Справа № 814/2590/14
Суддя: Середа О. Ф.
Дата ухвалення: 2014-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в
адміністративній справі

02 вересня 2014 р.
Справа № 814/2590/14

Суддя Миколаївського окружного
адімністративного суду Середа О. Ф.,
розглянувши позовну заяву і додані до
неї матеріали

Центрального районного центру
зайнятості м. Миколаєва, вул.
Нікольська, 68, м. Миколаїв, 54001

доОСОБА_1, АДРЕСА_1, 54020

простягнення коштів в сумі 387,72
грн.,ВСТАНОВИВ:

Центральний районний центр зайнятості
м. Миколаєва звернувся до суду з
позовом про стягнення з ОСОБА_1 суми
виплаченої допомоги по безробіттю у
сумі 315,87 грн. та вартості професійного
навчання у сумі 71,85 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказав, що відповідач припинив
відвідувати заняття без поважних
причин, у зв'язку з чим утворилась
заборгованість, щодо вартості
професійного навчання та безпідставно
отримав допомогу по безробіттю за
період з 18.02.2014 року по 02.03.2014 року в
загальній сумі 387,72 грн.

У позовній заяві позивач посилається
на частину 3 статті 36 Закону України від
02.03.2000 № 1533-III "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття", в якій вказано,
сума виплаченого забезпечення та
вартості наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг. У разі
припинення професійної підготовки,
перепідготовки або підвищення
кваліфікації за направленням
державної служби зайнятості без
поважних причин або відмови працювати
за одержаною професією
(спеціальністю) із застрахованих осіб
стягується сума витрат на професійну
підготовку, перепідготовку або
підвищення кваліфікації.

На думку суду, позовна заява не
підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства.

Так, відповідно до частин 1 і 2 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, визначено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Приписам наведеної норми
кореспондують положення частини 4
статті 21 Кодексу адміністративного
судочинства України, згідно з якими
вимоги про відшкодування шкоди,
заподіяної протиправними рішеннями,
діями чи бездіяльністю суб'єкта
владних повноважень або іншим
порушенням прав, свобод та інтересів
суб'єктів публічно-правових відносин,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір. Інакше вимоги
про відшкодування шкоди вирішуються
судами в порядку цивільного або
господарського судочинства.

Аналіз вказаної вище норми дає
підстави для висновку про те, що
адміністративними судами можуть
розглядатися вимоги про відшкодування
шкоди лише за наявності таких умов:
вимоги мають стосуватись шкоди,
завданої лише суб'єктом владних
повноважень; такі вимоги мають бути
поєднанні з вимогою про визнання
протиправними рішення, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень.

Статтею 11 Цивільного кодексу
України, встановлено що підставою
виникнення цивільних прав і обов'язків
є завдання майнової (матеріальної) та
моральної шкоди іншій особі. Майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала (стаття 1166
Цивільного кодексу України). Визначена
у вказаній нормі Цивільного кодексу
відповідальність є деліктною і
застосовується лише при наявності
певних, передбачених законом умов, а
саме: наявність складу правопорушення,
тобто - наявність шкоди; протиправна
поведінка заподіювача шкоди -
відповідача; причинний зв'язок між
шкодою та протиправною поведінкою
заподіювача; вина відповідача -
заподіювача шкоди.

Оскільки, позивачем заявлені до
фізичної особи вимоги про
відшкодування шкоди за відсутності
публічно-правового спору, справа
підлягає вирішенню за правилами
цивільного судочинства.

Така ж правова позиція
висловлена у постановах Верховного
Суду України від 18.06.2013 у справі № 21-209а13
і від 14.03.2013 у справі № 21-15а13, в яких
містяться висновки про те, що вимоги
органів пенсійного фонду України про
відшкодування шкоди заподіяної
фізичними або юридичними особами, які
не є суб'єктами владних повноважень,
вирішуються в порядку цивільного або
господарського судочинства.

Також суд приймає до уваги, що
постановою Пленуму Вищого
адміністративного суду України "Про
внесення змін до постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду України
від 20.05.13 № 8 був виключений пункт 16.2
постанови "Про окремі питання
юрисдикції адміністративних судів" від
14.02.2014 № 2, яким передбачалось
віднесення відповідної категорії
справ до юрисдикції адміністративних
судів.

Аналогічна позиція вказана в
ухвалі Одеського апеляційного
адміністративного суду №814/869/14 від
03.07.14 року.

Наслідками того, що заяву не
належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства, згідно
з пунктом 1 частини 1 статті 109 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є відмова у відкритті
провадження в адміністративній справі.

Відповідно до ч.6 ст.109 КАС України
суд роз`яснює позивачу, що даний спір
розглядається в суді загальної
юрисдикції в порядку цивільного
судочинства.

Керуючись статтями 17, 109, 158, 160, 165
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті
провадження у адміністративній справі.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті
провадження у адміністративній справі
надіслати позивачу разом із позовною
заявою й усіма доданими до неї
матеріалами.

Відповідно до п.1 ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, постанова або ухвала суду
першої інстанції, якщо інше не
встановлено цим Кодексом, набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги,
встановлено цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано.

Згідно ч.3 ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, апеляційна скарга на ухвали
суду першої інстанції подається
протягом п'яти днів з дня проголошення
ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у
письмовому проваджені або без виклику
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п'яти днів з
дня отримання копії ухвали.

Головуючий суддя
О.Ф. Середа