Справа № 2а/2370/3346/12
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/81853/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Головуючого судді Малиніна
В.В.,суддів Ситникова О.Ф., Швеця
В.В. розглянувши у попередньому
судовому засіданні касаційну скаргу
Черкаської митниці на постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду від 11 жовтня 2012
року, додаткову постанову Черкаського
окружного адміністративного суду від 17
жовтня 2012 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 06 грудня 2012 року по справі за
позовом ОСОБА_4 до Черкаської митниці,
Державної митної служби України про
скасування наказів та зобов'язання
вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до
Черкаської митниці (відповідач 2),
Державної митної служби України
(правонаступником якої є Міністерство
доходів і зборів) (відповідача 1), в
якому просив визнати протиправними та
скасувати п.2 наказу Державної митної
служби України від 31.07.2012 р. № 1571-к, п.п 1,2
наказу Черкаської митниці від 02.08.2012 р.
№ 440-к в частині поновлення на посаді
ОСОБА_4 та п.1 наказу Черкаської митниці
від 02.08.2012 р. № 442-к в частині звільнення
із займаної ним посади.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 11 жовтня 2012
року, додатковою постановою
Черкаського окружного
адміністративного суду від 17 жовтня 2012
року залишених без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 06 грудня 2012
року, позов задоволений частково:
визнано протиправним та скасовано п. 1
наказу Черкаської митниці № 442-к від
02.08.2012 року «Про звільнення ОСОБА_4»;
поновлено ОСОБА_4 на посаді головного
інспектора відділу митного оформлення
№ 2 Черкаської митниці з 02 серпня 2012
року. В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено. Стягнуто з
Державного бюджету України на користь
ОСОБА_4 34 грн. 00 коп. сплаченого судового
збору. Рішення про поновлення позивача
на посаді допущено до негайного
виконання.

Вважаючи, що рішення судів першої
та апеляційної інстанцій прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, Черкаська
митниця звернулась до Вищого
адміністративного суду України із
касаційною скаргою, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове судове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити.

Позивач надав письмові заперечення на
касаційну скаргу відповідачів до суду
касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга відповідача не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що Наказом
Черкаської митниці від 01.10.2009 р. № 258-к
позивача було призначено на посаду
головного інспектора відділу митного
оформлення № 2 Черкаської митниці
відповідно до заяви позивача від 01.10.2009
р.

Позивач був звільнений з цієї посади
наказом відповідача 1 від 30.08.2010 р. №
1631-к «Про притягнення до
дисциплінарної відповідальності», за
вчинення дисциплінарного
правопорушення.

Постановою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 17.03.2011 р. у справі 2-а-4487/10/2370 визнано
протиправним та скасовано абзац 2
підпункту 1.1. наказу відповідача 1 від
30.08.2010 р. № 1631-к, підпункту 1.1. пункту 1
наказу відповідача 2 від 30.08.2010 р. № 258-к
в частині звільнення із займаної
посади ОСОБА_4, головного інспектора
відділу митного оформлення №2
Черкаської митниці, поновлено позивача
на посаді головного інспектора відділу
митного оформлення № 2 Черкаської
митниці з 30.08.2010 р., допустивши в цій
частині негайне виконання постанови
суду, та постановлено стягнути з
Черкаської митниці на користь позивача
грошове забезпечення з 30.08.2010 р. за час
вимушеного прогулу.

На виконання рішення суду,
пунктом 1 та 2 Наказу відповідача 1 від
30.07.2012 р. № 1571-к скасовано абзац
2 підпункту 1.1. пункту 1 наказу Державної
митної служби від 30.08.2010 р. №16-31-к «Про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності» в частині
звільнення 30.08.2010 р. із займаної посади
ОСОБА_4, головного інспектора відділу
митного оформлення № 2 Черкаської
митниці», та поновлено на посаді
головного інспектора відділу митного
оформлення №2 Черкаської митниці з
30.08.2010 р.

02.08.2012 р. відповідачем 2 було отримано
наказ відповідача 1 від 31.07.2012 р. №1571-к
та видано наказ від 02.08.2012 р. № 440-к «Про
оголошення наказу Державної митної
служби України від 30.07.2012 р. №1571-к».

Про отримання наказу відповідача 1 від
30.07.2012 р. №1571-к та видання наказу
відповідача 2 від 02.08.2012 р. №440-к
позивача було безпосередньо
поінформовано начальником відділу
кадрової роботи Черкаської митниці та
запропоновано прибути на митницю для
ознайомлення з вказаними наказами.

Із вказаними наказами позивач був
ознайомлений 02.08.2012 року але поставити
свій підпис у наказах відмовився, про
що відповідачем 2 було складено
відповідний комісійний акт.

Разом з тим, 31.07.2012 р. позивачем подано
заяву про звільнення з посади
головного інспектора відділу митного
оформлення №2 Черкаської митниці за п.1
ст.36 КЗпП України датовану 01.08.2012 р.

Наказом від 02.08.2012 № 442-к відповідачем 2
відповідно до поданої заяви про
звільнення, позивач був звільнений з
посади за п.1 ст. 36 КЗпП України з 03.08.2012
р. за угодою сторін.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
оскаржуваного ним наказу відповідача 2
від 02.08.2012 № 442-к суди попередніх
інстанцій виходили з того, що сторонами
(працівником та роботодавцем) не було
досягнуто згоди про дату звільнення,
при тому, що позивач не був допущений до
роботи після поновлення та відсутність
відповідних записів у трудовій книжці.
В частині інших наказів відповідачів
(від 31.07.2012 р. № 1571-к, п.п 1,2 наказу
Черкаської митниці від 02.08.2012 р. № 440-к),
то суди зазначили що підстав для їх
скасування відсутні, так як в даному
разі виконувались рішення суду та
виконавчої служби по їх прийняттю.

Погоджуючись із вказаними
висновками судів попередніх інстанції
колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 36
КЗпП України підставою припинення
трудового договору є угода сторін.

Відповідно до пункту 8 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 слід
мати на увазі, що при домовленості між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом про
припинення трудового договору за
пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за
згодою сторін) договір припиняється в
строк, визначений сторонами.
Анулювання такої домовленості може
мати місце лише при взаємній згоді про
це власника або уповноваженого ним
органу і працівника.

Сама по собі згода власника або
уповноваженого ним органу
задовольнити прохання працівника про
звільнення до закінчення строку
попередження не означає, що трудовий
договір припинено за п. 1 ст. 36 КЗпП
України, якщо не було домовленості
сторін про цю підставу припинення
трудового договору. В останньому
випадку звільнення вважається
проведеним з ініціативи працівника (ст.
38 КЗпП України).

Таким чином, основними умовами угоди
про припинення трудового договору за
пунктом 1 частини 1 статті 36 КЗпП
України, щодо яких сторони трудового
договору повинні дійти згоди, є
підстава припинення трудового
договору та строк, з якого договір
припиняється. Визначення ж дати
звільнення за згодою сторін є
обов'язковою умовою такого звільнення,
оскільки сприяє свідомому
волевиявленню працівника щодо
звільнення з підстав, передбачених
пунктом 1 частини 1 ст. 36 КЗпП України,
відсутність належного волевиявлення
не дає підстав вважати наявність
наміру працівника звільнитись саме за
згодою сторін, а сама по собі проста
згода роботодавця задовольнити
прохання працівника про звільнення,
також не означає наявність угоди про
припинення трудового договору за
пунктом 1 частини 1 статті 36 КЗпП
України (за угодою сторін).

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційних скарг порушень судом
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального права при вирішенні цієї
справи не допущено. Правова оцінка
обставин у справі дана правильно, а
тому касаційні скарги слід відхилити, а
оскаржувані судові рішення - залишити
без змін.

Доводи, які містяться в касаційній
скарзі, висновків судів та обставин
справи не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Черкаської митниці
залишити без задоволення.

2. Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 11 жовтня 2012
року, додаткову постанову Черкаського
окружного адміністративного суду від 17
жовтня 2012 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 06 грудня 2012 року у справі №
2а/2370/3346/2012 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
В.В. Малинін

Судді:
О.Ф. Ситников

В.В. Швець