилих
приміщень за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 710,90 кв. м.

Податковим повідомленням - рішенням
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
від 14 травня 2013 року
№ форми «Ф» позивачу визначено
суму податкового зобов'язання за
платежем земельний податок з фізичних
осіб у розмірі 30206,85 грн.

На підставі податкового повідомлення -
рішення, податковим органом прийнято
вимогу від 07 жовтня 2013 року № 826-15 на
суму 30206,85 грн. та рішення про опис майна
у податкову заставу, які відповідно
направлені платнику податків.

Вважаючи вказане податкове
повідомлення - рішення та рішення про
опис майна протиправними, позивач
звернувся до суду.

Обговорюючи правомірність вимог
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до наступного.

Спеціальним нормативно-правовим актом,
який регулює порядок сплати та ставки
податків для суб'єктів підприємницької
діяльності, що перебувають на
спрощеній системі оподаткування є Указ
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» від 03.07.1998 року № 77/98.

Так, відповідно до преамбули даного
Указу, з 1 січня 2011 року до внесення змін
до розділу XIV Податкового кодексу
України в частині оподаткування
суб'єктів малого підприємництва цей
Указ застосовується з урахуванням
окремих особливостей, викладених у
пункті 1 підрозділу 8 розділу XX
Податкового кодексу України від 2
грудня 2010 року N 2755-VI.

Відповідно до підрозділу 8 Перехідних
положень Податкового кодексу України
«Особливе справляння єдиного податку
та фіксованого податку» платники
єдиного податку не є платниками
земельного податку, крім земельного
податку за земельні ділянки, що не
використовуються для ведення
підприємницької діяльності.

Згідно зі ст. 42 Господарського кодексу
України підприємництво - це самостійна,
ініціативна, систематична, на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

Згідно зі ст. 3 того ж Кодексу під
господарською діяльністю розуміється
діяльність суб'єктів господарювання у
сфері суспільного виробництва,
спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг вартісного
характеру, що мають цінову
визначеність. Відповідно до ч. 1 ст. 43
ГКУ підприємці мають право без
обмежень самостійно здійснювати
будь-яку підприємницьку діяльність, не
заборонену законом.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме з довідки ЄДРПОУ № 1323/12, одним із
основних видів діяльності, відповідно
до Класифікації видів економічної
діяльності (КВЕД) є: надання в оренду й
експлуатацію власного чи орендованого
нерухомого майна.

Як зазначалось вище, позивач згідно
договору купівлі - продажу нежилих
приміщень від 07 березня 2008 року № 1266 є
власником нежилих приміщень за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 710,90
кв. м.

Відповідно до договору оренди, що
міститься у матеріалах справи від
18.09.2012 року ФОП ОСОБА_2 надає в оренду
ТОВ «АТБ-Маркет» нерухоме майно за №
3553412 - нежилі приміщення групи
приміщень № 105 літ. А. загальною площею
710,9 кв.м.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
земельні ділянки під об'єктами, які
здаються суб'єктом підприємницької
діяльності в оренду, використовуються
останнім для провадження
підприємницької діяльності, оскільки
земельна ділянка та об'єкт нерухомого
майна нерозривно пов'язані між собою, а
тому такий суб'єкт підприємницької
діяльності не є платником земельного
податку.

Дана правова позиція викладена також в
ухвалах Вищого адміністративного суду
України № К-9991/22517/12 від 18.06.2014 року, №
К/9991/65854/12 від 18.06.2014 року.

З наведеного вбачається, що
нарахування позивачу земельного
податку з 18.09.2012 року є протиправним.

Варто також зазначити, що позивачем
неодноразово наголошувалось на
необхідності надання Державною
податковою інспекцією у Дніпровському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у м. Києві розрахунку нарахованого
позивачу земельного податку, проте
дане клопотання не було належним чином
задоволено. Так, матеріали справи
містять певний розрахунок, проте в
ньому не вказаний період, за який
позивачу було донараховано земельний
податок.

Посилання апелянта на те, що позивач з
урахуванням приписів п.п.291.5.3 п.291.5 ст. 291
Податкового кодексу України не може
бути платником єдиного податку
оскільки надає в оренду нежитлові
приміщення загальна площа яких
перевищує 300 квадратних метрів, не
заслуговує на увагу з огляду на те, що
матеріали справи не містять рішення
податкового органу про анулювання
свідоцтва платника єдиного податку від
22.05.12 року серії Б № 101621, а отже позивач
є платником єдиного податку, та на
нього розповсюджуються положення п. 297.1
ст. 297 Податкового кодексу України.

З приводу донарахування земельного
податку за період до 18.09.2012 року,
колегія суддів вважає за необхідне
зазначити наступне.

Відповідно до ст.206 Земельного кодексу
України, використання землі в Україні є
платним. Об'єктом плати за землю є
земельна ділянка. Плата за землю
справляється відповідно до закону.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів регулює
Податковий кодекс України (далі
-Кодекс), він, зокрема, визначає
вичерпний перелік податків та зборів,
що справляються в Україні, та порядок
їх адміністрування, платників податків
та зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства.

Згідно підпункту 269.1.1. пункту 269.1.
статті 169, 271 Кодексу платниками
земельного податку є власники
земельних ділянок, земельних часток
(паїв).

Базою оподаткування, зокрема, є
нормативна грошова оцінка земельних
ділянок з урахуванням коефіцієнта
індексації, визначеного відповідно до
порядку, встановленого цим розділом.

Рішення рад щодо нормативної грошової
оцінки земельних ділянок офіційно
оприлюднюється відповідним органом
місцевого самоврядування до 15 липня
року, що передує бюджетному періоду, в
якому планується застосування
нормативної грошової оцінки земель або
змін (плановий період). В іншому разі
норми відповідних рішень
застосовуються не раніше початку
бюджетного періоду, що настає за
плановим періодом.

Відповідно до статті 274 Кодексу ставка
податку за земельні ділянки,
нормативну грошову оцінку яких
проведено, встановлюється у розмірі 1
відсотка від їх нормативної грошової
оцінки, за винятком земельних ділянок,
зазначених у статтях 272, 273, 276 цього
Кодексу.

Згідно пункту 276.1. статті 276 Кодексу
податок за земельні ділянки (в межах
населених пунктів), зайняті житловим
фондом, автостоянками для зберігання
особистих транспортних засобів
громадян, які використовуються без
отримання прибутку,
гаражно-будівельними,
дачно-будівельними та садівницькими
товариствами, індивідуальними
гаражами, садовими і дачними будинками
фізичних осіб, а також за земельні
ділянки, надані для потреб
сільськогосподарського виробництва,
водного та лісового господарства, які
зайняті виробничими,
культурно-побутовими, господарськими
та іншими будівлями і спорудами,
справляється у розмірі 3 відсотків суми
земельного податку, обчисленого
відповідно до статей 274 і 275 цього
Кодексу.

Нарахування фізичним особам сум
податку проводиться органами
державної податкової служби, які
видають платникові до 1 липня поточного
року податкове повідомлення-рішення
про внесення податку за формою,
встановленою у порядку визначеному
статтею 58 цього Кодексу (п.286.5. ст.286
Кодексу).

Підставою для нарахування земельного
податку є дані державного земельного
кадастру (п.286.1. ст.286 Кодексу).

Відповідно до ч.1 ст. 193 Земельного
кодексу України інформація, яка
міститься у державному земельному
кадастрі, включає дані та відомості, а
також документи про місце розташування
та правовий режим земельних ділянок, їх
оцінку, класифікацію земель, кількісну
та якісну характеристику, розподіл
серед власників землі та
землекористувачів.

Склад земельно-кадастрової
документації визначається п. 7
Положення про порядок ведення
державного земельного кадастру,
затвердженого ПКМ від 12.01.1993 року N 15.

Структура та перелік
земельно-кадастрової документації, що
ведеться на різних рівнях органами
земельних ресурсів, визначені додатком
N 2 до наказу Держкомзему від 03.09.1999 р. N 83
"Про удосконалення ведення державного
земельного кадастру в зв'язку з його
автоматизацією".

Колегія суддів звертає увагу на той
факт, що судом першої інстанції
неодноразово витребовувалось у
відповідача дані державного
земельного кадастру, проте таку
інформацію суду не надано. Не надано
таких даних й до суду апеляційної
інстанції.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів не вбачає можливості вирахувати
суму податку, станом до 18.09.2012 року
необхідну до сплати ОСОБА_2, адже
матеріали справи не містять даних
державного земельного кадастру, окрім
того, відповідачем не зазначено період,
за який позивачу було здійснено
донарахування земельного податку, а
тому податкове повідомлення - рішення
від 14.05.2013 року № правомірно
скасовано судом першої інстанції.

Також, правомірним є висновок суду
першої інстанції щодо необхідності
скасування рішення про опис майна у
податкову заставу, адже останнє
приймається на основі та з метою
виконання податкового - повідомлення
рішення, яке судом було визнано
протиправним та скасовано.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам. В
зв'язку з цим колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у м. Києві - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
12 лютого 2014 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 71, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205,
207, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у м. Києві - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 12 лютого 2014 року -
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня її
складання в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Є.Пилипенко

Судді
Я.Б. Глущенко

С.Б. Шелест

Дата виготовлення та підписання
повного тексту рішення - 07.10.2014 року.

.

Головуючий суддя
Пилипенко О.Є.

Судді:
Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.