Справа № 804/16600/14
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

14 жовтня 2014 р. Справа № 804/16600/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Озерянської С.І.,
розглянувши матеріали позовної заяви
ОСОБА_1 до Індустріального відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції про скасування
постанови державного виконавця та
закриття виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИВ:

10.10.2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Індустріального відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції
Дніпропетровської області про
скасування постанови державного
виконавця та закриття виконавчого
провадження.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що постановою
державного виконавця від 03.04.2014 року на
все майно боржника було накладено
арешт та оголошено заборону на його
відчуження у тому числі на нерухоме
майно, а саме частину квартири,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1. 02.10.2014
року з метою зняття арешту з квартири
до Індустріального відділу ДВС було
подану заяву про закриття виконавчого
провадження № 42166662 від 24.02.2014 р.
Відповідач у задоволенні
вищезазначеної заяви відмовив.
Вважаючи такі дії відповідача
протиправними, оскільки сума боргу
позивачем сплачена, останній звернувся
за захистом своїх прав до
адміністративного суду.

Вирішуючи питання щодо наявності
підстав для відкриття провадження в
адміністративній справі за даним
позовом, суд виходить з наступних
обставин.

Відповідно до частини 2 статті 107
Кодексу адміністративного судочинства
України, суддя відкриває провадження в
адміністративній справі на підставі
позовної заяви, якщо відсутні підстави
для повернення позовної заяви,
залишення її без розгляду чи відмови у
відкритті провадження у справі.

Положеннями пункту 1 частини 1 статті 109
Кодексу адміністративного судочинства
України визначено, що суддя відмовляє у
відкритті провадження в
адміністративній справі, якщо заяву не
належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Згідно з частиною 1 та частиною 2 статті
2 Кодексу адміністративного
судочинства України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. До адміністративного суду
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Пункт 1 частини 2 статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначає, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори, зокрема, на
спори фізичних та юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів), дій чи бездіяльності.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України, справа адміністративної
юрисдикції - це переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Згідно зі статтею 181 Кодексу
адміністративного судочинства
України, учасники виконавчого
провадження (крім державного
виконавця) мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням,
дією або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а
також в тому разі, якщо законом не
встановлений інший порядок судового
оскарження рішення, дій чи
бездіяльності таких осіб.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону
України «Про виконавче провадження»
сторонами у виконавчому провадженні є
стягувач і боржник.

Статтею 82 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця та інших
посадових осіб державної виконавчої
служби можуть бути оскаржені
стягувачем та іншими учасниками
виконавчого провадження (крім
боржника) до начальника відділу,
якому безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або до
керівника відповідного органу
державної виконавчої служби вищого
рівня чи до суду.

Боржник має право оскаржувати
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця та інших
посадових осіб державної виконавчої
служби виключно в судовому порядку.

Рішення, дії чи бездіяльність
державного виконавця або іншої
посадової особи державної виконавчої
служби щодо виконання судового
рішення можуть бути оскаржені
сторонами до суду, який видав
виконавчий документ, а іншими
учасниками виконавчого провадження
та особами, які залучаються до
проведення виконавчих дій, - до
відповідного адміністративного суду
в порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність
державного виконавця або іншої
посадової особи державної виконавчої
служби щодо виконання рішень інших
органів (посадових осіб) можуть бути
оскаржені до відповідного
адміністративного суду в порядку,
передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність
державного виконавця або іншої
посадової особи державної виконавчої
служби можуть бути оскаржені до
керівництва органів державної
виконавчої служби, якщо їх оскарження
передбачено цим Законом.

Відповідно до пункту 2 Постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України 13.12.2010 року N 3 «Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби» зазначено, що суди при
визначенні юрисдикції повинні
виходити з того, що до юрисдикції
адміністративних судів належать
спори щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби при виконанні всіх виконавчих
документів, передбачених частиною
другою статті 17 Закону України "Про
виконавче провадження", крім тих,
відносно яких законом установлено
інший, виключний порядок їх оскарження.
Частиною четвертою статті 82 Закону
України "Про виконавче провадження"
встановлено, що рішення, дії чи
бездіяльність державного виконавця
або іншої посадової особи державної
виконавчої служби щодо виконання
судового рішення можуть бути оскаржені
сторонами до суду, який видав
виконавчий документ, а іншими
учасниками виконавчого провадження
та особами, які залучаються до
проведення виконавчих дій, - до
відповідного адміністративного суду
в порядку, передбаченому
законом.

Отже, критеріями визначення
юрисдикції судів щодо вирішення справ
з приводу оскарження рішень дій чи
бездіяльності органів державної
виконавчої служби щодо виконання
судового рішення є юрисдикційна
належність суду, який видав виконавчий
документ, та статус позивача як сторони
у виконавчому провадженні. Таким чином,
до юрисдикції адміністративних судів
належать усі справи з приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності органів державної
виконавчої служби щодо виконання
судових рішень на підставі виконавчих
документів, виданих судами всіх
юрисдикцій, за винятком тих, які видано
загальними та господарськими судами у
разі звернення до суду сторін
відповідного виконавчого провадження
чи їхніх представників.

Статтею 383 Цивільно-процесуального
кодексу України, передбачено, що
учасники виконавчого провадження та
особи, які залучаються до проведення
виконавчих дій, мають право звернутись
до суду із скаргою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення, ухваленого відповідно до норм
Цивільного процесуального кодексу
України, порушено їх права чи свободи.
Скарги на рішення, дії чи бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби, згідно з ч. 2 ст. 384 ЦПК України,
подаються до суду, який видав
виконавчий документ.

Статтею 384 Цивільно-процесуального
кодексу України встановлено, що скаргу
може бути подано до суду
безпосередньо або після одержання
рішення, дії або бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби до начальника відповідного
відділу ДВС. Скарга подається до суду,
який видав виконавчий документ. Про
подання скарги суд повідомляє
відповідний відділ державної
виконавчої служби не пізніше
наступного дня після прийняття її
судом.

З тексту позовної заяви вбачається що
позивачем оскаржуються дії посадових
осіб Індустріального відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області при примусовому виконанні
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва про стягнення
заборгованості по виконавчому
провадженню, в якому позивач є
боржником.

За таких обставин суд вважає, що
оскільки законодавством передбачений
інший порядок оскарження стороною
виконавчого провадження рішень, дій чи
бездіяльності посадових осіб ДВС під
час виконання рішень, даний позов не
підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства, а
повинен розглядатись в порядку
цивільного судочинства за правилами
Цивільно-процесуального кодексу
України.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 7-11, 109, 160, 165 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження в
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_1 до Індустріального відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області про скасування постанови
державного виконавця та закриття
виконавчого провадження - відмовити.

Роз'яснити, що вирішення даного спору
здійснюється в порядку цивільного
судочинства.

Копію ухвали про відмову у
відкритті провадження в
адміністративній справі надіслати
позивачу разом із позовною заявою та
усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку згідно статті 186
Кодексу адміністративного судочинства
України до Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
через Дніпропетровський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом п'яти
днів з дня проголошення ухвали. Якщо
ухвалу було постановлено у письмовому
провадженні або без виклику особи, яка
її оскаржує, апеляційна скарга може
бути подана протягом п'яти днів з
дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили
згідно статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя С.І. Озерянська