Справа № 2а-645/07/1213 (6а-82/12)
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/53713/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Малиніна В.В. (доповідач), Ситникова О.Ф.,
Швеця В.В.,

провівши попередній розгляд
касаційної скарги Луганської митниці
на ухвалу Ленінського районного суду
м.Луганська від 28 квітня 2012 року та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 24 липня 2012
року по справі за позовом ОСОБА_4 до
Луганської митниці, Старобільської
митниці про встановлення способу та
порядку виконання судового рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Вищого
адміністративного сулу України від 5
липня 2011 року касаційну скаргу ОСОБА_4
задоволено, постанову Ленінського
районного суду м.Луганська від 22
жовтня 2007 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 4 березня 2008 року у справі
за позовом ОСОБА_4 до Луганської
митниці, Старобільської митниці
Луганської області про визнання дій
щодо звільнення незаконними,
поновлення на роботі та стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу - скасовано, прийнято нову
постанову, якою позов ОСОБА_4
задоволено, визнано незаконним та
скасовано наказ Луганської митниці від
28 вересня 2005 року №450-к про звільнення
ОСОБА_4, поновлено ОСОБА_4 на займаній
посаді інспектора
вантажно-пасажирського відділу
митного посту «Старобільськ» пункту
пропуску «Просяне» Луганської області
з 28 вересня 2005 року, стягнуто на користь
позивача з Луганської митниці середній
заробіток за час вимушеного прогулу.

10 січня 2012 року на адресу
Ленінського районного суду м.Луганська
надійшла заява Луганської митниці про
встановлення способу та порядку
виконання судового рішення, в якій
порушено питання про встановлення
способу і порядку виконання постанови
Вищого адміністративного суду України
від 5 липня 2011 року, якою поновлено
ОСОБА_4 на посаді інспектора
вантажно-пасажирського відділу
митного поста «Старобільськ» пункту
пропуску «Просяне» Луганської митниці
з 28 вересня 2005 року, стягнено з
Луганської митниці на користь ОСОБА_4
середній заробіток за час вимушеного
прогулу.

Ухвалою Ленінського районного
суду м.Луганська від 28 квітня 2012 року,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 24 липня 2012 року, відмовлено в
задоволені заяви Луганської митниці
про встановлення способу виконання
судового рішення.

Не погоджуючись із зазначеними
судовими рішеннями, Луганська митниця
подала касаційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення першої та
апеляційної інстанцій та задовольнити
заяву.

До Вищого адміністративного суду
України надійшло заперечення на
касаційну скаргу від ОСОБА_5
представника позивача ОСОБА_4, в якому
він просить залишити без змін рішення
судів першої та апеляційної інстанцій,
а касаційну скаргу залишити без
задоволення.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.223 КАС
України, суд касаційної інстанції за
наслідками розгляду касаційної скарги
має право залишити касаційну скаргу
без задоволення, а судові рішення - без
змін.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідач обґрунтовує
неможливість виконання судового
рішення без встановлення способу та
порядку виконання судового рішення
тим, що у Луганській митниці відсутні
правові підстави для поновлення
ОСОБА_4 на посаді інспектора
вантажно-пасажирського відділу
митного посту «Старобільськ» пункту
пропуску «Просяне», оскільки вказаний
структурний підрозділ та посада
взагалі відсутні в штатному розписі
митниці. Зазначена обставина
унеможливлює виконання постанови
Вищого адміністративного суду України
від 5 липня 2011 року. Відповідно до ст. 235
Кодексу законів про працю України, у
разі звільнення без законної підстави
працівника йому виплачується
заробітна плата за час вимушеного
прогулу або різниця заробітку за час
виконання нижче оплачуваної роботи,
але не більше як за один рік. Вищий
адміністративний суд України своїм
рішенням зобов'язав Луганську митницю
виплатити ОСОБА_4 середній заробіток за
час вимушеного прогулу, не визначивши
при цьому суму та її розрахунок. В
постанові Вищого адміністративного
суду України від 5 липня 2011
року не зазначено на який рахунок
Луганська митниця повинна
перерахувати грошові кошти, в якому
розмірі та за чий рахунок повинні бути
сплачені обов'язкові податки по
заробітній платі (повинен сплатити
ОСОБА_4 сам або Луганська митниця
повинна сплатити суму податку в
повному обсязі, а суму, яка залишиться
виплатити ОСОБА_4). Крім того,
Луганській митниці на даний час
невідомо, з якого часу, на якій роботі
та який час працював ОСОБА_4 та в якому
розмірі він отримував заробітну плату.
ОСОБА_4 до теперішнього часу не надавав
до Луганської митниці жодних
документів, які підтверджують або
спростовують факт отримання ним
заробітної плати. В зв'язку з чим,
Луганська митниця не має можливості
вирахувати загальну суму середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
ОСОБА_4 Таким чином, суд вирішуючи
питання про право, не визначив порядок
та спосіб виконання судового рішення в
частині поновлення ОСОБА_4 на посаді
інспектора вантажно-пасажирського
відділу митного поста «Старобільск»
пункту пропуску «Просяне», а також з
питання порядку виплати заробітної
плати за період вимушеного прогулу.

Суди дійшли висновку, що заява
Луганської митниці є необґрунтованою
та задоволенню не підлягає, оскільки
боржником не надано доказів, які
свідчать про наявність обставин, що
ускладнюють виконання судового
рішення. Що стосується наведених
заявником доводів, то зі змісту заяви
вбачається, що боржнику не зрозуміло
яким чином виконувати рішення суду.

Статтею 14 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС України)
встановлено, що судове рішення, яким
закінчується розгляд справи в
адміністративному суді, ухвалюється
іменем України. Постанови та ухвали
суду в адміністративних справах, що
набрали законної сили, є обов'язковими
до виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

Судове рішення набрало законної сили
та виконується у порядку встановленому
Законом України "Про виконавче
провадження".

Відповідно до статті 263 КАС України за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання судового рішення
(відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Суд розглядає питання про відстрочення
або розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення в
десятиденний строк у судовому
засіданні з повідомленням державного
виконавця або сторони виконавчого
провадження, що звернулися із поданням
(заявою), та осіб, які беруть участь у
справі, та у виняткових випадках може
відстрочити або розстрочити виконання,
змінити чи встановити спосіб і порядок
виконання рішення. Неприбуття у судове
засідання осіб, які були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
розгляду справи, не перешкоджає
судовому розгляду.

Аналіз наведеної норми дає підстави
вважати, що суд може змінити спосіб і
порядок виконання рішення лише: 1) у
виняткових випадках; 2) за наявності
обставин, що ускладнюють його
виконання або роблять його неможливим;
3) за умови надання достатніх доказів
наявності таких обставин.

Під зміною способу і порядку виконання
рішення суду слід розуміти прийняття
судом нових заходів реалізації
(виконання) рішення в разі неможливості
його виконання у спосіб і порядок,
встановлений раніше.

Зміна способу і порядку виконання
рішення суду може відбутися шляхом
заміни одного заходу примусового
виконання судового рішення іншим або
коли, при виконанні рішення
адміністративного суду, яким
присуджені певні речі або кошти,
неможливо їх повернути за їх
відсутності, що є підставою для
звернення стягнення на грошові кошти
тощо.

Даючи оцінку матеріалів доданих до
заяви про зміну способу і порядку
виконання рішення суду, судами
попередніх інстанцій не встановлено
обставин, що ускладнюють виконання
судового рішення, а заявником не надано
достатніх доказів наявності таких
підстав.

Крім того, слід зазначити, що
реалізуючи своє право на захист
позивач має право вимагати від суду
зобов'язання відповідача - суб'єкта
владних повноважень прийняти рішення
або вчинити певні дії (пункт 2 частини 4
статті 105 КАС України).

У разі задоволення адміністративного
позову суд, обираючи спосіб захисту
порушених прав позивача, може прийняти
постанову про зобов'язання відповідача
вчинити певні дії (пункт 2 частини 2
статті 162 КАС України).

Аналіз наведених норм та статті 263 КАС
України дають підстави зробити
висновок про те, що суд, здійснюючи
зміну способу і порядку виконання
рішення суду, не може змінювати зміст
резолютивної частини рішення або
змінити обраний судом спосіб захисту
порушеного права.

Повноваження щодо зміни постанови суду
в частині задоволення позовних вимог
мають тільки адміністративні суди
апеляційної та касаційної інстанцій
(статті 198, 223 КАС України).

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що у
судів попередніх інстанцій були
законні підстави для відмови в
задоволенні заяви про встановлення
способу та порядку виконання судового
рішення.

Враховуючи те, що доводи касаційної
скарги правильності висновку судів
попередніх інстанцій не спростовують,
останні під час розгляду справи вірно
застосували норми матеріального права
та не порушили норми процесуального
права, то відповідно до частини першої
статті 224 Кодексу адміністративного
судочинства України, підстави для
скасування ухвалених ними рішень
відсутні.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Луганської
митниці - залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного
суду м.Луганська від 28 квітня 2012 року та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 24 липня 2012
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копії особам, які беруть участь у
справі і оскарженню не підлягає.

Судді:

В.В.Малинін

О.Ф.Ситников

В.В.Швець