Справа № 2а-2245/10/1870
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/16078/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Гончарук
І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 22 лютого 2011 року

у справі №2а-2245/10/1870

за позовом ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції в
місті Суми

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до
суду з позовом до Державної податкової
інспекції в місті Суми (далі -
відповідач) про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення-рішення № /0/79160 від 19
листопада 2009 року.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 03 грудня 2010
року позов задоволено. Визнано
протиправним і скасовано податкове
повідомлення-рішення ДПІ в м. Суми №
/0/79160 від 19 листопада 2009 року про
визнання ОСОБА_1 податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб від продажу рухомого
майна в сумі 15246,60 грн.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 22 лютого 2011
року постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 03 грудня 2010
року скасовано та прийнято нову
постанову, якою в позові відмовлено.

В касаційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 22 лютого 2011
року та залишити в силі постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 03 грудня 2010 року.

З урахуванням неприбуття у судове
засідання жодної з осіб, які беруть
участь у справі, та які були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів
дійшла висновку про можливість
розгляду справи за наявними у справі
матеріалами за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

ДПІ в м. Суми провела невиїзну
документальну перевірку своєчасності
подання податкової звітності та
повноти задекларованих сум податку з
доходів фізичних осіб фізичною особою
ОСОБА_1, за результатами якої був
складений акт від 04 листопада 2009 року №
7066//17-2/107.

За висновками акта перевірки,
позивачем були порушені вимоги
підпункту 4.2.6 пункту 4.2 статті 4, пункту
7.1 статті 7, статті 8, пункту 18.1 статті 18
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб», які полягали у тому, що
ОСОБА_1 не задекларувала дохід, який
підлягає оподаткуванню, в сумі 101644,03
грн., в результаті чого занижено суму
податку з доходів фізичних осіб, яка
підлягає до сплати в бюджет, на 15246,60
грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано,
що у період з 01 січня 2008 року по 31 грудня
2008 року ОСОБА_1 отримала дохід від
продажу рухомого майна, а саме -
автомобіля марки SUBARU LEGACY 2.0, який при
виплаті не був оподаткований
податковим агентом.

19 листопада 2009 року ДПІ в м. Суми на
підставі вказаного акта перевірки
прийняла податкове
повідомлення-рішення № /0/79160, яким
згідно з підпунктом «а» підпункту 4.2.2
пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
визначила ОСОБА_1 суму податкового
зобов'язання за платежем: податок з
доходів фізичних осіб у сумі 15246,00 грн. -
за основним платежем.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, виходив з того, що
податковий орган під час проведення
перевірки позивача визначив об'єкт
оподаткування податком з доходів
фізичних осіб не з ціни, яка зазначена в
біржовому договорі (угоді)
купівлі-продажу транспортного засобу,
а з інших, ніж звітність або первинні
документи, тоді як відомості звіту про
експерту оцінку транспортного засобу є
лише підтвердженням певної оціночної
вартості того чи іншого транспортного
засобу, проте не є доказом придбання чи
відчуження такого транспортного
засобу його власником саме за ціною,
визначеною спеціалістом для
проведення державної реєстрації.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, виходив з того, що з метою
оподаткування ціна, зазначена у
біржовому договорі купівлі-продажу
автомобіля, не повинна бути нижчою від
оціночної вартості такого майна в
порядку, передбаченому Законом України
«Про оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні», тоді як підчас укладенні
біржового договору (угоди)
купівлі-продажу від 08 серпня 2008 року
такі вимоги дотримані не були.

Однак, з такими висновками суду
апеляційної інстанції колегія суддів
погодитись не може, з огляду на
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 08
серпня 2008 року між ОСОБА_2, що діяв від
імені позивача на підставі довіреності
(продавцем), та Брокерською конторою № 3
(брокером-покупцем), в особі суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, що діє на
підставі доручення від імені та в
інтересах ОСОБА_4 (покупцем), був
укладений біржовий договір (угода)
купівлі - продажу автомобіля SUBARU LEGACY 2.0,
державний номер НОМЕР_1, який належав
ОСОБА_1 на праві власності (арк. справи
10).

Відповідно до пункту 3 вказаного
договору, покупець купив у продавця
зазначений транспортний засіб за 10,00
грн. Біржовий договір (угода)
зареєстрований у Товарній біржі
«Укрресурс» за номером НОМЕР_2, є
дійсним, в судовому чи іншому порядку
оскаржений не був. Дохід, який був
отриманий позивачем від продажу
вказаного транспортного засобу, склав
10,00 грн., податок, сплачений з такого
доходу, - 1,50 грн. (арк. справи 11).

Також, 08 серпня 2008 року експертом
ОСОБА_5 була проведена незалежна оцінка
вартості автотранспортного засобу та
надано Висновок зі звіту № 659/Р від 08
серпня 2008 року, в якому вказано, що
вартість транспортного засобу SUBARU LEGACY
2.0, який належав позивачу, становить
101644,03 грн. (арк. справи 24).

Підставою для визначення позивачу
податкового зобов'язання згідно
оспорюваного податкового
повідомлення-рішення слугував
висновок податкового органу про те, що
ОСОБА_1 неправомірно сплатила податок з
доходів фізичних осіб від операцій з
продажу транспортного засобу виходячи
з договірної ціни, яка зазначена в
біржовому договорі купівлі-продажу
транспортного засобу (10,00 грн. * 15%), а не
з оціночної вартості транспортного
засобу, встановленої експертом.

Абзацом 1 пункту 1.2 статті 1 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) визначено, що дохід - це
сума будь-яких коштів, вартість
матеріального і нематеріального майна,
інших активів, що мають вартість, у тому
числі цінних паперів або деривативів,
одержаних платником податку у
власність або нарахованих на його
користь, чи набутих незаконним шляхом у
випадках, визначених підпунктом 4.2.16
пункту 4.2 статті 4 цього Закону,
протягом відповідного звітного
податкового періоду з різних джерел як
на території України, так і за її
межами.

Відповідно до підпункту «ж» пункту 1.3
статті 1 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) дохід з джерелом його
походження з України - це будь-який
дохід, одержаний платником податку або
нарахований на його користь від
здійснення будь-яких видів діяльності
на території України, у тому числі, але
не виключно, у вигляді доходів від
продажу нерухомого майна,
розташованого на території України.

Згідно з пунктом 4.1 статті 4 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) загальний річний
оподатковуваний дохід складається з
суми загальних місячних
оподатковуваних доходів звітного року,
а також іноземних доходів, одержаних
протягом такого звітного року.

За приписами підпункту 4.2.6 пункту 4.2
статті 4 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) до складу загального
місячного оподатковуваного доходу
включається частина доходів від
операцій з майном, розмір якої
визначається згідно з положеннями
статей 11 - 12 цього Закону.

Стаття 12 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) визначає порядок
оподаткування операцій з продажу або
обміну об'єкта рухомого майна.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) дохід платника податку
від продажу об'єкта рухомого майна
протягом звітного податкового року
оподатковується за ставкою,
встановленою пунктом 7.1 статті 7 цього
Закону.

Пунктом 7.1 статті 7 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) передбачено, що
ставка податку становить 15 відсотків
від об'єкта оподаткування, крім
випадків, визначених у пунктах 7.2 - 7.3
цієї статті.

Разом з цим, на відміну від визначеного
підпунктом 11.1.3 пункту 11.1 статті 1
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) порядку оподаткування
операцій з продажу нерухомості,
вказаний Закон не містить вимог щодо
визначення бази оподаткування під час
продажу рухомого майна не нижче
оціночної вартості такого майна.

Згідно з пунктом 8 Порядку державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 07 вересня 1998 року № 1388 (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин), реєстрація
транспортних засобів здійснюється на
підставі заяви власника, поданої
особисто, і документів, що посвідчують
його особу, правомірність придбання
транспортного засобу, оцінку його
вартості, яка провадиться
спеціалістом, що пройшов необхідну
підготовку у порядку, встановленому
МВС, Мін'юстом, Держпромполітики,
Держмитслужбою та Фондом державного
майна і має відповідні документи,
відповідність конструкції
транспортного засобу встановленим
вимогам безпеки дорожнього руху, а
також вимогам, які є підставою для
внесення змін до реєстраційних
документів.

Виходячи з аналізу наведених вище
правових норм, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що відомості звіту експерта
про оцінку транспортного засобу є лише
підтвердженням певної оціночної
вартості того чи іншого транспортного
засобу, проте не є доказом придбання чи
відчуження такого транспортного
засобу його власником саме за ціною,
визначеною спеціалістом для
проведення державної реєстрації.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов правомірного
висновку, з яким погоджується суд
касаційної інстанції, що доводи
податкового органу про необхідність
визначення доходу від продажу рухомого
майна, виходячи з його оціночної
вартості як звичайної ціни є
безпідставними, оскільки така позиція
податкового органу не стосується
отримання доходу позивачем у розумінні
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин), оскільки норми, яка б
передбачала нарахування податку
продавцю на різницю між сумою продажу
та експертною оцінкою вартості
рухомого майна при неотриманні
продавцем коштів чи доходів в іншому
вигляді зазначений Закон не містить.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції дійшов помилкового висновку
про наявність підстав для скасування
рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Враховуючи вищевикладене, постанова
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 22 лютого 2011
року підлягає скасуванню із залишенням
в силі постанови Сумського окружного
адміністративного суду від 03 грудня 2010
року.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, 226, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 22 лютого 2011
року скасувати, а постанову Сумського
окружного адміністративного суду від 03
грудня 2010 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна