Справа № К/9991/32189/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/32189/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Стародуба О.П., Тракало В.В., -

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в
Інгулецькому районі міста Кривого Рогу
Дніпропетровської області про
визнання протиправними дій та
зобов'язання вчинити певні дії, за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в
Інгулецькому районі міста Кривого Рогу
Дніпропетровської області на
постанову Інгулецького районного суду
міста Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 26 лютого 2010 року та
постанову Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 5 квітня
2011 року, -

встановив:

У вересні 2009 року ОСОБА_4 звернувся в
суд з позовом, у якому просив визнати
дії Управління Пенсійного фонду
України в Інгулецькому районі міста
Кривого Рогу Дніпропетровської
області протиправними і зобов'язати
відповідача перерахувати та виплатити
йому основну пенсію і додаткову пенсію
за шкоду, заподіяну здоров'ю,
відповідно до статей 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі - Закон
№ 796-XII) з 1 січня 2005 року по 30 вересня 2009
року, виходячи з мінімальної пенсії за
віком, яка встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Постановою Інгулецького районного
суду міста Кривого Рогу
Дніпропетровської області від 26 лютого
2010 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України в
Інгулецькому районі міста Кривого Рогу
Дніпропетровської області щодо
відмови в нарахуванні та виплаті
позивачеві додаткової пенсії
відповідно до вимог статті 50 Закону №
796-XII з 1 вересня 2009 року по 30 вересня 2009
року. Зобов'язано відповідача
здійснити перерахунок та виплатити
додаткову пенсію ОСОБА_4 відповідно до
вимог статті 50 Закону № 796-XII з 1 вересня
2009 року по 30 вересня 2009 року, виходячи
із мінімальної пенсії за віком,
встановленої відповідно до частини 1
статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV
(далі - Закон № 1058-ІV), статті 54 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2009 рік» від 26 грудня 2008 року № 835-VI, з
врахуванням сум, які були виплачені. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Постановою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 5 квітня
2011 року постанову Інгулецького
районного суду міста Кривого Рогу
Дніпропетровської області від 26 лютого
2010 року скасовано, прийнято нову
постанову, якою позов ОСОБА_4
задоволено частково. Поновлено
позивачеві пропущений процесуальний
строк звернення до суду за захистом
своїх порушених прав, свобод та
інтересів. Визнано протиправними дії
Управління Пенсійного фонду України в
Інгулецькому районі міста Кривого Рогу
Дніпропетровської області щодо
відмови в нарахуванні та виплаті
ОСОБА_4 державної пенсії відповідно до
вимог статті 54 Закону № 796-XII за періоди
з 25 жовтня 2006 року по 31 грудня 2007 року
включно та з 22 травня 2008 року по 20
жовтня 2008 року включно і додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
відповідно до вимог статті 50 Закону №
796-XII за періоди з 1 січня 2005 року по 31
грудня 2007 року включно та з 22 травня 2008
року по 30 вересня 2009 року включно.
Зобов'язано відповідача здійснити
перерахунок та виплатити позивачеві як
учаснику ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС 1 категорії,
інваліду ІІ групи, державну пенсію
відповідно до вимог статті 54 Закону №
796-XII за періоди з 25 жовтня 2006 року по 31
грудня 2007 року включно та з 22 травня 2008
року по 20 жовтня 2008 року включно і
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, відповідно до вимог статті 50
Закону № 796-XII за періоди з 1 січня 2005
року по 31 грудня 2007 року включно та з 22
травня 2008 року по 30 вересня 2009 року
включно, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком,
визначеного залежно від розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, відповідно до
частини 1 статті 28 Закону № 1058-ІV з
урахуванням виплачених сум. В
задоволення інших позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів
попередніх інстанцій, Управління
Пенсійного фонду України в
Інгулецькому районі міста Кривого Рогу
Дніпропетровської області звернулося
з касаційною скаргою, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Інгулецького
районного суду міста Кривого Рогу
Дніпропетровської області від 26 лютого
2010 року та постанову Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 5 квітня
2011 року і прийняти нове рішення про
відмову в задоволенні позову в повному
обсязі.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За змістом частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції переглядає
судові рішення в межах касаційної
скарги.

Судами встановлено, і це відповідає
матеріалам справи, що ОСОБА_4 має статус
особи, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1 категорії,
є інвалідом II групи внаслідок
захворювання, яке пов'язане з роботами
по ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС. Позивач перебуває
на обліку в Управлінні Пенсійного
фонду України в Інгулецькому районі
міста Кривого Рогу Дніпропетровської
області, державну пенсію по
інвалідності на підставі Закону № 796-XII
він отримував у період з 25 жовтня 2006
року по 20 жовтня 2008 року, з 1 січня 2005
року він також отримував додаткову
пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі № 796-ХІІ.

Статтею 49 Закону № 796-ХІІ передбачено,
що пенсії особам, віднесеним до
категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у
вигляді: а) державної пенсії; б)
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, яка призначається після
виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до статті 50 Закону № 796-ХІІ
особам, віднесеним до категорії

1, які є інвалідами ІІ групи,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі 75% мінімальної пенсії за віком.

Згідно зі статтею 54 вказаного Закону в
усіх випадках розмір пенсій для
інвалідів ІІ групи, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не може бути нижчим 8
мінімальних пенсій за віком.

Проте, пунктом 28 розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року № 107-VI, який набрав
чинності з 1 січня 2008 року, внесено
зміни до Закону № 796-ХІІ, зокрема: текст
статті 50 Закону викладено у такій
редакції: «Особам, віднесеним до
категорії 1, призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірах: інвалідам I групи -
30 процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність;
інвалідам II групи - 20 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; інвалідам III
групи, дітям-інвалідам, а також хворим
внаслідок Чорнобильської катастрофи
на променеву хворобу - 15 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність. Розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначається
на момент виплати додаткової пенсії
згідно із законом про Державний бюджет
України і не може коригуватися іншими
нормативно-правовими актами»; текст
частин 3, 4 статті 54 замінено чотирма
частинами такого змісту: «У всіх
випадках розміри пенсій для інвалідів,
щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими: для учасників ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
у 1986 році: по I групі інвалідності - 220
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність; по II
групі інвалідності - 200 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; по III групі
інвалідності - 180 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; для учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у 1987-1990 роках та
осіб, евакуйованих у 1986 році із зони
відчуження: по I групі інвалідності - 160
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність; по II
групі інвалідності - 150 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; по III групі
інвалідності - 140 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; для інших
інвалідів, щодо яких встановлено
причинний зв'язок інвалідності з
Чорнобильською катастрофою: по I групі
інвалідності - 130 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; по II групі
інвалідності - 120 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; по III групі
інвалідності - 110 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність;
дітям-інвалідам - 70 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність. Пенсія в разі
втрати годувальника призначається
непрацездатним членам сім'ї померлого
годувальника, які були на його
утриманні (при цьому дітям пенсія
призначається незалежно від того, чи
були вони на утриманні годувальника), у
розмірі: на одного непрацездатного
члена сім'ї - 50 процентів пенсії по
інвалідності померлого годувальника;
на двох та більше непрацездатних
членів сім'ї - 100 процентів пенсії по
інвалідності померлого годувальника,
визначеної згідно із зазначеною
статтею, що розподіляється між ними
рівними частками. До непрацездатних
членів сім'ї померлого годувальника
належать особи, зазначені у статті 36
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Розмір прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначається на момент
виплати пенсії згідно із законом про
Державний бюджет України і не може
коригуватися іншими
нормативно-правовими актами». У зв'язку
з цим частину п'яту визнано частиною
сьомою.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 зміни,
внесені підпунктами 12, 15 пункту 28
розділу II Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» до Закону № 796-ХІІ,
зокрема, до статей 50, 54, визнано такими,
що не відповідають Конституції України
(є неконституційними).

Таким чином, з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
№ 10-рп/2008 щодо неконституційності
підпунктів 12, 15 пункту 28 розділу II
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та внесення змін до
деяких законодавчих актів України»
вказані правові норми втратили
чинність і застосуванню не підлягали.

У 2009 році положення статті 50 Закону №
796-ХІІ зупинено чи змінено не було.

За конституційними нормами, виходячи з
пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру пенсій позивачеві,
застосуванню підлягають положення
саме статей 50, 54 Закону № 796-XII, а не
положення постанов Кабінету Міністрів
України, якими керувався відповідач,
оскільки такі істотно звужують обсяг
встановлених законом прав позивача.

З положень статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ
випливає, що за основу нарахування
розміру державної пенсії та додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
береться мінімальна пенсія за віком.

Згідно чинного законодавства розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається за правилами,
передбаченими частиною 1 статті 28
Закону № 1058-ІV, іншого
нормативно-правового акту, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону
№ 1058-ІV мінімальний розмір пенсії за
віком встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.

З огляду на викладене, правильними є
висновки суду щодо неприйняття в
даному випадку положень частини 3
статті 28 Закону № 1058-ІV, відповідно до
якої мінімальний розмір пенсії за
віком, встановлений абзацом першим
частини першої цієї статті,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом,
оскільки наявність такої норми та
відсутність іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та права на
отримання державної пенсії і
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлено статтями 50, 54 Закону №
796-ХІІ.

Згідно частини 3 статті 67 Закону №
796-ХІІ у разі збільшення розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом, підвищується розмір пенсії,
визначений відповідно до статті 54
цього Закону, а також розмір додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4,
розмір щомісячної компенсації сім'ям
за втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів, як на
причину невиконання своїх зобов'язань,
які встановлені статтею 46 Конституції
України та статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ,
щодо визначення розміру та виплати
пенсій.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та ухвалюючи
нове рішення, визнав причину
пропущення позивачем строку звернення
до суду за захистом порушених прав
поважною та поновив йому цей строк.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків суду
апеляційної інстанції та встановлених
обставин справи.

Згідно статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій. Не може
бути скасовано судове рішення з
мотивів порушення судом норм
процесуального права, якщо це не
призвело і не могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Інгулецькому районі міста Кривого Рогу
Дніпропетровської області - залишити
без задоволення.

Постанову Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 5 квітня
2011 року, якою скасовано постанову
Інгулецького районного суду міста
Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 26 лютого 2010 року, у справі
за позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в
Інгулецькому районі міста Кривого Рогу
Дніпропетровської області про
визнання протиправними дій та
зобов'язання вчинити певні дії -
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Стародуб О.П.

Тракало В.В.