Справа № 2а-11789/09
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2014 року м.
Київ К/9991/1210/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л.,
Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до Головного управління
Пенсійного фонду України в
Житомирській області про визнання дій
неправомірними, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду
Житомирської області від 25 травня 2010
року, -

у с т а н о в и л а :

У жовтні 2009 року позивач звернувся до
Головного управління Пенсійного фонду
України в Житомирській області (далі
ГУПФУ) про визнання дій неправомірними
та стягнення 76602,88 грн. пенсії, виплата
якої передбачена статтями 50, 54 Закону
України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (далі -
Закон № 796-ХІІ). В обґрунтування
позовних вимог зазначав, що є учасником
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, І категорії,
інвалідом 2-ої групи, а тому за
правилами статті 54 Закону № 796-ХІІ має
право на державну пенсію в розмірі
кратному 8 мінімальних пенсій за віком.

Посилаючись на те, що розмір його
пенсії є меншим, ніж передбачено
вказаним Законом просив про
задоволення позову.

Постановою Овруцького районного суду
від 9 грудня 2009 року позовні вимоги
задоволено частково, визнано дії
неправомірними та стягнуто спірну
пенсію за період з 1 серпня 2008 року по 31
липня 2009 року в розмірі 26308,90 грн. В
решті позову відмовлено.

Оскаржуваним рішенням Апеляційного
суду Житомирської області від
25 травня 2010 року постанову суду першої
інстанції скасовано, ухвалено нову
постанову, якою в позові відмовлено.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення апеляційним
судом норм матеріального і
процесуального права, просить його
рішення скасувати та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи колегія суддів, в межах статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, дійшла висновку про
відхилення скарги з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції і відмовляючи в задоволенні
позовних вимог апеляційний суд на
підставі наявних у справі даних
встановив і правильно виходив з того,
що для стягнення з відповідача спірної
пенсії немає законних підстав.

У відповідності з частиною 1 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Як вбачається з матеріалів
справи, ОСОБА_4 ставить питання про
визнання права на пенсію, що
передбачена статтею 54 Закону № 796-ХІІ
та її стягнення.

Суд апеляційної інстанції правильно
встановив, що позивач, як особа
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи 1 категорії, інвалід 2-ої
групи, має право на пенсію на підставі
статей 50,54 Закону № 796-ХІІ у розмірі 8
мінімальних пенсії за віком.

Разом з тим, позивач на момент
звернення із вказаною заявою,
перебував на обліку Головного
управління Пенсійного фонду України в
Житомирській області і отримував
пенсію як військовий пенсіонер згідно
із Законом України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб».

Згідно зі статтею 10 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від 9
липня 2003 року № 1058-ІV (далі Закон № 1058-ІV)
особі, яка має одночасно право на
різні види пенсії (за віком, по
інвалідності, у зв'язку з втратою
годувальника), призначається один із
цих видів пенсії за її вибором. Така
сама позиція регламентована статтею 7
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб».

Згідно з вимогами частин 3 та 5 статті 45
Закону № 1058-ІV, переведення з одного
виду пенсії на інший провадиться з
дня подання заяви з усіма необхідними
документами. Документи про
призначення (перерахунок) пенсії
розглядає територіальний орган
Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з
дня їх надходження приймає рішення
про призначення (перерахунок) або про
відмову в призначенні (перерахунку)
пенсії.

Порядок подання та перелік
документів, визначених Законом № 1058-ІV
передбачений Постановою Правління
Пенсійного фонду України «Про
затвердження Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсії відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Так, зокрема згідно з
абзацом 5 пункту 5 цього Порядку, днем
звернення за перерахунком пенсії,
переведенням з одного

виду пенсії на інший вважається день
приймання органом, що

призначає пенсію, заяви з усіма
необхідними документами.

Тобто, незалежно від наявності права
особи на перехід з одного виду пенсії
на іншу, існує обов'язкова процедура
такого переведення пенсії передбачена
Законом, зокрема подання заяви
встановленого зразка до відповідного
пенсійного органу за місцем обліку
пенсіонера, з поданням усіх необхідних
документів, а також заява за попереднім
місцем обліку.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов
правильного висновку, що підстав
визнавати протиправними та
зобов'язувати вчинити дії щодо
призначення спірної пенсії у суду
першої інстанції не було, оскільки
відповідач діяв в межах повноважень та
у спосіб, що передбачені Законом як
того вимагає стаття 19 Конституції
України.

Враховуючи зазначене,
рішення апеляційного суду відповідає
дійсним обставинам справи та нормам
матеріального і процесуального права,
доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують, такі ґрунтуються
на помилковому трактуванні правових
норм, а тому підстав для скасування
судового рішення колегія суддів не
вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4
відхилити, а рішення Апеляційного суду
Житомирської області від 25 травня 2010
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало