Справа № 2а/0270/3930/11
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2014 року м.
Київ К/9991/11671/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Іллінецької міжрайонної державної
податкової інспекції

на постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 18 листопада
2011 року

та ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 25 січня 2012
року

у справі № 2а/0270/3930/11

за позовом Приватного підприємця
ОСОБА_3

до Іллінецької міжрайонної державної
податкової інспекції

про визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Приватний підприємець ОСОБА_3 (далі -
ПП ОСОБА_3; позивач) звернувся до
суду з позовом до Іллінецької
міжрайонної державної податкової
інспекції (далі - Іллінецька МДПІ;
відповідач) про визнання недійсними
податкових повідомлень-рішень №
від 11 липня 2011 року, № від 11
липня 2011 року, № від 11 липня 2011
року.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 18 листопада
2011 року, залишеною без змін ухвалою
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 25 січня 2012
року, адміністративний позов
задоволено частково. Визнано
протиправними та скасовано
оскаржувані акти індивідуальної дії. В
решті позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з Державного бюджету України
на користь ПП ОСОБА_3 1,70
грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятими судовими
рішеннями у справі, відповідач
оскаржив їх в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі,
Іллінецька МДПІ, посилаючись на
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 18
листопада 2011 року, ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 25 січня 2012 року та прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

В запереченні на касаційну скаргу
позивач просить залишити її без
задоволення, а постановлені у справі
судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи в
межах доводів касаційної скарги
відповідно до статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
документальну планову виїзну
перевірку ПП ОСОБА_3 з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01 січня 2008 року по 31
грудня 2010 року, за результатами якої
складено акт № 7/17- від 13
квітня 2011 року.

На підставі зазначеного акту перевірки
контролюючим органом прийнято
податкове повідомлення-рішення №
від 27 квітня 2011 року, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб у розмірі 29 157,30 грн. (29 157,30
грн. - основний платіж, 0,00 грн. - штрафні
(фінансові) санкції), та податкове
повідомлення-рішення № від 27
квітня 2011 року, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість у розмірі 172 486,25 грн.
(137 989,00 грн. - основний платіж, 34
497,25 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

За результатами адміністративного
оскарження, остаточно прийнято
податкове повідомлення-рішення №
від 11 липня 2011 року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість у розмірі
122 682,50 грн. (98 146,00 грн. - основний
платіж, 24 536,50 грн. - штрафні (фінансові)
санкції), податкове
повідомлення-рішення № від 11
липня 2011 року, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб у розмірі 29 157,30
грн. (29 157,30 грн. - основний платіж,
0,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції),
податкове повідомлення-рішення
№ від 11 липня 2011 року,
яким позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб у розмірі 7 369,80 грн. (7 369,80
грн. - основний платіж, 0,00 грн. - штрафні
(фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення
підприємцем частини 3 статті 13 Декрету
Кабінету Міністрів України від 26
грудня 1992 року № 13-92 «Про прибутковий
податок з громадян» (в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин; далі - Декрет № 13-92),
підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону
України від 28 грудня 1994 року №
334/94-ВР «Про оподаткування прибутку
підприємств» (в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин; далі -
Закон № 334/94-ВР), підпункту «а» пункту 19.1
статті 19 Закону України від
22 травня 2003 року № 889-IV «Про податок з
доходів фізичних осіб» (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин), підпункту 7.3.1 пункту 7.3,
підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону
України від 03 квітня 1997 року
№ 168/97-ВР «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 168/97-ВР) внаслідок
неправомірного формування даних
податкового обліку при здійсненні
фінансово-господарських операцій з
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Седмой Континент
2006» та Приватним підприємством
«Літин-Агробуд».

Обґрунтовуючи свою правову позицію,
контролюючий орган посилався на
відсутність у контрагентів позивача
основних фондів, технічного персоналу,
виробничих активів, складських
приміщень, транспортних засобів.

Також, Іллінецька МДПІ наголошувала на
недоліках документів, складених за
результатами проведених господарських
операцій.

Задовольняючи адміністративний позов
частково, суди попередніх інстанцій
виходили з наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно із статтею 13 Декрету № 13-92
оподаткуванню підлягають доходи
громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Оподатковуваним доходом
вважається сукупний чистий доход,
тобто різниця між валовим доходом
(виручки у грошовій та натуральній
формі) i документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з
одержанням доходу. Якщо ці витрати не
можуть бути підтверджені
документально, то вони враховуються
податковими органами при проведенні
остаточних розрахунків за нормами,
визначеними Головною державною
податковою інспекцією України за
погодженням з Міністерством економіки
України та Державним комітетом України
по сприянню малим підприємствам та
підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно із Законом № 334/94-ВР.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону № 334/94-ВР
визначено, що валовими витратами
виробництва та обігу є сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті
5 Закону № 334/94-ВР до складу валових
витрат включаються суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону
№ 334/94-ВР передбачено, що не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону
№ 168/97-ВР податковий кредит - це сума, на
яку платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Законом.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону
№ 168/97-ВР передбачено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно із статтею 1 Закону України від 16
липня 1999 року № 996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (далі - Закон №
996-XIV) первинним документом є документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9
Закону № 996-XIV підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені та підтверджені належним
чином оформленими первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Як встановлено судовими інстанціями,
фактичне виконання господарських
операцій з придбання підприємцем
засобів захисту рослин у ПП
«Літин-Агробуд» та ТОВ «Седмой
Континент 2006» в охоплений перевіркою
період засвідчується податковими
накладними, видатковими накладними,
складськими накладними, квитанціями,
товарно-транспортними накладними,
сертифікатами якості, платіжними
документами, банківськими виписками.

При цьому варто враховувати, що
незазначення посад та даних осіб в
складених за результатами проведених
операцій документах, за наявності їх
підписів та печаток підприємств, не
може бути беззаперечною підставою для
висновку про неправомірне формування
платником податків валових витрат та
податкового кредиту.

Крім того, судами з'ясовано, що придбану
продукцію позивачем використано у
власній господарській діяльності, а
саме - реалізовано
Сільськогосподарському товариству з
обмеженою відповідальністю «Дніпро»
та Селянському (фермерському)
господарству «ПН Поділля», що
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами.

Отже, враховуючи встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій
обставини щодо реального характеру
спірних господарських операцій, що,
зокрема, податковим органом не
спростовано, а також з огляду на те, що
податкове законодавство не ставить в
залежність право платника
податків-покупця на формування даних
податкового обліку від інших осіб, в
тому числі від господарських та
виробничих можливостей
постачальників, висновок судів
попередніх інстанцій про відсутність у
контролюючого органу в розглядуваній
ситуації правових підстав для
прийняття оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень слід визнати
правильним.

За наведених обставин, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 18
листопада 2011 року та ухвалу
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 25 січня 2012
року такими, що прийняті з правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, а тому суд
касаційної інстанції не знаходить
підстав, які могли б призвести до їх
зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Іллінецької
міжрайонної державної податкової
інспекції відхилити, а постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 18
листопада 2011 року та ухвалу
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 25 січня 2012
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, встановленими главою 3
розділу IV Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Острович С.Е.

Федоров М.О.