Справа № К/9991/38256/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2014 року м.
Київ К/9991/38256/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

розглянувши в порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Державної судової
адміністрації України, Міністерства
фінансів України, територіального
управління Державної судової
адміністрації в Луганській області,
треті особи - Державне казначейство
України, управління Пенсійного фонду
України у м. Стаханові Луганської
області про визнання бездіяльності
незаконною та зобов'язання вчинити
певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_1
на постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 16
березня 2011 року та постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17 травня 2011
року,

в с т а н о в и л а:

В лютому 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала
тим, що з 24 березня 1980 року працював
суддею Стахановського міського суду
Луганської області. 29 жовтня 2010 року
позивач був звільнений з посади судді у
відставку. Відповідно до частини 1
статті 44 Закону України «Про статус
суддів» заробітна плата суддів
складається з посадового окладу,
премій, доплат за кваліфікаційні класи,
надбавок за вислугу років та інших
надбавок. Постановою Кабінету
Міністрів України «Про оплату праці та
щомісячне грошове утримання суддів»
від 3 вересня 2005 року № 865 затверджені
схеми посадових окладів керівників і
суддів Конституційного Суду України,
Верховного Суду України, вищих
спеціалізованих судів, Апеляційного
суду України, апеляційних та місцевих
судів згідно з додатками 1-6 у
співвідношенні до мінімальної
заробітної плати. Постановою Кабінету
Міністрів України «Про внесення змін
до постанови Кабінету Міністрів
України від 3 вересня 2005 р. № 865»
від 31 грудня 2005 року №1310 постанову № 865
доповнено пунктом 4-1, згідно з яким
мінімальна заробітна плата для
обчислення посадових окладів суддів
встановлена у розмірі 332 грн і при її
підвищенні у подальшому перерахунок
заробітної плати не провадиться.
Постановою окружного
адміністративного суду м. Києва від 21
травня 2008 року що набрала чинності 19
серпня 2009 року, визнано незаконним і
скасовано, зокрема, пункт 4-1 постанови
Кабінету Міністрів України «Про оплату
праці та щомісячне грошове утримання
суддів» від 3 вересня 2005 року №
865. Проте відповідачі з 19 серпня 2009 року
продовжували незаконно нараховувати
посадовий оклад, виходячи із розміру
мінімальної заробітної плати 332 грн, а
не з розміру мінімальної заробітної
плати, яка встановлена законодавчими
актами за вказаний період. На думку
позивача, в зв'язку з проведенням
перерахунку розміру заробітної плати,
перерахунку також підлягає й суми
нарахованих йому надбавки за вислугу
років, щомісячного грошового
утримання, вихідної допомоги. Крім
цього, всупереч частині третій статті 43
Закону України «Про статус суддів» з
вихідної допомоги позивача утримано
податок з доходів фізичних осіб в
розмірі 15%.

Просив: визнати незаконною
бездіяльність та дії територіального
управління державної судової
адміністрації в Луганській області
щодо перерахунку заробітної плати
позивача з 19 серпня 2009 року по 29 жовтня
2010 року, щомісячного грошового
утримання як працюючому судді за
період з 24 березня 2010 року по 29 жовтня
2010 року з урахуванням вимог
постанови Кабінету Міністрів України
від 3 вересня 2005 року № 865 в редакції
станом до 31 грудня 2005 року та неподання
до Державної судової адміністрації
України змін до його посадового окладу
із зазначенням розміру заробітної
плати, виходячи з 7,5 мінімальних
заробітних плат, встановлених законом
на момент проведення виплат;

визнати незаконною бездіяльність та
дії Державної судової адміністрації
України щодо прийняття заходів до
повного фінансування заробітної плати
позивача та його грошового утримання
працюючому судді з 19 серпня 2009 року по 29
жовтня 2010 року з розрахунку посадового
окладу в розмірі 7,5 мінімальних
заробітних плат, встановлених законом
України на момент проведення виплат;

визнати незаконною бездіяльність та
дії Міністерства фінансів України щодо
прийняття заходів з повного
фінансування заробітної плати
позивача з 19 серпня 2009 року по 29
жовтня 2010 року та щомісячного
грошового утримання як працюючому
судді за період з 24 березня 2010 року по 29
жовтня 2010 року з розрахунку посадового
окладу в розмірі 7,5 мінімальних
заробітних плат, визначених законом
України станом на момент проведення
виплат;

зобов'язати територіальне управління
Державної судової адміністрації в
Луганській області провести позивачу
перерахунок: за період з 19 серпня 2009
року по 29 жовтня 2010 року
заробітної плати, визначивши її розмір
з урахуванням посадового окладу у
розмірі 7,5 мінімальних заробітних плат,
встановлених законом України на момент
проведення виплат; за період з 24
березня 2010 року по 29 жовтня 2010 року
щомісячного грошового утримання як
працюючому судді з урахуванням
посадового окладу у розмірі 7,5
мінімальних заробітних плат,
встановлених законом України на момент
проведення виплат; вихідної допомоги,
визначивши її з розміру заробітної
плати, з урахуванням посадового окладу
у розмірі 7,5 мінімальних заробітних
плат, встановлених законом України на
момент звільнення без оподаткування (у
тому числі без оподаткування на
підставі Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб»); після
перерахунку здійснити одноразово
виплату недоплачених сум заробітної
плати з утриманням обов'язкових
податків та зборів, а щомісячного
грошового утримання як працюючому
судді - без сплати податку з одночасним
поданням до Державної судової
адміністрації України змін до
посадового окладу; зобов'язати
виплатити позивачу одноразово
незаконно утриманий податок з його
допомоги в сумі 31311 грн;

зобов'язати Міністерство фінансів
України профінансувати вказані
виплати;

зобов'язати Міністерство фінансів
України та Державну судову
адміністрацію України виділити
територіальному управлінню Державної
судової адміністрації в Луганській
області з єдиного рахунку Державного
бюджету України, відкритого у
Державному казначействі України,
передбаченого на виконання рішень
судів на користь суддів, кошти для
проведення виплати з урахуванням
раніше проведених виплат;

зобов'язати територіальне управління
Державної судової адміністрації в
Луганській області відкликати довідку
про заробітну плату за жовтень 2010 року
для обчислення щомісячного довічного
грошового утримання судді ОСОБА_1 у
відставці за № 10, видану ним для
управління Пенсійного фонду України у
м. Стаханові Луганської області на
обчислення позивачу як судді у
відставці суми належного до виплати
щомісячного довічного грошового
утримання, та видати нову довідку про
заробітну плату з визначенням розміру
заробітної плати, обрахованої виходячи
з посадового окладу у розмірі 7,5
мінімальних заробітних плат,
встановлених Законом України «Про
державний бюджет України на 2010 рік» на
вересень 2010 року.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 16 березня
2011 року позов ОСОБА_1 задоволено
частково.

Визнано неправомірною бездіяльність
територіального управління Державної
судової адміністрації в Луганській
області щодо не проведення перерахунку
заробітної плати та грошового
забезпечення ОСОБА_1 з 19 серпня 2009 року
по 29 жовтня 2010 року з урахуванням вимог
постанови Кабінету Міністрів України
від 3 вересня 2005 року № 865 в редакції
станом на 31 грудня 2005 року та неподання
до Державної судової адміністрації
України змін до посадового окладу
грошового забезпечення ОСОБА_1 із
зазначенням розміру заробітної плати
та грошового утримання, виходячи із 7,5
мінімальних заробітних плат,
встановлених Законом на момент
проведення виплат, з 22 травня 2008 року по
29 жовтня 2010 року надбавки за вислугу
років у розмірі 40 відсотків від
загальної суми щомісячного заробітку з
урахуванням доплати за
кваліфікаційний клас та не проведення
перерахунку вихідної допомоги за
30 років роботи на посаді судді, з
урахуванням посадового окладу у
розмірі 7,5 мінімальних заробітних плат.

Визнано неправомірною бездіяльність
Державної судової адміністрації
України щодо неприйняття заходів з
повного фінансування заробітної плати
та грошового утримання ОСОБА_1 з 19
серпня 2009 року по 29 жовтня 2010 року з
розрахунку посадового окладу та
грошового забезпечення в розмірі 7,5
мінімальних заробітних плат,
встановлених Законом на момент
проведення виплат, з 22 травня 2008 року по
29 жовтня 2010 року надбавки за
вислугу років у розмірі 40 відсотків від
загальної суми щомісячного заробітку з
урахуванням доплати за
кваліфікаційний клас та вихідної
допомоги за 30 років роботи на посаді
судді, з урахуванням посадового окладу
у розмірі 7,5 мінімальних заробітних
плат.

Визнано неправомірною бездіяльність
Міністерства фінансів України щодо
неприйняття заходів з повного
фінансування заробітної плати та
грошового утримання ОСОБА_1 з 19 серпня
2009 року по 29 жовтня 2010 року з розрахунку
посадового окладу в розмірі 7,5
мінімальних заробітних плат станом на
момент проведення виплат, а з 22 травня
2008 року по 29 жовтня 2010 року надбавки за
вислугу років у розмірі 40 відсотків від
загальної суми щомісячного заробітку з
урахуванням доплати за
кваліфікаційний клас та вихідної
допомоги за 30 років роботи на посаді
судді з урахуванням посадового окладу
у розмірі 7,5 мінімальних заробітних
плат.

Зобов'язано територіальне управління
Державної судової адміністрації в
Луганській області провести
перерахунок ОСОБА_1 з 22 травня 2008 року
по 29 жовтня 2010 року надбавки за
вислугу років у розмірі 40 відсотків від
загальної суми щомісячного заробітку з
урахуванням доплати за
кваліфікаційний клас, а з 19 серпня 2009
року по 29 жовтня 2010 року перерахунок
заробітної плати, визначивши її розмір
з урахуванням посадового окладу у
розмірі 7,5 мінімальних заробітних плат,
встановлених Законом на момент
проведення виплат, та вихідної
допомоги за 30 років роботи на посаді
судді, з урахуванням посадового окладу
у розмірі 7,5 мінімальних заробітних
плат. Після перерахунку здійснити
виплату недоплачених сум з утриманням
обов'язкових податків та зборів з
одночасним поданням до Державної
судової адміністрації України змін до
посадового окладу.

Зобов'язано територіальне управління
Державної судової адміністрації в
Луганській області донарахувати та
виплатити ОСОБА_1 щомісячне грошове
утримання з донарахованих сум
заробітної плати.

Зобов'язано Міністерство фінансів
України профінансувати вказані
виплати.

Зобов'язано Державну судову
адміністрацію України виділити
територіальному управлінню Державної
судової адміністрації в Луганській
області з єдиного рахунку Державного
бюджету України № 4024, відкритого
у Державному казначействі України МФО
820172, передбаченого на виконання рішень
судів на користь суддів, кошти для
проведення виплати недоплаченої
ОСОБА_1 з 22 травня 2008 року по 29 жовтня 2010
року надбавки за вислугу років у
розмірі 40 відсотків від загальної суми
щомісячного заробітку з урахуванням
доплати за кваліфікаційний клас, а з 19
серпня 2009 року по 29 жовтня 2010 року
заробітної плати і щомісячного
грошового утримання, обчисленої з
урахуванням посадового окладу,
виходячи з 7,5 мінімальних заробітних
плат, встановлених законом на момент
проведених виплат, з 19 серпня
2009 року та вихідної допомоги за 30 років
роботи на посаді судді з урахуванням
посадового окладу у розмірі 7,5
мінімальних заробітних плат, з
урахуванням раніше проведених виплат.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено за необґрунтованістю.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17 травня
2011 року апеляційні скарги
територіального управління Державної
судової адміністрації в Луганській
області та Міністерства фінансів
України задоволено частково,
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без
задоволення. Постанову Луганського
окружного адміністративного суду від 16
березня 2011 року скасовано в частині
задоволення позовних вимог та
відмовлено в задоволенні цих позовних
вимог. В решті рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

Вказуючи на допущені, на думку ОСОБА_1,
судами порушення норм чинного
процесуального та матеріального
законодавства, що призвело до
постановлення неправильних судових
рішень, позивач просить скасувати
постановлені судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій та
ухвалити нове судове рішення, яким
задовольнити його позов повністю.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Під час розгляду справи по суті судами
першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_1 працював суддею
Стахановського міського суду
Луганської області з 24 березня 1980 року
по 29 жовтня 2010 року.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про оплату праці суддів» від 3 вересня
2005 року №865, яка набрала чинності з 1
січня 2006 року, було затверджено схеми
посадових окладів керівників та суддів
Конституційного Суду України,
Верховного Суду України, вищих
спеціалізованих судів, Апеляційного
суду України, апеляційних та місцевих
судів згідно з додатками 1-6, які
розраховано виходячи з кратності до
мінімальної заробітної плати, а також
розміри надбавок до посадових окладів
суддів за кваліфікаційні класи.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Питання оплати праці вищих посадових
осіб України, окремих керівних
працівників органів державної влади і
органів місцевого самоврядування та
суддів» від 21 грудня 2005 року № 1243
встановлено, що для вищих посадових
осіб України, окремих керівних
працівників органів державної влади і
органів місцевого самоврядування та
суддів, розміри посадових окладів яких
визначаються залежно від кількості
розмірів мінімальної заробітної плати,
зокрема, згідно з постановою Кабінету
Міністрів України від 3 вересня 2005 року
№ 865 та іншими нормативно-правовими
актами, розміри посадових окладів
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 гривні
і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати
перерахунок не провадиться.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 31 грудня 2005 року № 1310 постанову
Кабінету Міністрів України від 3
вересня 2005 року № 865 доповнено пунктом
4-1, відповідно до положень якого
розміри посадових окладів,
передбачених цією постановою,
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 гривні
і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати їх
перерахунок не провадиться.

Постановою Печерського районного суду
м. Києва від 19 березня 2007 року визнано
протиправним та скасовано пункт 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
«Про оплату праці та щомісячне грошове
утримання суддів» від 3 вересня 2005 року
№ 865.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 3 грудня 2007
року та ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 29
жовтня 2009 року постанову Печерського
районного суду м. Києва від 19 березня 2007
року в частині визнання протиправним
та скасування пункту 4-1 постанови
Кабінету Міністрів України «Про оплату
праці та щомісячне грошове утримання
суддів» від 3 вересня 2005 року № 865
залишено без змін.

Постановою окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 травня 2008 року, залишеною
без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 19 серпня 2009 року, визнано
незаконними постанови Кабінету
Міністрів України «Про питання оплати
праці вищих посадових осіб України,
окремих керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів» від 21 грудня
2005 року № 1243 в частині встановлення
розміру посадового окладу суддям;
пункт 4 постанови Кабінету Міністрів
України «Про внесення змін до
постанови Кабінету Міністрів України
від 03.09.2005 р. № 865» від 31 грудня 2005 року №
1310 та пункт 4-1 постанови Кабінету
Міністрів України «Про оплату праці та
щомісячне грошове утримання суддів»
від 3 вересня 2005 року № 865.

Постановою Вищого адміністративного
суду України від 13 квітня 2011 року
постанову окружного адміністративного
суду міста Києва від 21 травня 2008 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 серпня 2009
року скасовано, у задоволенні позову
про визнання незаконними та скасування
зазначених постанов Кабінету
Міністрів України відмовлено.

Відповідно до положень частини 5 статті
124 Конституції України судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

За правилами частини 1 статті 255 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова або ухвала суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, а також для
всіх органів, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Враховуючи викладене, постанова
Печерського районного суду м. Києва від
19 березня 2007 року була
обов'язковою з 3 грудня 2007 року (дати
набрання нею законної сили) до 1 січня
2012 року (дати втрати чинності
скасованої нею постанови Кабміну), а
постанова окружного адміністративного
суду міста Києва від 21 травня 2008
року - з 19 серпня 2009 року (дати набрання
нею законної сили) до 13 квітня 2011
року, дати її скасування постановою
Вищого адміністративного суду України.

Проте постанова Печерського районного
суду м. Києва від 19 березня 2007 року не
може бути підставою для задоволення
позовних вимог, оскільки нею визнано
протиправним та скасовано лише пункт 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
«Про оплату праці та щомісячне грошове
утримання суддів» від 3 вересня 2005 року
№ 865, відповідно до положень якого
розміри посадових окладів,
передбачених цією постановою,
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 гривні
і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати їх
перерахунок не провадиться.

Між тим аналогічні обмеження були
передбачені також постановою Кабінету
Міністрів України «Питання оплати
праці вищих посадових осіб України,
окремих керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів» від 21 грудня
2005 року № 1243, якою встановлено, що для
вищих посадових осіб України, окремих
керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів, розміри
посадових окладів яких визначаються
залежно від кількості розмірів
мінімальної заробітної плати, зокрема,
згідно з постановою Кабінету Міністрів
України від 3 вересня 2005 року № 865 та
іншими нормативно-правовими актами,
розміри посадових окладів
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 гривні
і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати
перерахунок не провадиться. Положення
зазначеної постанови стали преамбулою
постанови Кабінету Міністрів України
від 3 вересня 2005 року № 865.

Постановою Печерського районного суду
м. Києва від 19 березня 2007 року постанова
Кабінету Міністрів України від 21
грудня 2005 року № 1243 незаконною та
нечинною не визнавалась, а тому
підлягала виконанню.

Пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів
України «Про оплату праці та щомісячне
грошове утримання суддів» від 3 вересня
2005 року № 865, постанова Кабінету
Міністрів України від 21 грудня 2005 року
№ 1243 та пункт 4 постанови Кабінету
Міністрів України «Про внесення змін
до постанови Кабінету Міністрів
України від 03.09.2005 р. № 865» від 31 грудня
2005 року № 1310 були визнані незаконними
постановою окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 травня 2008 року (набрала законної сили
19 серпня 2009 року). Обов'язковому
виконанню підлягає рішення суду,
резолютивна частина якого ухвалена
відповідно до вимог Кодексу
адміністративного судочинства
України.

У справах щодо оскарження
нормативно-правових актів органів
виконавчої влади відповідно до
положень частини 11 статті 171 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд зобов'язаний у резолютивній
частині постанови вирішити питання не
тільки про визнання
нормативно-правового акта незаконним
або таким, що не відповідає правовому
акту вищої юридичної сили, але й
обов'язково зазначити у резолютивній
частині постанови про визнання
нормативно-правового акта нечинним.
Тобто нормативно-правовий акт у
відповідності до положень статті 171
Кодексу адміністративного судочинства
України втрачає чинність лише при
умові наявності відповідного запису
про це у резолютивній частині рішення
суду.

У резолютивній частині постанови
окружного адміністративного суду
міста Києва від 21 травня 2008 року суд
визнав незаконними постанови Кабінету
Міністрів України «Про питання оплати
праці вищих посадових осіб України,
окремих керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів» від 21 грудня
2005 року № 1243 в частині встановлення
розміру посадового окладу суддям;
пункт 4 постанови Кабінету Міністрів
України «Про внесення змін до
постанови Кабінету Міністрів України
від 03.09.2005 р. № 865» від 31 грудня 2005 року №
1310 та пункт 4-1 постанови Кабінету
Міністрів України «Про оплату праці та
щомісячне грошове утримання суддів»
від 3 вересня 2005 року № 865. Рішення про
визнання зазначених
нормативно-правових актів нечинними
судом не ухвалювалось.

Відповідно до положень пункту 2 частини
1 статті 168 Кодексу адміністративного
судочинства України суд, що ухвалив
судове рішення, може за заявою особи,
яка брала участь у справі, чи з власної
ініціативи прийняти додаткову
постанову у випадку, якщо суд,
вирішивши питання про право, не
визначив способу виконання судового
рішення. Додаткова постанова у
зазначеній справі судом не приймалась.

Враховуючи викладене, необхідно прийти
до висновку про те, що зазначені
положення постанов Кабінету Міністрів
України, будучи визнані судом
незаконними, нечинними не визнавались,
а тому підлягали виконанню.

Статтею 44 Закону України «Про статус
суддів» від 15 грудня 1992 року № 2862-XII в
редакції, чинній на час існування
спірних правовідносин, було
встановлено, що заробітна плата суддів
складається з посадового окладу,
премій, доплат за кваліфікаційні класи,
надбавок за вислугу років та інших
надбавок. Розміри посадових окладів
суддів встановлюються у відсотковому
відношенні до посадового окладу Голови
Верховного Суду України і не можуть
бути меншими від 50 відсотків його
окладу. Посадовий оклад судді не може
бути меншим від 80 відсотків посадового
окладу голови суду, в якому працює
суддя. Частина 4 зазначеної правової
норми встановлювала розміри
щомісячної надбавки за вислугу років,
яка підлягала виплаті суддям.

Розміри посадових окладів, премій
встановлювались Кабінетом Міністрів
України, розміри надбавок за
кваліфікаційні класи суддів та інших
надбавок у різні періоди визначались
указами Президента України та (або)
постановами Кабінету Міністрів
України.

При цьому відповідно до положень
статті 13 Закону України «Про оплату
праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР
оплата праці працівників установ і
організацій, що фінансуються з бюджету,
здійснюється на підставі законодавчих
та інших нормативних актів України,
генеральної, галузевих, регіональних
угод, колективних договорів у межах
бюджетних асигнувань та інших
позабюджетних доходів.

Обсяги витрат на оплату праці
працівників установ і організацій, що
фінансуються з бюджету, затверджуються
одночасно з бюджетом.

Статтею 51 Бюджетного кодексу України
встановлено, що відповідно до
затвердженого бюджетного розпису
розпорядники коштів Державного
бюджету України одержують бюджетні
асигнування, що є підставою для
затвердження кошторисів. Затвердження,
а також коригування протягом
бюджетного року кошторисів бюджетних
установ здійснюється розпорядниками
коштів відповідно до затвердженого
бюджетного розпису Державного бюджету
України.

Розпорядники бюджетних коштів несуть
відповідальність за управління
бюджетними асигнуваннями і здійснення
контролю за виконанням процедур та
вимог, встановлених цим Кодексом.

Розпорядники бюджетних коштів беруть
бюджетні зобов'язання та провадять
видатки тільки в межах бюджетних
асигнувань, встановлених кошторисами.

Будь-які зобов'язання, взяті фізичними
та юридичними особами за коштами
Державного бюджету України без
відповідних бюджетних асигнувань або ж
з перевищенням повноважень,
встановлених цим Кодексом та законом
про Державний бюджет України, не
вважаються бюджетними зобов'язаннями.
Витрати державного бюджету на покриття
таких зобов'язань не можуть
здійснюватися.

Таким чином, Кабінет Міністрів України
при визначенні розміру заробітної
плати працівників бюджетних установ, у
тому числі і суддів, повинен виходити з
обсягів витрат на оплату праці,
затверджених Державним бюджетом
України на відповідний рік.

Встановивши сталу величину посадових
окладів суддів, Кабінет Міністрів
України регулював розмір заробітної
плати суддів у спірний період за
рахунок розміру премій та інших доплат
у межах визначених Державним бюджетом
України обсягів.

Враховуючи викладене, апеляційний суд
правомірно скасовував рішення суду
першої інстанції в частині задоволення
позовних вимог про перерахунок
заробітної плати, щомісячного
грошового утримання, вихідної допомоги
на підставі постанови окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 травня 2008 року та відмовив у
задоволенні цих позовних вимог.

Відповідно до частини 4 статті 44 Закону
України «Про статус суддів», чинного на
час виникнення спірних правовідносин,
суддям виплачується щомісячна
надбавка за вислугу років у розмірах:
при стажі роботи понад 3 роки - 10
відсотків, понад 5 років - 15, понад 10
років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років
- 30, понад 25 років - 40 відсотків від
загальної суми щомісячного заробітку з
урахуванням доплати за кваліфікаційні
класи.

Підпунктом «б» підпункту 2 пункту 61
розділу ІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року № 107-VІ змінено порядок
нарахування надбавки за вислугу років
та встановлено, що вказана надбавка
розраховується у тих же відсотках,
проте не від загальної суми
щомісячного заробітку з урахуванням
доплати за кваліфікаційні класи, а від
посадового окладу з урахуванням
доплати за кваліфікаційні класи.

Відповідно до пункту 3 постанови
Кабінету Міністрів України від 16 січня
2008 року № 19, якою затверджено
зміни, що вносяться до постанови
Кабінету Міністрів України від 3
вересня 2005 року № 865, зазначену
постанову було доповнено пунктом 2-2
такого змісту: «Суддям щомісяця
виплачується надбавка за вислугу років
у відсотках від посадового окладу з
урахуванням надбавки за
кваліфікаційний клас в таких розмірах:
при стажі роботи понад три роки - 10
відсотків, понад п'ять років - 15, понад 10
років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років
- 30, понад 25 років - 40 відсотків».

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 положення
підпункту «б» підпункту 2 пункту 61
розділу ІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» визнані
неконституційними з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
рішення.

За правилами частини 4 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку про перевагу положень частини
4 статті 44 Закону України «Про статус
суддів», чинного на час виникнення
спірних правовідносин, над нормами
постанов Кабінету Міністрів України в
частині визначення бази обчислення
надбавки за вислугу років.

Проте апеляційний суд помилково
скасував рішення суду першої інстанції
в частині перерахунку надбавки за
вислугу років та відмовив у
задоволенні цієї вимоги.

Відповідно до частини 3 статті 43 Закону
України «Про статус суддів» від
15 грудня 1992 року № 2862-XII, чинного на
час виникнення спірних правовідносин,
судді, який пішов у відставку,
виплачується вихідна допомога без
сплати податку у розмірі місячного
заробітку за останньою посадою за ко
жен повний рік роботи на посаді судді,
але не менше шестимісячного заро бітку.

Згідно з підпунктом «д» пункту 1.3
статті 1 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» від 22 травня 2003
року № 889-IV, чинного на час виникнення
спірних правовідносин, дохід із
джерелом його походження з України - це
будь-який дохід, одержаний платником
податку або нарахова ний на його
користь від здійснення будь-яких видів
діяльності на території України, у тому
числі дохід у вигляді заробітної плати,
нарахований (випла чений, наданий)
унаслідок здійснення платником
податку трудової діяльно сті на
території України, від працедавця.

Пунктом 1.1 статті 1 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб»
визначено, що для цілей цього Закону
під терміном «заробітна плата»
розуміються також інші заохочува льні
та компенсаційні виплати або інші
виплати та винагороди, які випла
чуються (надаються) платнику податку у
зв'язку з відносинами трудового найму
згідно із законом.

Відповідно до підпункту 22.2 статті 22
зазначеного Закону у разі, якщо норми
інших законів чи інших законо давчих
актів, що містять правила
оподаткування доходів (прибутків)
фізич них осіб, суперечать нормам цього
Закону, пріоритет мають норми цього
Закону.

Проте Конституційний Суд України у
Рішенні від 11 жовтня 2005 року N 8-рп/2005
зазначив наступне. Конституція України
з метою забезпечення права громадян на
судовий захист, здійснення правосуддя
неупередженим судом закріпила правило,
що незалежність суддів гарантується
Конституцією і законами України.
Гарантії, встановлені у законах
України «Про статус суддів», «Про
судоустрій України», мають
конституційний зміст і разом з
визначеними Основним Законом України
складають єдину систему гарантій
незалежності суддів.

Частиною третьою статті 11 Закону
України «Про статус суддів»
передбачено, що гарантії незалежності
суддів, включаючи заходи їх правового
захисту, матеріального і соціального
забезпечення, поширюються на всіх
суддів України і не можуть бути
скасовані чи знижені іншими
нормативними актами України і
Автономної Республіки Крим. Це
положення кореспондується з частиною
восьмою статті 14 Закону України «Про
судоустрій України», згідно з якою при
прийнятті нових законів або внесенні
змін до чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу передбачених
законом гарантій самостійності судів,
незалежності та правової захищеності
суддів.

Зазначені положення узгоджуються з
вимогами міжнародних актів про
незалежність суддів і спрямовані на
забезпечення стабільності досягнутого
рівня гарантій незалежності суддів,
які є необхідною умовою здійснення
правосуддя неупередженим,
безстороннім і справедливим судом. За
своїм конституційним змістом вони
встановлюють принцип заборони
скасування чи зниження досягнутого
рівня змісту та обсягу гарантій
незалежності суддів.

Положення частини третьої статті 43
Закону України «Про статус суддів»
були чинними до 1 січня 2011 року, а тому
при виплаті суддям вихідної допомоги
до зазначеної дати мали
застосовуватись вимоги саме цієї
норми, а не будь-яких інших законів,
якими зменшувався рівень гарантій
незалежності суддів.

Враховуючи викладене, суд апеляційної
інстанції прийшов до помилкового
висновку про скасування постанови суду
першої інстанції та про відмову у
задоволенні позовних вимог у цій
частині.

Відповідно до положень частини 1 статті
220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Статтею 225 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
суд касаційної інстанції має право
змінити судове рішення, якщо у справі
немає необхідності досліджувати нові
докази або встановлювати обставини, а
судове рішення, яке змінюється, є
помилковим тільки в частині.

За правилами пункту 4 частини 1 статті 223
Кодексу адміністративного судочинства
України при зміні судового рішення
суду першої інстанції судове рішення
суду апеляційної інстанції підлягає
скасуванню.

За правилами частини 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Суд касаційної інстанції позбавлений
можливості стягнути на користь
позивача суму податку, утриманого з
вихідної допомоги, оскільки це
пов'язано з дослідженням доказів у
справі, тому у цій частині справа
підлягає направленню на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 225, 227, 230,
232 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів

п о с т а н о в
и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17 травня
2011 року скасувати.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 16 березня
2011 року змінити.

Скасувати постанову суду першої
інстанції в частині відмови у
задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про
виплату податку, утриманого з вихідної
допомоги. Справу у цій частині
направити на новий судовий розгляд до
суду першої інстанції.

Скасувати постанову суду першої
інстанції в частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 до Державної
судової адміністрації України,
Міністерства фінансів України,
територіального управління Державної
судової адміністрації в Луганській
області, треті особи - Державне
казначейство України, управління
Пенсійного фонду України у м. Стаханові
Луганської області про визнання
бездіяльності неправомірною,
зобов'язання перерахувати заробітну
плату, щомісячне грошове утримання,
вихідну допомогу з урахуванням
посадового окладу в розмірі 7,5
мінімальних заробітних плат,
встановлених законом на момент
проведення виплат. У
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у
цій частині відмовити.

В частині задоволення позову про
перерахунок заробітної плати з
урахуванням надбавки за вислугу років
абзаци другий - восьмий резолютивної
частини постанови викласти у такій
редакції: «Зобов'язати територіальне
управління Державної судової
адміністрації в Луганській області
перерахувати ОСОБА_1 надбавку за
вислугу років у відповідності з
положеннями частини 4 статті 44 Закону
України «Про статус суддів» у редакції,
чинній на час існування спірних
правовідносин, з 22 травня 2008 року по 29
жовтня 2010 року».

В решті постанову Луганського
окружного адміністративного суду від 16
березня 2011 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.