Справа № 817/2309/13-а
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" вересня 2014 р.
м.Київ
К/800/54025/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін
О.В. (доповідач),

судді Заяць В.С.,

Стрелець
Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Державної реєстраційної служби
України на постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від 25
липня 2013 року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 09 жовтня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Державної реєстраційної
служби України про визнання
протиправним рішення та зобов'язання
вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Державної
реєстраційної служби України, в якому
просив визнати незаконним та
скасувати рішення про відмову у
державній реєстрації прав та обтяжень
від 27 травня 2013 року №2592842 та
зобов'язати відповідача зареєструвати
право власності на будівлю
архітектурного кіоску, що знаходиться
за адресою АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив про неправомірність відмови у
державній реєстрації прав та
протиправність оскаржуваного рішення.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 25 липня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 09 жовтня 2013
року, позов задоволено; визнано
протиправним та скасовано рішення
державного реєстратора Корюк Тетяни
Василівни Державної реєстраційної
служби України про відмову у державній
реєстрації прав та обтяжень від 27
травня 2013 року №2592842; зобов'язано
Державну реєстраційну службу України
провести за ОСОБА_2 державну реєстрацію
права власності на будівлю, що
розташована за адресою АДРЕСА_1;
присуджено на користь позивача із
Державного бюджету судовий збір у
розмірі 34,41 грн. та витрати на правову
допомогу в розмірі 1500 грн.

Не погоджуючись з ухваленими у справі
рішеннями, Державна реєстраційна
служба України звернулась до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення судів, ухвалити нову
постанову про відмову у задоволенні
позову в повному обсязі.

Заперечення на касаційну скаргу не
надходили.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та вбачається із матеріалів
справи, 08 травня 2013 року ОСОБА_2 подав до
реєстраційної служби Гощанського
районного управління юстиції
Рівненської області заяву про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень щодо
реєстрації права власності на об'єкт
нерухомого майна по АДРЕСА_1.

Рішенням Державного реєстратора прав
на нерухоме майно Корюк Г.В. від 27
травня 2013 року №2592842 відмовлено у
державній реєстрації права власності
на об'єкт нерухомості на підставі ст.24
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень», п.16, 23 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 22 червня 2011 року №703.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій виходили із
протиправності рішення державного
реєстратора, оскільки подані позивачем
документи відповідають чинному
законодавству, судами встановлений
факт набрання законної сили рішенням
Гощанського районного суду
Рівненської області від 18 березня 2013
року у справі №557/152/13-ц про визнання за
ОСОБА_2 права власності на самочинне
будівництво - архітектурний кіоск
загальною площею 40,6 кв.м. по АДРЕСА_1, та,
для повного захисту прав позивача
судами прийнято рішення про
зобов'язання Державну реєстраційну
службу України провести відповідну
державну реєстрацію права власності на
будівлю архітектурного кіоску
відповідно до поданої заяви та
документів.

Вказані висновки судів попередніх
інстанцій є передчасними, зроблені
судами без повного та всебічного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, з порушенням вимог ст.159
Кодексу адміністративного судочинства
України щодо законності та
обґрунтованості судового рішення.

Судами попередніх інстанцій фактично
не з'ясовані обставини, які послугували
підставою для відмови відповідачем у
державній реєстрації права власності
за заявою позивача, не надано оцінки
правомірності застосування державним
реєстратором положень ст.24 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень».

Як вбачається із оскаржуваного рішення
держреєстратора від 27 травня 2013 року
№2592842, у державній реєстрації
відмовлено у зв'язку з тим, що подані
документи не відповідають
встановленим вимогам та не дають змоги
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують,
рішення суду від 18 березня 2013 року
№557/152/13-ц не набрало чинності.

У відповідності з п.4 ч.1 ст.24 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» (далі також Закон № 1952-IV) у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено, зокрема,
у разі, якщо подані документи не
відповідають вимогам, встановленим цим
Законом, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Згідно ч.4 ст.15 Закону № 1952-IV державній
реєстрації підлягають виключно
заявлені права та їх обтяження за умови
їх відповідності законодавству і
поданим документам.

Відповідно до ч.3 ст.16 Закону № 1952-IV
разом із заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень у
паперовій формі подаються оригінали
документів, необхідних для державної
реєстрації прав та їх обтяжень, їх
копії, засвідчені в установленому
порядку.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено судами, на копії рішення
Гощанського районного суду
Рівненської області від 18 березня 2013
року у справі №557/152/13-ц, яка була подана
позивачем до заяви про державну
реєстрації прав та обтяжень, була
відсутня відмітка про набрання
рішенням законної сили, копія рішення з
такою відміткою була надана позивачем
лише під час розгляду судами даної
справи.

При цьому, оцінка правомірності дій
державного реєстратора має надаватись
виходячи із того, що рішення щодо
державної реєстрації прав та їх
обтяжень приймається державним
реєстратором виключно на підставі
наявних документів, що були подані до
заяви.

Крім цього, як визначено ч.2 ст.5 Закону
№ 1952-IV, якщо законодавством
передбачено прийняття в експлуатацію
об'єкта нерухомого майна, державна
реєстрація прав на такий об'єкт
проводиться після прийняття його в
експлуатацію в установленому
законодавством порядку.

Аналогічні положення щодо здійснення
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно після прийняття
об'єкта в експлуатацію у встановленому
законом порядку містить п.4 чинного на
час виникнення спірних відносин
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 22 червня 2011 року
№ 703.

Відповідно ч.9 ст.39 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», п.13 Порядку прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 13
квітня 2011 року № 461 (Порядок № 461),
зареєстрована декларація про
готовність об'єкта до експлуатації або
сертифікат є підставою для оформлення
права власності на нього.

Як передбачено п.10 Порядку № 461, у разі
коли на самочинно збудоване нерухоме
майно визнано право власності за
рішенням суду, воно приймається в
експлуатацію згідно з цим Порядком.

Отже, для здійснення реєстрації права
власності на підставі рішення суду про
визнання права власності на самочинне
збудоване нерухоме майно необхідна
наявність документа про прийняття
об'єкта в експлуатацію у встановленому
законом порядку.

Обставини щодо прийняття в
експлуатацію об'єкта нерухомості та
надання державному реєстратору
відповідних документів судами
попередніх інстанцій не з'ясовувалися.

У відповідності до п.п.1, 2 ч.2 ст.9 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень» державний реєстратор
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та вже
зареєстрованими правами на нерухоме
майно та їх обтяженнями; приймає
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень, про відмову в державній
реєстрації, про її зупинення, внесення
змін до Державного реєстру прав.

Як встановлено ч.4 ст.9 Закону, державний
реєстратор самостійно приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмову в такій
реєстрації. Втручання будь-яких
органів, посадових і службових осіб,
громадян та їх об'єднань у діяльність
державного реєстратора, пов'язану з
проведенням державної реєстрації прав,
забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Отже, державна реєстрація прав на
нерухоме майно відноситься до
компетенції державного реєстратора,
який приймає відповідне рішення за
умови відповідності заявлених прав,
поданої заяви та долучених до неї
документів вимогам, встановленим
законом.

Зобов'язання судом суб'єкта владних
повноважень прийняти конкретне
рішення або вчинити конкретну дію,
зокрема з реєстрації права власності
за поданою позивачем заявою, виходить
за межі компетенції суду та завдань
адміністративного судочинства, може
бути формою втручання у повноваження
суб'єкта владних повноважень та
підміною його юрисдикції.

Як встановлено ч.2 ст.30 Закону № 1952-IV,
дії або бездіяльність державного
реєстратора, державного кадастрового
реєстратора, нотаріуса, державного
виконавця можуть бути оскаржені до
суду.

За вказаними обставинами, до участі у
справах щодо оскарження рішень з
питань державної реєстрації прав та їх
обтяжень має залучатись державний
реєстратор, дії якого оскаржують, як
відповідач.

Разом з цим, питання щодо залучення до
участі у справі державного реєстратора
Корюк Г.В. судами попередніх інстанцій
не вирішувалося.

У відповідності з ч.1 ст.220 КАС України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно ч.2 ст.227 КАС України підставою
для скасування судових рішень судів
першої та (або) апеляційної інстанцій і
направлення справи на новий судовий
розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Оскільки судами порушені вимоги щодо
всебічного, повного та об'єктивного
дослідження усіх фактичних обставин,
що мають значення для правильного
вирішення справи, рішення судів
попередніх інстанцій підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд.

Під час нового розгляду суду першої
інстанції слід врахувати вищенаведене
та прийняти обґрунтоване рішення за
результатами повного, всебічного та
об'єктивного розгляду всіх обставин
справи в їх сукупності відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
реєстраційної служби України
задовольнити частково.

Постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 25 липня 2013
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 09 жовтня 2013 року.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді