Справа № 822/4120/14
Суддя: Фелонюк Д.Л.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/4120/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний
адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіФелонюк Д.Л.
при секретаріЯворській І.Ю. за
участі:позивача - ОСОБА_3 представника
відповідача - Собко Г.І. за довіреністю
№21211/9/22-25-10 від 07.10.2014 представника
третьої особи - Овчарук К.С. за
довіреністю №516/06 від 09.01.2014
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду адміністративну
справу за позовом ОСОБА_3 до
державної податкової інспекції у
м.Хмельницькому Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області,
третя особа на стороні відповідача -
управління Пенсійного фонду України у
м.Хмельницькому про визнання дій
протиправними, -

У судовому засіданні проголошено
вступну і резолютивну частини
постанови згідно ст.160 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся в суд з
позовом до державної податкової
інспекції у м.Хмельницькому Головного
управління Міндоходів у Хмельницькій
області (далі - відповідач), третя особа
на стороні відповідача - управління
Пенсійного фонду України у
м.Хмельницькому про визнання
протиправними дій щодо утримання з
ОСОБА_3 єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що є пенсіонером за вислугою
років та отримує пенсію відповідно до
Закону України "Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців та
осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ", що
підтверджується посвідченням серії
НОМЕР_1 від 27.11.2006. Вказує, що 09.10.2011
досягнув пенсійного віку,
встановленого для чоловіків ст.26
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" (60 років). Зазначає, що
зареєстрований приватним підприємцем
за спрощеною системою оподаткування та
перебуває на обліку в державній
податковій інспекції у м.Хмельницькому
Головного управління Міндоходів у
Хмельницькій області. Вважає, що вимоги
щодо сплати єдиного внеску з 09.10.2011 є
неправомірними, оскільки відповідно до
Закону України "Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України", який
набрав чинності з 06.08.2011 та ч.4 ст.4
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне страхування" внесено зміни,
внаслідок чого особи, які обрали
спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування. Зазначає, що
відповіддю №16553/10/17-01-22-25 від 06.08.2014
державної податкової інспекції у
м.Хмельницькому Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області
позивачу відмовлено в задоволенні
заяви про звільнення від сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне страхування, з огляду на
отримання позивачем пенсії за вислугу
років

Позивач в судовому засіданні підтримав
заявлені вимоги з підстав, зазначених в
позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні та поданих письмових
запереченнях (вх.№31526 від 09.10.2014)
просить відмовити в задоволенні
позовних вимог. Зазначає, що відповідно
до п.4 ч.1 ст.4 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" - фізичні
особи-підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей зазначених осіб, які
беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, є
платниками єдиного внеску. Згідно ч.4
ст.4 вказаного закону, фізичні
особи-підприємці, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування. Відповідно до
ст.2 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" за цим законом
призначаються трудові пенсії: за віком,
по інвалідності, в разі втрати
годувальника, за вислугу років. Право
на пенсію за віком мають чоловіки -
після досягнення 60 років і при стажі не
менше 25 років; жінки - після досягнення
55 років і при стажі роботи не менше 20
року (ст.12 Закону України "Про пенсійне
забезпечення"). Отже, пенсія за вислугу
років не є різновидом пенсії за віком, а
є різновидом трудової пенсії. Оскільки
позивач є пенсіонером, який отримує
пенсію за вислугу років відповідно до
Закону України "Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб", на нього розповсюджується
обов'язок зі сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Представник третьої особи в судовому
засіданні та поданих письмових
запереченнях (вх.№31524 від 09.10.2014)
просить відмовити в задоволенні
позовних вимог. Зазначає, що позивач є
пенсіонером та отримує пенсію за
вислугу років, призначену відповідну
до Закону України "Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби та деяких інших
осіб". Оскільки позивачу не призначена
пенсія відповідно до ст.26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування",
відсутні підстави для його звільнення
від сплати єдиного внеску.

Заслухавши пояснення позивача,
представника відповідача,
представника третьої особи, дослідивши
наявні в матеріалах справи докази в їх
взаємному зв'язку і сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги не належать
до задоволення з урахуванням
наведеного нижче.

Суд встановив, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з
07.09.2006 року перебуває на обліку в
Головному управлінні Пенсійного фонду
України в Хмельницькій області та
отримує пенсію за вислугу років
відповідно до Закону України "Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб", що не заперечується позивачем і
представниками відповідача та третьої
особи та підтверджується копією
посвідчення серії НОМЕР_1, виданого
27.11.2006. Позивач є фізичною
особою-підприємцем (зареєстрований
11.11.2008) та платником єдиного податку, що
підтверджується копією свідоцтва
платника єдиного податку серії НОМЕР_2

Позивачу 09.10.2011 року виповнилось 60
років, тобто відповідно до Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" він
досяг загального пенсійного віку
встановленого для чоловіків, що надає
йому право на пенсію за віком.

06.08.2014 відповідачем, за результатами
розгляду звернення позивача, листом
№16553/10/17-01-22-25 від 06.08.2014 відмовлено
позивачу у звільненні його від сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з досягненням ним пенсійного
віку оскільки позивач є пенсіонером,
який отримує пенсію за вислугу років
відповідно до Закону України пенсія
призначена "Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб" і на нього
розповсюджується обов'язок зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
відповідно до Закону України "Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування".

Не погоджуючись із зазначеними
висновками відповідача, позивач
звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, досліджуючи
правомірність зазначених вище
висновків відповідача, суд враховує
наступне.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначені
Законом України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" від
08.07.2010 №2464-VI, в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин (далі
- Закон №2464-VI).

Відповідно до ст.1 Закону №2464-VI, єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Згідно п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI,
платниками єдиного внеску є фізичні
особи - підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

При цьому Законом України від 07.07.2011
№3609-VI "Про внесення змін до Податкового
кодексу України та деяких інших
законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України", який
набув чинності з 06.08.2011, ст.4 Закону
№2464-VI доповнено частиною четвертою,
якою встановлено, що особи, зазначені у
пункті 4 частини першої цієї статті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV, в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин (далі - Закон
№1058-ІV), пенсіонер - особа, яка
відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію, або члени її
сім'ї, які отримують пенсію в разі
смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом.

Статтею 9 Закону №1058-ІV встановлені
такі види пенсій: пенсія за віком;
пенсія по інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства); пенсія у
зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" від 05.11.1991
№1788-XII, в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин (далі
- Закон №1788-XII), за цим Законом
призначаються трудові пенсії: за віком;
по інвалідності; в разі втрати
годувальника; за вислугу років. Право
на пенсію за віком мають: чоловіки -
після досягнення 60 років і при стажі
роботи не менше 25 років; жінки - після
досягнення 55 років і при стажі роботи
не менше 20 років (ст.12 Закону №1788-XII).
Одним з різновидів пенсії за віком є
пенсія за віком на пільгових умовах,
передбачених ст.13 Закону №1788-XII.

Отже, пенсія за вислугу років не є
різновидом пенсії за віком, а є
різновидом трудової пенсії. Від сплати
за себе єдиного внеску звільняються
лише ті фізичні особи-підприємці, які
обрали спрощену систему оподаткування
і є пенсіонерами за віком.

Таким чином, оскільки позивач є
пенсіонером, який отримує пенсію за
вислугу років відповідно до Закону
України "Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб", на нього
розповсюджується обов'язок зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
відповідно до Закону №2464-VI.

Аналогічна правова позиція міститься в
постанові Вищого адміністративного
суду України від 27.03.2014 у справі
№К/800/41789/13 та в постановах Верховного
Суду України від 15.04.2014 у справі №21-59а14
та від 22.04.2014 у справі №21-75а14.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставах, в межах та у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.71 КАС України передбачено,
що в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Зважаючи на вищевикладене, суд
приходить до висновку, що відповідач
діяв на підставі, в межах та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, а тому позовні вимоги є
необґрунтованими і такими, що не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 86, 94, 104, 158-163, 167, 254
КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 -
відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до
Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Хмельницький окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в
порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 14
жовтня 2014 року

Суддя/підпис/ "Згідно з оригіналом"
Суддя Д.Л. Фелонюк