Справа № К/9991/31780/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2014 року м.
Київ К/9991/31780/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

провівши попередній розгляд справи за
адміністративним позовом Судацького
міського центру зайнятості до ОСОБА_4,
третя особа - Інспекція з контролю за
додержанням законодавства про
зайнятість населення Кримського
республіканського центру зайнятості
про стягнення штрафних санкцій, за
касаційною скаргою Судацького
міського центру зайнятості на
постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 6 квітня 2011 року, -

у с т а н о в и л а :

У березні 2010 року Судацький міський
центр зайнятості (далі Центр
зайнятості) звернувся до суду з позовом
до ОСОБА_4, третя особа - Інспекція з
контролю за додержанням законодавства
про зайнятість населення Кримського
республіканського центру зайнятості
про стягнення штрафних санкцій за
використання роботодавцем праці
іноземців на умовах трудового договору
без дозволу на використання праці
іноземців.

В обґрунтування позовних вимог Центр
зайнятості зазначав, що відповідач не
сплатила в добровільному порядку штраф
за порушення законодавства про
зайнятість населення, а саме вимог
статті 8 Закону України від 1 березня 1991
року № 803-ХII «Про зайнятість населення»
(у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин; далі -
Закон № 803-ХII), відтак просив
стягнути такі в судовому порядку.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 8 червня 2010 року
позовні вимоги задоволено, стягнуто з
відповідача на користь Центру
зайнятості 25200,00 гривень штрафних
санкцій за порушення законодавства про
зайнятість населення.

Оскаржуваною постановою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 6 квітня 2011
року постанову суду першої інстанції
скасовано, ухвалено нову постанову,
якою у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі, відповідач,
посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить ухвалене
ним рішення скасувати та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, в межах статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів дійшла
висновку про відхилення скарги з таких
підстав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції і відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, апеляційний суд на
підставі наявних у справі даних
встановив і правильно виходив з того,
що позивачем порушено встановлений
чинним, на час спірних правовідносин,
законодавством порядок застосування
штрафних санкцій, а тому підстави для
задоволення позову відсутні.

Так, згідно з приписами частин 2-4 статті
8 Закону № 803-ХII роботодавці мають право
на використання праці іноземців та
осіб без громадянства на умовах
трудового договору лише за наявності
виданого роботодавцю державною
службою зайнятості дозволу на
використання праці іноземців та осіб
без громадянства, якщо інше не
передбачено міжнародними договорами
України, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України.

Порядок видачі, продовження терміну
дії та анулювання дозволів на
використання праці іноземців та осіб
без громадянства визначається
Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 8 квітня 2009 року № 322
затверджено Порядок видачі,
продовження строку дії та анулювання
дозволів на використання праці
іноземців та осіб без громадянства.

Пунктом 2 цього Порядку встановлено, що
дозвіл на використання праці іноземця
та особи без громадянства (далі -
іноземець), що надає право роботодавцю
тимчасово використовувати працю
іноземця на конкретному робочому місці
або певній посаді, видається
роботодавцю у разі відсутності в
країні (регіоні) працівників,
спроможних виконувати відповідні
роботи, або наявності достатніх
обґрунтувань доцільності використання
праці іноземця, якщо інше не
передбачене міжнародними договорами
України, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України.

Дозвіл на використання праці іноземця
видається роботодавцю Державним
центром зайнятості або за його
дорученням центром зайнятості
Автономної Республіки Крим, обласними,
Київським та Севастопольським
міськими центрами зайнятості (далі -
центр зайнятості).

Дозвіл на використання праці іноземця
видається роботодавцю, що
зареєстрований у центрі зайнятості як
платник страхових внесків до Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття (далі - Фонд) та не
має заборгованості перед ним.

Як встановлено судами, під час
проведеної Прокуратурою м. Судака
перевірки додержання вимог Закону
України «Про зайнятість населення»
виявлено, що громадянка ОСОБА_4, яка
здійснює підприємницьку діяльність у
встановленому законом порядку,
зареєстрована як фізична особа -
підприємець та сплачує страхові внески
до Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття,
використала працю іноземців на умовах
трудового договору без дозволу на
використання праці іноземців.

Зокрема, у зазначеної фізичної особи -
підприємця, на момент проведення
перевірки працювали громадяни
Узбекистану на умовах трудового
договору.

За змістом статті 24 Кодексу законів про
працю України, Трудовий договір
укладається, як правило, в письмовій
формі. Укладення трудового договору
оформляється наказом чи
розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про
зарахування працівника на роботу.
Трудовий договір вважається укладеним
і тоді, коли наказу чи розпорядження не
було видано, але працівника фактично
було допущено до роботи.

Відповідачем не заперечується той
факт, що ним не укладався трудовий
договір у письмовій формі, будь-які
накази чи розпорядження про
зарахування працівника на роботу нею
не оформлювались, однак вищезазначені
громадяни Узбекистану фактично були
допущені до роботи, а тому, з
урахуванням положень статті 24 Кодексу
законів про працю України, трудовий
договір вважається укладеним.

Отже, відповідач допустила порушення
вимог статті 8 Закону № 803-ХII,
частиною 4 якої встановлено, що у разі
використання роботодавцем праці
іноземців або осіб без громадянства на
умовах трудового договору без дозволу
на використання праці іноземців та
осіб без громадянства державна служба
зайнятості стягує з роботодавця штраф
за кожну таку особу у двадцятикратному
розмірі мінімальної заробітної плати,
встановленої законом. Порядок
накладення штрафу визначається
центральним органом виконавчої влади у
сфері праці та соціальної політики.

Також, Порядком видачі, продовження
строку дії та анулювання дозволів на
використання праці іноземців та осіб
без громадянства передбачено, що у разі
використання роботодавцем праці
іноземців без дозволу на використання
праці іноземця державна служба
зайнятості стягує з роботодавця штраф
за кожну таку особу у двадцятикратному
розмірі мінімальної заробітної плати,
встановленої законом. Порядок
накладення штрафу визначається
Мінпраці. У разі несплати (відмови від
сплати) протягом місяця у
добровільному порядку зазначеного
штрафу його стягнення провадиться в
установленому законом порядку. Кошти
від стягнутих штрафів спрямовуються до
Фонду.

Роботодавцем, у розумінні абзацу 8
статті 1 Закону України від 15
вересня 1999 року № 1045-ХІV «Про
професійні спілки, їх права та гарантії
діяльності» є власник підприємства,
установи, організації незалежно від
форми власності, виду діяльності,
галузевої належності або
уповноважений ним орган (керівник) чи
фізична особа, яка відповідно до
законодавства використовує найману
працю.

Таким чином, з відповідача, як з
роботодавця, що допустив порушення
законодавства про зайнятість
населення підлягає стягненню штраф, у
розмірі встановленому Законом № 803-ХII
та у порядку, визначеному органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики.

Таким органом, згідно з Положенням про
державну службу зайнятості,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів УРСР від 24 червня 1991 року № 47
(чинної у період спірних правовідносин)
є Державна служба зайнятості.

Цією ж постановою затверджено
Положення про інспекцію по контролю за
додержанням законодавства про
зайнятість населення, у відповідності
до якого, Інспекція по контролю за
додержанням законодавства про
зайнятість населення (далі - Інспекція)
входить до складу державної служби
зайнятості. Інспекція здійснює
контроль за виконанням законодавства
про зайнятість населення
підприємствами, установами та
організаціями усіх форм власності,
фермерами та іншими роботодавцями.

За правилами підпунктів «б» і «д»
пункту 6 вказаного Положення Інспекція
відповідно до покладених на неї
завдань забезпечує, зокрема,
правильність і своєчасність
застосування економічних санкцій за
порушення законодавства про
зайнятість населення підприємствами,
установами і організаціями та здійснює
заходи, спрямовані на недопущення
нелегального використання праці
іноземців або осіб без громадянства
без дозволу державної служби
зайнятості.

В свою чергу підпунктом «б» пункту 8
Положення, Інспекції надається право,
зокрема, давати власнику (керівнику)
підприємства, установи та організації
або уповноваженому ним органу та іншим
роботодавцям у разі виявлення порушень
законодавства про зайнятість
населення приписи про їх усунення.

Приписи підлягають обов'язковому
виконанню з повідомленням у місячний
строк інспекції про вжиті заходи.

Зі змісту вищевказаних норм
вбачається, що штрафи за порушення
законодавства про зайнятість
населення стягуються з роботодавців на
підставі приписів, які є обов'язковими
до виконання з повідомленням у
місячний строк інспекції про вжиті
заходи.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що позивачем, за
наслідками перевірки прокуратури
складено акт про порушення
законодавства України про зайнятість
населення.

Вказаним актом встановлено факт
порушення відповідачем статті 8
Закону № 803-ХII та запропоновано у
місячний строк сплатити штраф, у
розмірі, встановленому цією статтею.

За таких обставин, колегія суддів,
погоджується з висновками
апеляційного суду про те, що позивачем
порушено встановлений законом порядок
стягнення штрафу, оскільки
законодавством не передбачено
застосування заходів фінансового
впливу на порушника на підставі акту.

Крім того, згідно з Положенням про
інспекцію по контролю за додержанням
законодавства про зайнятість
населення таке стягнення відбувається
виключно шляхом видачі відповідного
припису.

Натомість акт, виданий позивачем,
вищезазначеним Положенням не
передбачений, не є обов'язковим до
виконання та лише встановлює факт
порушення законодавства України про
зайнятість населення.

Враховуючи викладене, суд апеляційної
інстанції дійшов правильних висновків
про відсутність підстав для
задоволення позову.

За таких обставин, рішення
апеляційного суду відповідає нормам
матеріального і процесуального права,
доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для скасування судового рішення
колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Не може бути скасовано судове рішення з
мотивів порушення судом норм
процесуального права, якщо це не
призвело і не могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Судацького міського
центру зайнятості відхилити, а
постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 6 квітня 2011 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало