Справа № 813/6727/13-а
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 р.
№
876/12297/13 Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:
Гінди О.М.

суддів:
Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

за участю секретаря судових засідань:
Щерби С.Б.

представника позивача -
Козницька Р.І.

представника відповідача -
Богданова О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Конвеєр» на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 18
вересня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Управління
Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м. Львова до
Публічного акціонерного товариства
«Конвеєр» про стягнення
заборгованості, -

встановив:

04.09.2013 позивач - УПФУ в Залізничному
районі м. Львова звернувся в суд із
адміністративним позовом в якому
просив стягнути з відповідача - ПАТ
«Конвеєр» 175028,86 грн витрат на виплату
та доставку пільгових пенсій.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що згідно Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» підприємства повинні
відшкодовувати Пенсійному фонду
витрати на виплату і доставку
пільгових пенсій. Згідно з отриманими
відповідачем розрахунками за період з
квітня по серпень 2013 року до
відшкодування підлягають витрати на
виплату і доставку пільгових пенсій в
сумі 175028,86 грн на підставі п.п. «а»,
«б»-«з» ст. 13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення». Оскільки
відповідачем у встановлені законом
строки дані витрати не відшкодовані,
позивач просив стягнути їх у судовому
порядку.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 18.09.2013, яка
прийнята у порядку скороченого
провадження, позов задоволено
повністю.

Із цією постановою суду першої
інстанції не погодився відповідач та
оскаржив її в апеляційному порядку.
Вважає, що оскаржена постанова
прийнята з неповним з'ясуванням
обставин, що мають значення для справи,
з невідповідністю висновків суду
обставинам справи та з порушенням норм
процесуального права, а тому просить її
скасувати та прийняти нову постанову,
якою у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог
апелянт посилається на те, що в суду
першої інстанції не було правових
підстав для розгляду справи у порядку
скороченого провадження згідно п. 4 ч. 1
ст. 183-2 КАС України, оскільки розрахунки
витрат на виплату та доставку
пільгових пенсії не є рішенням суб'єкта
владних повноважень на підставі якого
може бути заявлено позов про стягнення.
Крім того, судом першої інстанції
допущено порушення строків розгляду
справи у порядку скороченого
провадження, так як такий мав
здійснюватись не швидше як 19.09.2013, однак
оскаржувана постанова винесена 18.09.2013.
Також, апелянт вказує на те, що судом
першої інстанції не було належним
чином досліджено суму боргу, так як
матеріали справи не містять жодного
доказу щодо понесення відповідачем
відповідних витрат. У додаткових
поясненнях відповідач вказує на те, що
ПАТ «Конвеєр» перебуває на обліку в
УПФУ в Шевченківському районі м.
Львова, а тому УПФУ в Залізничному
районі м. Львова не мало права на
пред'явлення розглядуваного позову.

Представник апелянта у судовому
засіданні апеляційну скаргу підтримав
та просить її задовольнити.

Представник позивача у судовому
засіданні апеляційну скаргу заперечив
та просить залишити її без задоволення.

Суд апеляційної інстанції, заслухав
доповідь судді-доповідача, пояснення
представників сторін, перевірив
матеріали справи та обговорив підстави
і межі апеляційних вимог, вважає, що
апеляційна скарга задоволеною бути не
може.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що позов належить задовольнити,
оскільки витрати на виплату і доставку
пільгових пенсій, призначених особам
відповідно до п.п. «а», «б»-«з» ч. 1 ст. 13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» покриваються
підприємствами та організаціями, а
тому відповідач повинен
відшкодовувати такі витрати. Позивачем
направлялися відповідачу розрахунки
сум фактичних витрат на виплату і
доставку пільгових пенсій за період з
квітня по серпень 2013 року, однак
відповідач ці витрати не відшкодував,
внаслідок чого утворилась
заборгованість в сумі 175028 грн, яка за
відсутності доказів її погашення,
підлягає стягненню на підставі
судового рішення.

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується і суд
апеляційної інстанції, з огляду на
таке.

Відповідно до частини 2 Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року N 1058-IV
(далі - Закон - N 1058-IV) пенсійне
забезпечення застрахованих осіб, які
працювали або працюють на підземних
роботах, на роботах з особливо
шкідливими і особливо важкими умовами
праці за списком N 1 та на інших роботах
із шкідливими і важкими умовами праці
за списком N 2 виробництв, робіт,
професій, посад і показників,
затверджених Кабінетом Міністрів
України, та за результатами атестації
робочих місць, на посадах, що дають
право на призначення пенсії за віком на
пільгових умовах або за вислугу років,
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, мали право на пенсію на
пільгових умовах або за вислугу років,
здійснюється згідно з окремим
законодавчим актом через професійні та
корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного
забезпечення через професійні та
корпоративні фонди: особам, зазначеним
в абзаці першому цього пункту, пенсії
призначаються за нормами цього Закону
в разі досягнення пенсійного віку та
наявності трудового стажу,
передбаченого Законом України «Про
пенсійне забезпечення». При цьому
зберігається порядок покриття витрат
на виплату і доставку цих пенсій, що
діяв до набрання чинності цим Законом.

За правилами абзацу четвертого
підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих
положень Закону № 1058-IV підприємства та
організації з коштів, призначених на
оплату праці, вносять до Пенсійного
фонду плату, що покриває фактичні
витрати на виплату і доставку пенсій
особам, які були зайняті повний робочий
день на підземних роботах, на роботах з
особливо шкідливими і особливо важкими
умовами праці за списком N 1 виробництв,
робіт, професій, посад і показників,
затверджених Кабінетом Міністрів
України, крім тих, що були
безпосередньо зайняті повний робочий
день на підземних роботах (включаючи
особовий склад гірничорятувальних
частин) з видобутку вугілля, сланцю,
руди та інших корисних копалин, на
будівництві шахт та рудників за
списком робіт і професій, затвердженим
Кабінетом Міністрів України, починаючи
з дня набрання чинності цим Законом, у
розмірі 20 відсотків з наступним
збільшенням її щороку на 10 відсотків до
100-відсоткового розміру відшкодування
фактичних витрат на виплату і доставку
цих пенсій до набуття права на пенсію
за віком відповідно до цього Закону.

В абзаці п'ятому цього ж підпункту
зазначено, що виплата пенсій особам,
які були безпосередньо зайняті повний
робочий день на підземних роботах
(включаючи особовий склад
гірничорятувальних частин) з видобутку
вугілля, сланцю, руди та інших корисних
копалин, на будівництві шахт та
рудників, за списком робіт і професій,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України, та особам, пенсії яким
призначені відповідно до пунктів «в»
-«е» та «ж» статті 13 Закону № 1788-XII,
здійснюється до 1 січня 2005 року за
рахунок коштів ПФУ, а з 1 січня 2005 року -
за рахунок коштів Державного бюджету
України до досягнення пенсійного віку,
передбаченого статтею 26 цього Закону.

Аналіз наведених положень дає підстави
для висновку про те, що витрати на
виплату та доставку пенсій особам, які
були зайняті на роботах за списками № 1
та № 2, покриваються підприємствами та
організаціями.

Статтею 13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» від 5 листопада 1991 року N
1788-XII (далі - Закон N 1788-XII) визначено
категорії працівників, які мають право
на пенсію за віком на пільгових умовах,
зокрема, в п.п. «а», «б»-«з» частини
першої цієї статті.

Згідно пункту 6 Інструкції про порядок
обчислення та сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженої постановою
правління Пенсійного фонду України від
19.12.2003 р. N 21-1 (далі - Інструкція № 21-1),
відшкодуванню підлягають витрати
Пенсійного фонду на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах відповідно до ч. 2
Розділу 15 Прикінцевих положень Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

За приписами пункту 6.4 вказаної
Інструкції № 21-1 розмір сум до
відшкодування на поточний рік
визначається відділами доходів
органів Пенсійного фонду України
щорічно у повідомленнях про розрахунок
сум фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій, призначених
відповідно до частини 2 Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», які надсилаються
підприємствами до 20-го січня поточного
року протягом десяти днів з
новопризначених пенсій.

Підприємства щомісяця до 25-го числа
вносять до Пенсійного фонду зазначену
в повідомленні місячну суму фактичних
витрат на виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах (п. 6.7
Інструкції).

Відповідно до п. 6.8 Інструкції № 21-1 у
разі призначення пенсій на пільгових
умовах особам, які мають необхідний
стаж роботи не за місцем призначення
цієї пенсії, орган Пенсійного фонду за
місцем призначення пенсії надсилає
розрахунок згідно з додатками,
зазначеними у пункті 6.4 цієї
Інструкції для зазначених підприємств,
у двох примірниках через орган
Пенсійного фонду за місцезнаходженням
цього підприємства. Відшкодування сум
фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах, у таких випадках
здійснюється підприємством на рахунки
органу Пенсійного фонду за місцем його
реєстрації.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції про наявність у відповідача
обов'язку відшкодувати управлінню ПФУ
витрати на виплату та доставку пенсій,
які згідно з розрахунком, складеним
останнім відповідно до Інструкції про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженої
постановою ПФУ від 19 грудня 2003 року №
21-1, призначені працівникам відповідача
відповідно до пунктів «а», «б»-«з»
частини першої статті 13 Закону № 1788-XII.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що Пенсійним органом
відповідачу надсилалися розрахунки
фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій, призначених
відповідно до частини 2 Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» в частині пенсій,
призначених відповідно до п.п. «а»,
«б»-«з» частини першої статті 13 Закону
№ 1788-XII, що підтверджується наявними у
справі копіями цих розрахунків.

Вказані розрахунки отримані
відповідачем, що підтверджується
наявними у матеріалах справи
повідомленнями про вручення. Однак, ним
не вживались належні заходи щодо
відшкодування вказаних витрат,
внаслідок чого утворилась
заборгованість за період з 01.04.2013 по
01.08.2013 на суму 175028,86 грн, що
підтверджується також наявною у
матеріалах справи довідкою.

Оскільки доказів сплати цієї
заборгованості в процесі судового
розгляду відповідачем не надано, суд
апеляційної інстанції погоджується з
висновками суду першої інстанції про
задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції не приймає
до уваги посилання апелянта на
відсутність в Управління Пенсійного
фонду України в Залізничному районі м.
Львова підстав для звернення з цим
позовом, так як ПАТ «Конвеєр» перебуває
на обліку у Шевченківському районі,
оскільки згідно наданої позивачем
довідки від 29.09.2014 № 10768/04-34 відповідач
перебуває на обліку в УПФУ в
Залізничному районі м. Львова, що
підтверджується також копією книги
реєстрації платників внесків
Залізничного району м. Львова.

Також безпідставними є посилання
апелянта на те, що позивач не довів
обґрунтованість призначення пільгових
пенсій, колишніми працівникам ПАТ
«Конвеєр», оскільки останнім не
оскаржувались рішення про призначення
пенсій, як і розрахунки фактичних
витрат на виплату та доставку
пільгових пенсій.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України,
предметом доказування є обставини,
якими обґрунтовуються позовні вимоги
чи заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропущення строку для звернення до
суду тощо) та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.

З огляду на зміст наведеної норми
процесуального права та зважаючи на те,
що вимогами заявленого позову є
стягнення заборгованості, предметом
доказування у даній справі мають бути
обставини, які свідчать про наявність
підстав, з якими закон пов'язує
можливість такого стягнення у судовому
порядку, встановлення факту її сплати у
добровільному порядку або
встановлення відсутності такого факту,
тощо.

Також слід зазначити, що розрахунки
фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій, у більшості
випадків складені не позивачем, а
іншими Управліннями Пенсійного фонду
України, зокрема, УПФУ в
Шевченківському районі м. Львова, УПФУ
в Франківському районі м. Львова, УПФУ в
Шевченківському районі м. Чернівці,
УПФУ в Пустомитівському районі, УПФУ в
Яворівському районі, правомірність дій
яких щодо призначення пенсій та
складення цих розрахунків у цій справі
не оскаржуються.

Щодо посилання апелянта на відсутність
у суду першої інстанції підстав для
розгляду цієї справи у порядку
скороченого провадження, так як
вказані вище розрахунки не є рішенням
суб'єкта владних повноважень, то суд
апеляційної інстанції вважає такі
безпідставними, оскільки виходячи з
положень Інструкції № 21-1, з отриманням
розрахунку у підприємства виникає
обов'язок відшкодувати Пенсійному
фонду витрати на виплату та доставку
пільгових пенсій, тобто такий породжує
для відповідача певні обов'язки, що
свідчить про наявність у нього ознак
рішення суб'єкта владних повноважень,
яке у визначеному порядку може бути
оскаржене.

Щодо посилання апелянта на порушення
судом першої інстанції строків
розгляду справи у порядку письмового
провадження, то суд апеляційної
інстанції з такими доводами
погоджується, з огляду на таке.

Згідно приписів ч. 3 ст. 183-2 КАС України
про відкриття скороченого провадження
суд виносить ухвалу, копія якої разом з
копією позовної заяви та доданих до неї
документів невідкладно надсилається
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення відповідачу. В ухвалі в
обов'язковому порядку зазначаються
строк подання заперечення проти
позову, порядок його подання, а також
наслідки неподання такого заперечення.
Відповідач у десятиденний строк з дня
одержання такої ухвали та копій
документів може подати заперечення
проти позову та необхідні документи
або заяву про визнання позову. Якщо
справа розглядається судом за
місцезнаходженням відповідача, то
заперечення проти позову чи заява про
визнання позову мають бути подані
безпосередньо до канцелярії суду.

Відповідно до п. 2 ч. 5 вказаної вище
статті, справа повинна бути розглянута
у порядку скороченого провадження не
пізніше трьох днів з дня закінчення
строку, передбаченого частиною третьою
цієї статті, якщо до суду не було подано
заперечення відповідача та за умови, що
справа розглядається судом за
місцезнаходженням відповідача.

Оскільки згідно наявного у матеріалах
справи повідомлення про вручення,
відповідач копію ухвали про відкриття
скороченого провадження отримав 09.09.2013,
то справа мала бути вирішена не швидше
20.09.2013. Однак, така була вирішена 18.09.2013,
тобто з порушенням строків визначених
ч. 5 ст. 183-2 КАС України.

Проте, з цих підстав рішення суду
першої інстанції не може бути
скасованим, оскільки це не призвело до
неправильного вирішення справи. Такі
порушення є підставою для врахування у
суді апеляційної інстанції доводів
відповідача та доказів, які, у зв'язку з
цими порушеннями, ним не могли бути
подані у суді першої інстанції, що і
було зроблено Львівським апеляційним
адміністративним судом. Однак, за
наслідками оцінки та дослідження усіх
доводів і доказів, на які вказує
відповідач, підстав для відмови у
задоволенні позову не встановлено.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції обґрунтовано задовольнив
позовні вимоги, правильно і повно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування оскарженої
постанови, суд апеляційної інстанції
не вбачає.

Керуючись ст.ст. 183-2, 195, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Конвеєр» -
залишити без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 18 вересня
2013 року у справі № 813/6727/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
О.М. Гінда

Судді:
В.Я. Качмар

В.В. Ніколін

Ухвала у повному обсязі складена та
підписана 03.10.2014.