Справа № 2а-4513/10/1370
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/24687/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:
Вербицької О.В.

суддів:
Маринчак Н.Є.

Муравйова О.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження

касаційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства
«Нафтопереробний комплекс - Галичина»

на постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 03.12.2010 року

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 06.03.2014 року

у справі № 2а-4513/10/1370

за позовом Відкритого
акціонерного товариства
«Нафтопереробний комплекс - Галичина»

до Державної податкової інспекції
у Дрогобицькому районі Львівської
області (Дрогобицька об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Львівській області)

про визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство
«Нафтопереробний комплекс - Галичина»
(далі по тексту - позивач, ВАТ «НПК -
Галичина») звернулось з позовом до
Державної податкової інспекції у
Дрогобицькому районі Львівської
області (далі по тексту - відповідач,
ДПІ) про визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 03.12.2010 року
в задоволенні позовних вимог ВАТ «НПК -
Галичина» відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 06.03.2014 року
апеляційну скаргу ВАТ «НПК - Галичина»
залишено без задоволення, а рішення
суду першої інстанції - без змін.

Позивач, не погоджуючись з
вищевказаними рішеннями судів першої
та апеляційної інстанції, оскаржив їх у
касаційному порядку, просить скасувати
з мотивів порушення норм матеріального
та процесуального права і ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги повністю.

Заперечень на касаційну скаргу не
надійшло.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши доводи касаційної скарги,
матеріали справи, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
касаційної інстанції дійшов висновку
щодо наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі по тексту - КАС України) суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Так, судами попередніх інстанцій
встановлено, що ДПІ проведено
позапланову виїзну перевірку ВАТ «НПК -
Галичина» з питань оподаткування
доходів у вигляді роялті нерезидента
Foster Wheeler USA Corporation (США) за період з 01.10.2007
року по 31.12.2008 року, за результатами
якої складено акт від 15.10.2009 року № 778/22-
008/00152388.

В акті перевірки зазначено, що
позивачем порушено абз. «в» п. 13.1 ст. 13,
п. 13.2 ст. 13 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств», а
саме: занижено податок з доходу
нерезидента Foster Wheeler USA Corporation (США) у
вигляді роялті на суму 321 454,76 грн.

На підставі висновків, що викладені в
акті перевірки ДПІ прийнято податкові
повідомлення - рішення від 26.10.2009 року №
/0, яким ВАТ «НПК - Галичина»
визначено податкове зобов'язання за
платежем податок на прибуток іноземних
юридичних осіб у розмірі 964 364, 28 грн. (за
основним платежем - 321 454, 76 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями - 642909,
52 грн.).

Суд першої інстанції, рішення якого
залишено без змін судом апеляційної
інстанції, дійшов висновку про
обґрунтованість оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення.

Колегія суду не може погодитись з
такими висновками судів, вважаючи їх
передчасними та такими, що винесені з
неповним з'ясуванням всіх обставин
справи, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 13.1 ст. 13 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» (який був чинний на момент
виникнення спірних правовідносин)
будь-які доходи, отримані нерезидентом
із джерелом їх походження з України,
від провадження господарської
діяльності (у тому числі на рахунки
нерезидента, що ведуться в гривнях)
оподатковуються у порядку і за
ставками, визначеними цією статтею.

Згідно абз. «в» п. 13.1 ст. 13 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» (який був чинний на момент
виникнення спірних правовідносин) для
цілей цієї статті під доходами,
отриманими нерезидентом із джерелом їх
походження з України, слід розуміти
роялті, фрахту та доходи від послуг
типу «інжиніринг».

Пунктом 13.2 ст. 13 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
(який був чинний на момент виникнення
спірних правовідносин) передбачено, що
резидент або постійне представництво
нерезидента, що здійснюють на користь
нерезидента або уповноваженої ним
особи будь-яку виплату з доходу з
джерелом його походження з України,
отриманого таким нерезидентом від
провадження господарської діяльності
(у тому числі на рахунки нерезидента, що
ведуться в гривнях), крім доходів,
зазначених у пунктах 13.3 - 13.6,
зобов'язані утримувати податок з таких
доходів, зазначених у пункті 13.1 цієї
статті, за ставкою у розмірі 15
відсотків від їх суми та за їх рахунок,
який сплачується до бюджету під час
такої виплати, якщо інше не передбачене
нормами міжнародних угод, які набрали
чинності.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.08.
2007 року між компанією-нерезидентом Foster
Wheeler USA Corporation (США) та ВАТ «НПК-Галичина»
укладено угоду про передачу технології
сповільненого коксування із
селективним виходом продуктів (Сайдак )
та на виконання даного контракту
здійснено виплати доходу у вигляді
роялті нерезиденту Foster Wheeler USA Corporation
(США) ,зокрема: в 4 кв. 2007 року 164000 дол. США
(екв. 828200 грн.), в 2008 році 492000 дол. США
(екв. 2386347, 6 грн.).

Проте, судами попередніх інстанцій при
вирішенні даної справи не було
витребувано та досліджено первинні
документи, на підставі яких виникли
договірні відносини, сертифікати, що
підтверджують статус резидента США
корпорації Foster Wheeler USA Corporation, не
з'ясовано належним чином питання щодо
виплати доходу у вигляді роялті.

Також, як вбачається з матеріалів
справи, суд першої інстанції зазначив,
що надані позивачем довідки, які б
підтверджували, що нерезидент є
резидентом країни, з якою укладено
міжнародний договір, не відповідають
вимогам Порядку звільнення (зменшення)
від оподаткування доходів із джерелом
їх походження з України згідно з
міжнародними договорами України про
уникнення подвійного оподаткування,
(зокрема, не містять інформації про те,
що пред'явник такої довідки дійсно є
резидентом у розумінні договору про
уникнення подвійного оподаткування
між Україною (Урядом України) та
країною, з якою укладено міжнародний
договір), а також, зазначив про
відсутність доказів того, що
нерезидент Foster Wheeler USA Corporation утримано
податок з роялті у Договірній Державі.

В акті перевірки зазначено про зведені
дані щодо задекларованих та
встановлених у ході проведення
перевірки сум податку з доходу
нерезидента Foster Wheeler USA Corporation (США) у
вигляді роялті.

Слід зазначити, що в матеріалах справи
відсутні вищевказані угоди, відповідні
декларації, звіти про виплачені доходи,
тощо.

Проте, судами попередніх інстанцій не
було з'ясовано причини не надання
позивачем зазначених документів до
суду першої інстанції, а також не
витребувано відповідних доказів, однак
надано їм правову оцінку.

Крім того, нормами міжнародного права,
а саме пунктами 1, 2 статті 11 Конвенції
про уникнення подвійного
оподаткування та попередження
податкових ухилень стосовно податків
на доходи і на майно, визначено, що
проценти, які виникають в одній
Договірній Державі і сплачуються
резиденту другої Договірної Держави,
будуть оподатковуватись у цій другій
Державі. Однак такі проценти можуть
також оподатковуватись у Договірній
Державі, в якій вони виникають, і
відповідно до законодавства цієї
Держави, але якщо одержувач є фактичним
власником процентів, податок, що
стягується, не повинен перевищувати
розміру, встановленого пунктом 2 статті
11 Конвенції. При цьому механізм
усунення подвійного оподаткування
передбачено статтею 23 цієї Конвенції.

Випадки, коли проценти, які виникають у
Договірній Державі, мають звільнятися
від оподаткування в цій Державі,
передбачено пунктом 7 статті 11
Конвенції. Зокрема, це стосується
процентів, якщо вони одержуються
Урядом другої Договірної Держави або
її політико-адміністративним
підрозділом, або будь-яким агентством,
або за допомогою цього Уряду чи
політико-адміністративного підрозділу
і дійсно належать Уряду другої
Договірної Держави або її
політико-адміністративному
підрозділу, або будь-якому агентству.

Таким чином, виходячи з
вищевикладеного, суд касаційної
інстанції приходить до висновку, що
судами першої та апеляційної інстанції
не було надано належної правової
оцінки всім обставинам справи.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 7 КАС України одним з
принципів здійснення правосуддя в
адміністративних судах є принцип
офіційного з'ясування всіх обставин у
справі.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 11 КАС
України суд вживає передбачені законом
заходи, необхідні для з'ясування всіх
обставин у справі, у тому числі щодо
виявлення та витребування доказів з
власної ініціативи.

Частиною 5 ст. 11 КАС України
передбачено, що суд повинен
запропонувати особам, які беруть
участь у справі, подати докази або з
власної ініціативи витребувати докази,
яких, на думку суду, не вистачає.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 163 КАС України в
мотивувальній частині постанови суду
зазначаються встановлені судом
обставини із посиланням на докази, а
також мотиви неврахування окремих
доказів; мотиви, з яких суд виходив при
прийнятті постанови, і положення
закону, яким він керувався.

Отже, колегія суду приходить до
висновку, що суди попередніх інстанцій
не дослідили та не розглянули належним
чином докази, що містяться в матеріалах
справи, не надали належну оцінку
обставинам справи, порушили та невірно
застосували норми матеріального права,
та, як наслідок, прийняли незаконні
рішення.

Викладене свідчить про порушення
судами вимог статті 159 КАС України, якою
передбачено, що судове рішення повинно
бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права, а обґрунтованим - рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Касаційна ж інстанція згідно з ч. 2 ст. 220
КАС України не може досліджувати
докази, встановлювати або визнавати
доведеними обставини, що не були
встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу.

Враховуючи викладене, касаційна
інстанція на підставі ст. 227 КАС України
дійшла висновку про неповне
встановлення обставин справи та
обумовлену цим неможливість надання
належної юридичної оцінки всім
обставинам у справі, порушень норм
процесуального права, у зв'язку з чим
оскаржувані судові рішення підлягають
скасуванню, а справа підлягає
направленню на новий розгляд для
достовірного з'ясування та правильного
вирішення спору по суті.

Під час нового судового розгляду
справи судам необхідно врахувати
викладене, повно та об'єктивно
дослідити обставини справи, дати їм
належну юридичну оцінку, в залежності
від встановленого, правильно
застосувати до спірних правовідносин
норми матеріального права та ухвалити
законне і обґрунтоване рішення.

Відповідно до вищевикладеного,
касаційна скарга Відкритого
акціонерного товариства
«Нафтопереробний комплекс - Галичина»
підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231 - Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства
«Нафтопереробний комплекс - Галичина»
задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 03.12.2010 року
та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 06.03.2014 року -
скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав, у
порядку та в строки, встановлені
статтями 236-238 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька Судді
Н.Є. Маринчак О.В. Муравйов