Справа № 2а-987/10
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року
Справа № 25240/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Заверухи О.Б.,

суддів
Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 27 грудня 2010 року
у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
Конопницької сільської ради про
визнання відмови протиправною та
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2010 року ОСОБА_1, ОСОБА_2
звернулися до суду із позовом, у якому
просили визнати протиправною відмову
Конопницької сільської ради щодо
розгляду їхньої заяви про передачу
(переоформлення) земельної ділянки
площею 0,12 га ОСОБА_2 та зобов'язати
відповідача вирішити питання
приватизації земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд ОСОБА_2

В обґрунтування позовних вимог
зазначали, що Конопницька сільська
рада не розглянула на сесії сільської
ради їх звернення від 27.07.2010 року, а
листом відмовила у наданні земельної
ділянки, що на їхню думку, суперечить
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні».

Постановою Пустомитівського районного
суду Львівської області від 27 грудня 2010
року в задоволенні позову відмовлено
повністю.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що ОСОБА_1 своє право на
безоплатну приватизацію земельної
ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд використав,
отримавши 15.09.1997 року, земельну ділянку
під НОМЕР_1 0,1005 га по АДРЕСА_1 оскільки
згідно чинного законодавства, земельні
ділянки надаються безкоштовно у
приватну власність один раз. Крім того,
суд першої інстанції вважає що позовні
вимоги ОСОБА_2 не підлягають до
задоволення, оскільки на території
Конопницької сільської ради на час
звернення позивачки не було вільних
ділянок для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд.

Не погодившись з вищенаведеною
постановою, ОСОБА_1подав апеляційну
скаргу, в якій просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою позов задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги позивач
обґрунтовує тим, що оскаржувана
постанова є необґрунтованою, прийнятою
з порушенням норм матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

У зв'язку з неприбуттям у судове
засідання представників осіб, що
беруть участь у справі, які були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання, суд
апеляційної інстанції розглядає
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки таку може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів (п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України із
змінами і доповненнями, внесеними
згідно із Законом України від 07.07.2010
року № 2453-VI), що є достатнім для
розгляду даної справи.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду,
дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити частково з наступних
підстав.

Як встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи,
рішенням Зимноводівської сільської
ради від 22.06.1993 року ОСОБА_1 включено у
список забудовників Зимноводівської
сільської ради на отримання земельної
ділянки площею 0,12 га, яка в подальшому
перейшла від Зимноводівської
сільської ради до Конопницької
сільської ради.

Рішенням № 56 від 15.09.1996 року «Про дозвіл
на перенесення земельної ділянки
наданої під забудову» земельну ділянку
площею 0,12 га перенесено з кварталу по
АДРЕСА_2 в квартал по АДРЕСА_1, що
знаходиться на території Конопницької
сільської ради.

Рішенням Конопницької сільської ради
№ 52 від 15.09.1997 року «Про приватизацію
земельних ділянок в с.Конопниця»
земельна ділянка НОМЕР_1 площею 0,1005 га
по АДРЕСА_1 передана безкоштовно у
приватну власність ОСОБА_1, яка згодом
була відчужена ним на користь ОСОБА_3

Крім того, рішенням Конопницької
сільської ради № 520 від 23.12.2009 року за
результатами розгляду заяви громадян
ОСОБА_1 та ОСОБА_4, було відмовлено в
наданні земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель у с. Конопниця ОСОБА_1, а
рішенням Конопницької сільської ради
№ 717 від 28.10.2010 року за результатами
розгляду заяви ОСОБА_2 про
переоформлення земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель ,яка належала її чоловікові
ОСОБА_1 в с. Конопниця по АДРЕСА_2 та
передачу її у приватну власність
ОСОБА_2 було відмовлено з підстав
відсутності вільних ділянок для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель.

27.07.2010 року позивачі звернулися до
відповідача з заявою про надання
земельної ділянки площею 0,12 га ОСОБА_2
на підставі чинного рішення
Конопницької сільської ради № 56 від
15.09.1996 року.

Однак, відповідач листом у задоволенні
клопотання відмовив, мотивуючи тим, що
позивачі втретє претендують на ділянку
під будівництво та обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд в с. Конопниця для ОСОБА_1

Приймаючи оскаржувану постанову суд
першої інстанції прийшов до висновку
про обґрунтованість такої відмови.

Однак колегія суддів апеляційного суду
не погоджується з такими висновками
суду першої інстанції з наступних
підстав.

Статтею 19 Конституції України
визначено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Повноваження органів місцевого
самоврядування в галузі земельних
відносин визначено Земельним кодексом
України.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу
України до повноважень сільських,
селищних, міських рад у галузі
земельних відносин на території сіл,
селищ, міст належить: розпорядження
землями територіальних громад;
передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу; надання земельних
ділянок у користування із земель
комунальної власності відповідно до
цього Кодексу; вилучення земельних
ділянок із земель комунальної
власності відповідно до цього Кодексу;
викуп земельних ділянок для суспільних
потреб відповідних територіальних
громад сіл, селищ, міст; організація
землеустрою; координація діяльності
місцевих органів земельних ресурсів;
здійснення контролю за використанням
та охороною земель комунальної
власності, додержанням земельного та
екологічного законодавства; обмеження,
тимчасова заборона (зупинення)
використання земель громадянами і
юридичними особами у разі порушення
ними вимог земельного законодавства;
підготовка висновків щодо вилучення
(викупу) та надання земельних ділянок
відповідно до цього Кодексу;
встановлення та зміна меж районів у
містах з районним поділом;
інформування населення щодо вилучення
(викупу), надання земельних ділянок;
внесення пропозицій до районної ради
щодо встановлення і зміни меж сіл,
селищ, міст; вирішення земельних
спорів; вирішення інших питань у галузі
земельних відносин відповідно до
закону.

Відповідно до ст.ст. 26, 33 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
виключно компетенцією селищних та
міських рад є врегулювання земельних
правовідносин, зокрема, до яких
відноситься надання під забудову та
для інших потреб земель, що
перебувають у власності
територіальних громад.

Відповідно до статті 116 Земельного
кодексу України (в редакції діючій на
момент звернення) громадяни та
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування, або
державних органів приватизації, або
центрального органу виконавчої влади з
питань земельних ресурсів в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом.
Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування. Безоплатна передача
земельних ділянок у власність громадян
провадиться у разі: а) приватизації
земельних ділянок, які перебувають у
користуванні громадян; б) одержання
земельних ділянок внаслідок
приватизації державних і комунальних
сільськогосподарських підприємств,
установ та організацій; в) одержання
земельних ділянок із земель державної
і комунальної власності в межах норм
безоплатної приватизації, визначених
цим Кодексом. Передача земельних
ділянок безоплатно у власність
громадян у межах норм, визначених цим
Кодексом, провадиться один раз по
кожному виду використання. Надання у
користування земельної ділянки, що
перебуває у власності або у
користуванні, провадиться лише після
вилучення (викупу) її в порядку,
передбаченому цим Кодексом.

Згідно із частинами першою, другою,
четвертою-одинадцятою статті 118
Земельного кодексу України (в редакції
діючій на момент звернення) громадянин,
зацікавлений у приватизації земельної
ділянки, яка перебуває у його
користуванні, подає заяву до
відповідної районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки. Рішення органів
виконавчої влади та органів місцевого
самоврядування щодо приватизації
земельних ділянок приймається у
місячний строк на підставі технічних
матеріалів та документів, що
підтверджують розмір земельної
ділянки.

Відповідний орган місцевого
самоврядування або орган виконавчої
влади в місячний термін розглядає
клопотання і надає дозвіл
підприємствам, установам та
організаціям на розробку проекту
приватизації земель.

Громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
заяву до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки. У
заяві зазначаються бажані розміри та
мета її використання.

Відповідна місцева державна
адміністрація або сільська, селищна,
міська рада розглядає заяву, а при
передачі земельної ділянки
фермерському господарству - також
висновки конкурсної комісії, і в разі
згоди на передачу земельної ділянки у
власність надає дозвіл на розробку
проекту її відведення.

Проект відведення земельної ділянки
розробляється за замовленням громадян
організаціями, які мають відповідні
дозволи (ліцензії) на виконання цих
видів робіт, у строки, що обумовлюються
угодою сторін.

Проект відведення земельної ділянки
погоджується з органом по земельних
ресурсах, природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами.
органами архітектури і охорони
культурної спадщини та подається на
розгляд відповідних місцевої
державної адміністрації або орган)
місцевого самоврядування.

Районна, Київська чи Севастопольська
міська державна адміністрація або
сільська, селищна, міська рада у
місячний строк розглядає проект
відведення та приймає рішення про
передачу земельної ділянки у
власність.

У разі відмови органу виконавчої влади
чи органу місцевого самоврядування у
передачі земельної ділянки у власність
або залишення заяви без розгляду
питання вирішується в судовому
порядку.

Системний аналіз наведених норм права
дає підстави вважати, що ними
встановлені підстави, порядок, строки
передачі земельної ділянки у власність
громадян та органи, уповноважені
розглядати ці питання. Вони
передбачають, зокрема, що для передачі
земельної ділянки у власність
зацікавлена особа звертається до
відповідних органів із заявами для
отримання дозволу на розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки та для надання її у
власність, за результатами розгляду
яких визначені в статті 118 ЗК органи
приймають одне з відповідних рішень.

Згідно із пунктом тридцять четвертим
статті 26 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» питання
регулювання земельних відносин
вирішуються виключно на пленарних
засіданнях сільської, селищної,
міської ради. Тобто, способом
волевиявлення ради, яка здійснює право
власності від імені відповідної
територіальної громади, з регулювання
земельних відносин, є прийняття
рішення сесією.

Частинами першою і другою статті 59
Закону України "Про місцеве
самоврядування" передбачено, що рада в
межах своїх повноважень приймає
нормативні та інші акти у формі рішень.
Рішення ради приймається на її
пленарному засіданні після
обговорення більшістю депутатів від
загального складу ради, крім випадків,
передбачених цим Законом.

На підставі наведеного вище колегія
суддів дійшла висновку, що рішення про
надання дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки та про надання її у власність
приймають органи, визначені в статях 116,
118 ЗК. Надання земельної ділянки або
відмова у її наданні здійснюється
виключно органами, визначеними у
статті 118 ЗК. Рішення, дію або
бездіяльність цих органів щодо надання
земельних ділянок може бути оскаржено
до суду.

Тобто, приписами чинного законодавства
встановлено, що розгляд клопотання
заінтересованої особи у вирішенні
зазначеного питання повинно
прийматися у формі рішення, що є
виключною компетенцією органів
місцевого самоврядування чи органів
виконавчої влади.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів приходить до висновку щодо
часткової обґрунтованості позовних
вимог, оскільки заява позивачів від
27.07.2010 року на сесії Конопницької
сільської ради не була розглянута.
Отже, наявні законні підстави для
визнання неправомірними дій
Конопницької сільської ради щодо
порушення процедури розгляду заяви
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про передачу
(переоформлення) земельної ділянки, та
зобов'язання Конопницької сільської
ради розглянути на найближчій черговій
сесії Конопницької сільської ради
вказану заяву та прийняти відповідне
рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
10 грудня 2013 року № 21-358а13.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку, що оскаржувана
постанова підлягає скасуванню,
оскільки вона прийнята з порушенням
норм матеріального права, що призвело
до неправильного вирішення справи, а
висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, п. 1 ч. 1 ст. 197, п. 3
ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Пустомитівського районного
суду Львівської області від 27 грудня 2010
року у справі № 2а-987/10 скасувати та
прийняти нову постанову, якою
адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправними дії
Конопницької сільської ради щодо
порушення процедури розгляду заяви
ОСОБА_1, ОСОБА_2 від 27 липня 2010 року про
передачу земельної ділянки та не
винесення на розгляд сесії
Конопницької сільської ради вказаного
клопотання.

Зобов'язати Конопницьку сільську раду
винести на засідання чергової сесії
сільської ради клопотання ОСОБА_1,
ОСОБА_2 від 27 липня 2010 року про передачу
земельної ділянки.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, що беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
напротязі двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий
О.Б.Заверуха

Судді
О.М. Гінда

В.В. Ніколін