Справа № 2а-756/11/2070
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2014-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/51832/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

розглянула в письмовому провадженні
касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 11.04.2011 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 25.07.2011 по
справі №2-а-756/11/2070 за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у Київському
районі міста Харкова про скасування
податкових повідомлень-рішень.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної
Т.М., перевіривши доводи касаційної
скарги щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 11.04.2011,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 25.07.2011, у
задоволенні позовних вимог фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у Київському
районі міста Харкова про скасування
податкових повідомлень-рішень -
відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
фізична особа-підприємець ОСОБА_1 11.08.2011
звернувся з касаційною скаргою до
Вищого адміністративного суду України,
який ухвалою від 23.08.2011 прийняв її до
свого провадження.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
11.04.2011 та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 25.07.2011, прийняти нове рішення про
задоволення позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 посилається
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, зокрема, Указу
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємства» від 03.07.1998 №727/98, Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємства», статей 665 та 1011
Цивільного кодексу України, статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Перевіривши матеріалами справи
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Державною податковою
інспекцією у Київському районі міста
Харкова проведено документальну
виїзну перевірку фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2006 по 30.09.2009, за
результатами якої складено акт від
14.12.2009 №8056/17-218/НОМЕР_1.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем статті 1 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємства» в
частині перевищення обсягу виручки від
реалізації за ІІ квартал 2008 року у
розмірі понад 500тис.грн.; статті 13
розділу 4 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з
громадян», підпункту 4.2.8 пункту 4.2
статті 4, підпункту 8.1.3 пункту 8.1 статті 8
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» в частині заниження
оподатковуваного доходу за 2008 рік та 9
місяців 2009 року в сумі 31924,51грн.

За наслідками перевірки Державною
податковою інспекцією у Київському
районі міста Харкова прийнято
податкове повідомлення-рішення від
25.12.2009 №/0, яким позивачеві
визначено податкове зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб за
основним платежем у розмірі 4789,13грн.

За наслідками апеляційного узгодження
спірного податкового
повідомлення-рішення скаргу залишено
без задоволення, а податкове
повідомлення-рішення - без змін.

Відповідно до пункту 1 статті 1 Указу
Президента «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва»
спрощена система оподаткування, обліку
та звітності запроваджується для таких
суб'єктів малого підприємництва,
зокрема, фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 тис.
гривень.

Отже, реалізація права суб'єкта малого
підприємництва на запровадження
спрощеної системи оподаткування,
обліку та звітності залежить від
виконання останнім установлених
вказаним Указом положень.

При цьому, Указ Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» не містить жодних
застережень щодо виключення зі складу
виручки отриманої від реалізації
товарів сум, які надійшли в межах
виконання суб'єктами підприємницької
діяльності договорів комісії, а тому
виручкою вважається будь-яка сума,
отримана суб'єктом підприємницької
діяльності на розрахунковий рахунок
або в касу.

Згідно зі статтею 5 Указу Президента
«Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва» у разі порушення
вимог, установлених статтею 1 цього
Указу, платник єдиного податку повинен
перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності,
починаючи з наступного звітного
періоду (кварталу).

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 у період з
01.10.2006 по 30.09.2009 перебував на спрощеній
системі оподаткування та був
платником: податку на додану вартість
та єдиного податку.

Між позивачем (комісіонер) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Лотта» (комітент)
укладено договір комісії №1/01/08-Доз,
відповідно до якого позивач
зобов'язувався за винагороду, від свого
імені за дорученням та за рахунок
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лотта» здійснити
придбання товару у третіх осіб.

На виконання договору комітент
перерахував на рахунок комісіонера
грошові кошти в сумі 918551,50грн., що
підтверджується копією платіжного
доручення від 13.08.2008 №120 та випискою
банку. Згідно договору від 01.08.2008 №2/01/08
позивачем у Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
Укрспецпоставки» було придбано та
передано Товариству з обмеженою
відповідальністю «Лотта» комплекс
Е-CONTROL.

Враховуючи викладене, позивач,
отримавши на розрахунковий рахунок
суму, яка перевищує встановлений
Указом Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» розмір виручки (500 тис.
грн.) повинен був перейти на загальну
систему оподаткування та сплачувати
податкові зобов'язання, в тому числі, з
податку з доходів фізичних осіб.

Відповідно до підпункту 9.12.1 пункту 9.12
статті 9 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» у межах її
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також
фізичною особою, яка сплачує ринковий
збір, здійснюється за правилами,
встановленими спеціальним
законодавством з цих питань, з
урахуванням норм цього пункту.

Підпунктом 9.12.2 пункту 9.12 статті 9
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» встановлено, що якщо
фізична особа - суб'єкт підприємницької
діяльності або фізична особа, яка
сплачує ринковий збір, отримує інші
доходи, ніж визначені у підпункті 9.12.1
цього пункту, то такі доходи
оподатковуються за загальними
правилами, встановленими цим Законом
для платників податку, що не є такими
суб'єктами підприємницької діяльності.

Положеннями частини першої статті 13
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян»
встановлено, що оподаткуванню
підлягають доходи громадян, одержані
протягом календарного року від
здійснення підприємницької діяльності
без створення юридичної особи, а також
інші доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Відповідно до частини другої статті 13
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян»
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

Частиною третьою статті 13 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян»
визначено, що до складу витрат,
безпосередньо пов'язаних з одержанням
доходів, належать витрати, які
включаються до складу валових витрат
виробництва (обігу) або підлягають
амортизації згідно з Законом України
«Про оподаткування прибутку
підприємств».

У відповідності до пункту 5.1. статті 5
Законом України «Про оподаткування
прибутку підприємств» валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті
5 Законом України «Про оподаткування
прибутку підприємств» до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Виходячи з наведених вище правових
норм, оподатковуваним доходом
вважається сукупний чистий доход,
тобто різниця між валовим доходом
(виручки у грошовій та натуральній
формі) i документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з
одержанням доходу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що оподатковуваний дохід
позивача за період 2008 року та 9 місяців
2009 року складає 31927,51грн., внаслідок
чого позивач з урахуванням приписів
пункту 7.1 статті 7 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб» мав
визначити податкове зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб за
вказаний період у розмірі 4789,13грн.

Враховуючи викладене, зважаючи на
встановленні обставини, висновок судів
попередніх інстанцій щодо відсутності
підстав для задоволення позовних вимог
є правильним.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків суду не спростовують і не
дають підстав для висновку, що судами
першої та апеляційної інстанцій при
розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
чи порушено норми процесуального
права.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 210, 222, 223, 224, 230, 231,
частиною п'ятою статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 11.04.2011 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 25.07.2011 по
справі №2-а-756/11/2070 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку, на підставі та у
строки, передбачені статтями 235 - 238, 240
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий: __________________
Т.М. Шипуліна

Судді:
__________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв