Справа № 804/14106/13-а
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2014 рокусправа № 804/14106/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді
Чередниченко В.Є.

суддів: Коршуна
А.О. Панченко О.М.

за участю секретаря судового
засідання: Яковенко О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної реєстраційної
служби Дніпропетровського міського
управління юстиції на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 05 лютого 2014
року у справі №804/14106/13-а за позовом
ОСОБА_1 до Державної реєстраційної
служби Дніпропетровського міського
управління юстиції про скасування
рішення та зняття арешту, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 25 жовтня 2013 року звернувся до
суду з позовом до Державної
реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції, в якому просить
суд:

- скасувати рішення за № 6501615 від 08
жовтня 2013 року державного реєстратора
прав на нерухоме майно Реєстраційної
служби Дніпропетровського міського
управління юстиції Бідкова
В’ячеславовича Олексійовича про
відмову у державній реєстрації права
власності, форма власності: приватна на
34/200 частини домоволодіння, що
розташоване АДРЕСА_1, за суб'єктом:
ОСОБА_1;

- постановити рішення про скасування
арешту та заборони відчуження 34/200
частини домоволодіння за адресою
АДРЕСА_1, який зареєстровано у Єдиному
реєстрі заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна 24.10.2006 року за № 3941186
та 07.05.2007 року за № 4918536.

- зобов'язати Державну Реєстраційну
службу Дніпропетровського міського
управління юстиції зареєструвати за
ОСОБА_1 право власності на 34/200 частини
домоволодіння розташованого за
адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх вимог позивач
вказує на те, що він звернувся до
Державної реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції для реєстрації
права власності на 34/200 домоволодіння
за адресою АДРЕСА_2. Однак, державний
реєстратор відмовив позивачу у
державній реєстрації права власності
на його домоволодіння. Підставою для
цього стала інформація Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
Державного реєстру іпотек, Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна про наявність
відомостей, що 24.10.2006 року в реєстр
внесено запис про арешт вищевказаного
нерухомого майна на підставі
повідомлень, 871/99 Д-3, 06.05.1999 року,
Красногвардійського районного
управління юстиції м.
Дніпропетровська, а також 07.05.2007 року
зареєстровано заборону (архівний
запис) на підставі заяви, б/н, 11.06.1996
року. Вважає рішення відповідача
протиправним, оскільки рішенням
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська від 22 квітня 2013 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 та Третьої Дніпропетровської
державної нотаріальної контори про
скасування свідоцтва про право
власності та визнання права власності
на нерухоме майно задоволені усі
позовні вимоги ОСОБА_1, а саме скасовано
свідоцтво від 14.07.2011 року на право
власності на нерухоме майно: 34/200
домоволодіння за адресою АДРЕСА_1,
видане Третьою державною нотаріальною
конторою м. Дніпропетровська
відповідачу ОСОБА_3 та визнано за
ОСОБА_1 право власності на це майно за
набувальною давністю, а в задоволенні
зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 про
визнання права власності за нею на це
спірне майно відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 05
лютого 2014 року позов задоволено.

Суд скасував рішення № 6501615 від 08
жовтня 2013 року державного реєстратора
прав на нерухоме майно Реєстраційної
служби Дніпропетровського міського
управління юстиції Бідкова
В’ячеславовича Олексійовича про
відмову у державній реєстрації права
власності, форма власності: приватна на
34/200 частини домоволодіння, що
розташоване АДРЕСА_1, за суб'єктом:
ОСОБА_1 та скасував арешт та заборону
відчуження 34/200 частини домоволодіння
за адресою АДРЕСА_1, який зареєстровано
у Єдиному реєстрі заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна 24.10.2006 року за
№ 3941186 та 07.05.2007 року за № 4918536 та
зобов'язав Державну Реєстраційну
службу Дніпропетровського міського
управління юстиції зареєструвати за
ОСОБА_1 право власності на 34/200 частини
домоволодіння розташованого за
адресою: АДРЕСА_1.

Постанова суду мотивована тим, що
рішення державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Бідкова
В’ячеславовича Олексійовича № 6501615
від 08 жовтня 2013 року про відмову у
державній реєстрації права власності
за ОСОБА_1 є необґрунтованим, оскільки
відповідачем не були враховані усі
обставини, що мають значення для
прийняття даного рішення (вчинення
дії), застосування ст. 24 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень». Крім
того, суд першої інстанції зробив
висновок про обґрунтованість вимог
позивача в частині скасування арешту
та заборони відчуження 34/200 частини
домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 з
огляду на неможливість встановити
підстави реєстрації обтяжень 34/200
частини домоволодіння розташованого
за адресою: АДРЕСА_1

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права,
звернувся до суду з апеляційною
скаргою в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нове
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
рішення відповідача № 6501615 від 08 жовтня
2013 року про відмову у державній
реєстрації права власності за ОСОБА_1 є
законним, оскільки враховуючи
наявність в Єдиному реєстрі заборон
відчуження нерухомого майна щодо
об'єкта нерухомості обліковуються
записи про арешт та заборону
відчуження 34/100 частин домоволодіння по
АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_1 у
відповідності до частини 5 статті 24
закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» у державній
реєстрації прав та їх обтяжень може
бути відмовлено у разі, якщо заяву про
державну реєстрацію прав, пов'язаних із
відчуженням нерухомого майна, подано
після державної реєстрації обтяжень,
встановлених щодо цього майна. Вказує
на те, що встановлені судом першої
інстанції обставини справи є підставою
для задоволення вимог позивача в
частині скасування відповідних
записів про арешт та заборону
відчуження нерухомого майна, а не для
скасування рішення відповідача № 6501615
від 08 жовтня 2013 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представників позивача та
представника відповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість
постанови суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
знайшло підтвердження під час розгляду
апеляційної скарги, що ОСОБА_1 є
спадкоємцем майна ОСОБА_5, а саме 34/200
частини домоволодіння АДРЕСА_1, що
підтверджується свідоцтвом про право
на спадщину за заповітом від 06.05.1996 року
(а.с.8).

Згідно акта від 15.06.1999 року про передачу
житлового будинку (34/200 частини
домоволодіння АДРЕСА_1) стягувачу в
рахунок погашення боргу ОСОБА_1 перед
ОСОБА_3 Третьою державною нотаріальною
конторою м. Дніпропетровська видано
свідоцтво № 3-2158 від 14.07.2011 року про
право власності ОСОБА_3 на 34/200 частини
домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.9).

Відповідно до рішення
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська від 22 квітня 2013 року
№ 22ц-10897/11 у цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та Третьої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори про скасування
свідоцтва про право власності та
визнання права власності на нерухоме
майно та за зустрічною позовною заявою
ОСОБА_3 про визнання права власності на
нерухоме майно, позовні вимоги ОСОБА_6
були задоволені, а саме було скасовано
свідоцтво від 14.07.2011 року № 3-2158, видане
державним нотаріусом Третьої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори ОСОБА_7, що
посвідчує право власності ОСОБА_3 на
34/200 частини домоволодіння АДРЕСА_1,
визнано за ОСОБА_1 право власності за
набувальною давністю на 34/200 частини
домоволодіння, що знаходиться у
АДРЕСА_1. В задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_3 відмовлено (а.с.13-19).

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 20 червня
2013 року № 22-ц/774/6679/13 рішення
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська від 22 квітня 2013 року
№ 22ц-10897/11 в частині задоволення позову
ОСОБА_1 про визнання права власності за
набувальною давністю на 34/200 частини
домоволодіння, що знаходиться у
АДРЕСА_1 скасовано, в задоволенні
зазначених вимог ОСОБА_1 відмовлено. В
іншій частині рішення
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська від 22 квітня 2013 року
№ 22ц-10897/11 залишено без змін (а.с.20-22).

Відповідно до рішення № 6501615 від 08
жовтня 2013 року державного реєстратора
прав на нерухоме майно Реєстраційної
служби Дніпропетровського міського
управління юстиції Бідкова В’ячеслава
Олексійовича було відмовлено у
державній реєстрації права власності,
форма власності: приватна на
домоволодіння, що розташоване АДРЕСА_1,
за суб'єктом: ОСОБА_1 (а.с.23).

Причинами відмови згідно даного
рішення є акт державного виконавця
Державної виконавчої служби
Красногвардійського районного
управління юстиції м. Дніпропетровська
про передачу житлової будівлі
стягувача в рахунок погашення
заборгованості від 15.06.1999 року, згідно
якого 34/200 частини вищезазначеного
домоволодіння перейшли у власність
іншій особі в рахунок погашення боргу
та згідно інформації з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
Державного реєстру іпотек, Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна, в наявності є
відомості, що 24.10.2006 року внесено запис
про арешт вказаного нерухомого майна
на підставі повідомлення, 871/99 Д-3, 06.05.1999
року, Красногвардійське районне
управління юстиції м.
Дніпропетровська, а також 07.05.2007 року
зареєстровано заборону (архівний
запис) на підставі заяви, б/н 11.06.1996 року.

Суд апеляційної інстанції
проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права при винесенні
оскарженої постанови, виходить з
наступного.

Законність рішення № 6501615 від 08 жовтня
2013 року державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Бідкова В’ячеслача
Олексійовича про відмову у державній
реєстрації права власності та
скасування арешту і заборони
відчуження майна є предметом спору
переданого на вирішення суду.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно (далі - державна
реєстрація прав) - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно. Обтяження -
заборона розпоряджатися та/або
користуватися нерухомим майном, яка
встановлена або законом, або актами
уповноважених на це органів державної
влади, їх посадових осіб або яка
виникає на підставі договорів.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації;

4) внесення записів до Державного
реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація прав проводиться
на підставі:

1) договорів, укладених у порядку,
встановленому законом;

2) свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону;

3) свідоцтв про право власності, виданих
органами приватизації наймачам
житлових приміщень у державному та
комунальному житловому фонді;

4) державних актів на право власності
або постійного користування на
земельну ділянку у випадках,
встановлених законом;

5) рішень судів, що набрали законної
сили;

6) інших документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Згідно з п. 16 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22
червня 2011 р. № 703 (далі - Порядок № 702) за
результатами розгляду заяви про
державну реєстрацію та документів,
необхідних для її проведення,
державний реєстратор приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або рішення про відмову в
такій реєстрації.

Відповідно до п. 23 Порядку № 703
державний реєстратор приймає рішення
про відмову в державній реєстрації
прав та їх обтяжень виключно за
наявності підстав для відмови в
державній реєстрації прав, що
визначені у Законі України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно ст. 24 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі,
якщо:

1) заявлене право, обтяження не підлягає
державній реєстрації відповідно до
цього Закону;

2) об'єкт нерухомого майна розміщений на
території іншого органу державної
реєстрації прав;

3) із заявою про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень звернулася
неналежна особа;

4) подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують; 5) заяву
про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
цього майна, крім випадків,
встановлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону.

Відповідно до ч. 9 ст. 15 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація прав, їх обтяжень у
результаті вчинення нотаріальної дії
(надання відмови в ній) проводиться
одночасно з вчиненням такої дії.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачу було відмовлено у державній
реєстрації права власності за ним на
домоволодіння, що розташоване АДРЕСА_1
у зв'язку з наявністю інформації з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, Державного реєстру
іпотек, Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна,
про те, що 24.10.2006 року внесено запис про
арешт вказаного нерухомого майна на
підставі повідомлення, 871/99 Д-3, 06.05.1999
року, Красногвардійське районне
управління юстиції м.
Дніпропетровська, а також 07.05.2007 року
зареєстровано заборону (архівний
запис) на підставі заяви, б/н 11.06.1996 року.

Між тим, з матеріалів справи
вбачається, що право власності ОСОБА_1
на 34/200 частини домоволодіння по
АДРЕСА_1 було набуте на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 06.05.1996 року (а.с.8).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України
«Про виконавче провадження» особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту.

В матеріалах справи відсутні документи
щодо підстав внесення запису про арешт
34/200 частини домоволодіння
розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на
підставі повідомлення, 871/99 Д-3, 06.05.1999
року, Красногвардійське районне
управління юстиції м. Дніпропетровська
та відсутні документи щодо підстав
заборони (архівного запису) на дане
нерухоме майно від 07.05.2007 року на
підставі заяви, б/н 11.06.1996 року.

Відповідно до листа № 3974 від 01.10.2013
року, листа № 30699/10 від 25.09.2013 року, листа
№ 293/01-21 від 16.09.2013 року відсутня
можливість встановити підстави
реєстрації зазначених обтяжень 34/200
частини домоволодіння розташованого
за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.27, 28, 29).

При цьому, ОСОБА_1, як одну з позовних
вимог до Державної реєстраційної
служби Дніпропетровського міського
управління юстиції заявлено
скасування арешту та заборони
відчуження 34/200 частини домоволодіння
за адресою АДРЕСА_1, який зареєстровано
у Єдиному реєстрі заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна 24.10.2006 року за
№ 3941186 та 07.05.2007 року за № 4918536.

Пунктом 9 частини 1 статті 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
відповідач - суб'єкт владних
повноважень, а у випадках, передбачених
законом, й інші особи, до яких звернена
вимога позивача.

Однак, Державною реєстраційною службою
Дніпропетровського міського
управління юстиції в цих відносинах
лише приймалося рішення щодо відмови у
державній реєстрації права власності
за ОСОБА_1, питання щодо накладення
арешту та заборони відчуження 34/200
частини домоволодіння за адресою
АДРЕСА_1 відповідачем не вирішувалось,
що свідчить про те, що Державна
реєстраційна служба
Дніпропетровського міського
управління юстиції не є належним
відповідачем у спірних відносинах щодо
скасування арешту та заборони
відчуження на нерухоме майно.

В матеріалах справи відсутні відомості
про звернення ОСОБА_1 до суду, з позовом
до належного відповідача про визнання
права власності на майно і про зняття з
нього арешту та прийняття з цього
приводу судового рішення.

Враховуючи те, що судове рішення щодо
скасування арешту та заборони
відчуження 34/200 частини домоволодіння
за адресою АДРЕСА_1 не приймалось, а
також те, що при розгляді цієї справи
суд позбавлений можливості вирішити
питання щодо зняття арешту та заборони
відчуження з вищезазначеного майна у
зв'язку з заявленням цієї вимоги
позивачем до неналежного відповідача,
суд апеляційної інстанції вважає
помилковим висновок суду першої
інстанції щодо необґрунтованості
відмови державного реєстратора в
задоволенні заяви позивача про
реєстрацію права власності та
необхідності скасування рішення № 6501615
від 08 жовтня 2013 року, оскільки на час
розгляду відповідачем заяви позивача у
Єдиному реєстрі заборон відчуження
нерухомого майна був наявний запис про
арешт та заборону відчуження 34/200
частини домоволодіння за адресою
АДРЕСА_1.

На підставі зазначеного, суд
апеляційної інстанції вважає, за
необхідне апеляційну скаргу
задовольнити, а постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову
постанову про відмову у задоволенні
позову.

Керуючись: пунктом 3 частини 1 статті 198,
статтями 205, 207 КАС України,
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної
реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 05
лютого 2014 року у справі №804/14106/13-а -
скасувати та прийняти нову постанову,
якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні
позову.

Постанова суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови
виготовлений 3 жовтня 2014 року.

Головуючий:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун

Суддя:
О.М. Панченко