Справа № 0670/2814/12
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2014 року
м. Київ К/9991/64375/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів: Лосєва А.М.,
Бившевої Л.І., Шипуліної
Т.М.,розглянувши у попередньому
судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Житомирі Житомирської
області Державної податкової служби

на постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 20.06.2012

та ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 19.09.2012

у справі № 0670/2814/12

за позовом приватного підприємця
ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у м.
Житомирі Житомирської області
Державної податкової служби

про визнання протиправним та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 20.06.2012,
залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 19.09.2012,
частково задоволено позовні вимоги
приватного підприємця ОСОБА_4 (надалі -
позивач, ПП ОСОБА_4) до Державної
податкової інспекції у м. Житомирі
Житомирської області Державної
податкової служби (надалі - відповідач,
ДПІ у м. Житомирі Житомирської області
ДПС): визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення від
28.04.2012 № . Податкове
повідомлення-рішення від 28.04.2012 №
скасовано в частині визначення ПП
ОСОБА_4 грошового зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб в сумі 5
051,28 грн. та штрафних санкцій в сумі 1 310,32
грн.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, у
якій просить скасувати постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від 20.06.2012 та
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 19.09.2012 і
відмовити у задоволенні позову в
повному обсязі.

Позивач не надав письмових заперечень
на касаційну скаргу, що не перешкоджає
її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що посадовими особами ДПІ
у м. Житомирі Житомирської області ДПС
проведено планову документальну
перевірку з питань дотримання ПП
ОСОБА_4 податкового законодавства за
період з 01.04.2009 по 31.12.2011. Перевіркою
встановлено, що позивачем протягом 2011
року безпідставно завищено витрати на
загальну суму 56 575,21 грн. шляхом
віднесення до їх складу витрат, які не
пов'язані з господарською діяльністю,
що призвело до збільшення суми
грошового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб та з податку на
додану вартість і застосування
фінансових санкцій податковими
повідомленнями-рішеннями від 28.04.2012 №
та № .

Зокрема, за висновками податкового
органу безпідставно віднесено до
складу витрат, що пов'язані із
господарською діяльністю, витрати за
оренду приміщення у 1 кварталі 2011 року у
розмірі 28 500,00 грн., витрати за оренду
та обслуговування комп'ютерної техніки
у розмірі 8 760,00 грн., витрати на
придбання пального, мастил та шин для
автомобіля, що належить позивачу на
праві власності, у розмірі 13 515,21 грн.

Переглянувши судові рішення у межах
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку про відповідність
висновків судів попередніх інстанцій
нормам матеріального права, з огляду на
наступне.

Згідно норми п. 177.2 ст. 177 Податкового
кодексу України, що вступив в дію з
01.01.2011, об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної
особи-підприємця.

Відповідно до п. 177.4 ст. 177 Податкового
кодексу України до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно із розділом III Податкового
кодексу України.

Згідно п. 138.1 ст. 138 розділу III
Податкового кодексу України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 статті 138 Податкового
кодексу України.

Відповідно до п. 138.4 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг,
визначаються витратами того звітного
періоду, в якому визнано доходи від
реалізації таких товарів, виконаних
робіт, наданих послуг.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, для здійснення
господарської діяльності позивач на
умовах оренди протягом першого
кварталу 2011 року користувався
приміщенням площею 30 кв.м. за адресою:
АДРЕСА_1. Даний факт підтверджується
договором оренди нежитлової площі від
01.01.2011, укладеним позивачем з фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_5, актами
прийому-передачі вказаного приміщення,
платіжними дорученнями та квитанцією
до прибуткового касового ордера.

За умовами договору ПП ОСОБА_4 за
користування найманим приміщенням
повинна була сплатити орендну плату за
1 квартал 2011 року в сумі 11 400,00 грн. Саме
цю суму суди першої та апеляційної
інстанцій обґрунтовано визнали
витратами, що пов'язані з господарською
діяльністю позивача.

Стосовно договору оренди та
обслуговування комп'ютерної техніки
від 05.01.2011, його предметом є не лише
конкретна комп'ютерна техніка, але й
щомісячне обслуговування такої
техніки, включаючи заміну витратних
матеріалів, та користування
телефоном-факсом. Укладання такого
договору було зумовлено необхідністю
використання зазначеної техніки в
діяльності позивача для ведення
поточного, бухгалтерського та
податкового обліку. Надання та оплата
зазначених послуг підтверджуються
актом здачі-прийняття робіт (надання
послуг) та квитанцією до прибуткового
касового ордеру від 19.01.2011.

Відтак, колегія суддів погоджується із
висновком про те, що витрати позивача
в сумі 8 760,00 грн. за договором оренди та
обслуговування комп'ютерної техніки
від 05.01.2011 також є витратами, що
пов'язані з господарською діяльністю
позивача.

Відповідно до дилерського договору
поставки із ТОВ «БАКОТЕХ» та договору
купівлі-продажу із ТОВ «КПІ-Сервіс»
продаж товару здійснювався позивачем
за умови доставки ним товару. При цьому,
вартість доставки до ціни товару не
включалась. Понесення позивачем витрат
на загальну суму 13 515,00 грн. на придбання
пального, мастил, шин, доставку товару
тощо підтверджується дослідженими в
судах попередніх інстанцій договорами,
видатковими та податковими накладними,
відповідними платіжними документами,
подорожніми листами та посвідченнями
про відрядження.

З урахуванням викладеного, суд першої
інстанції, з чим погодився суд
апеляційної інстанції, дійшов
правильного висновку, що витрати в
сумі 13 515,21 грн. також є витратами, які
пов'язані з господарською діяльність
позивача.

Аналіз фактичних обставин справи та
сукупність досліджених доказів дають
підстави вважати обґрунтованим
висновок судів першої та апеляційної
інстанцій про те, що витрати позивача в
сумі 11 400,00 грн. за користування
приміщенням площею 30 кв.м.; в сумі 8 760,00
грн. за договором оренди та
обслуговування комп'ютерної техніки, в
сумі 13 515,21 грн. на придбання пального,
мастил та шин для автомобіля, на
загальну суму 33 675,21 грн., є витратами,
що пов'язані з господарською
діяльністю позивача, а тому не можуть
бути підставою для збільшення позивачу
грошового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб та застосування
фінансових санкцій. Відтак, податкове
повідомлення-рішення від 28.04.2012 №
підлягає частковому скасуванню в
частині визначення грошового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб в сумі 5 051,28 грн. (15% від 33
675,21 грн. = 5 051,28 грн.) та застосування
фінансових санкцій в сумі 1 310,32 грн. (25%
від 5 051,28 грн. = 1 310,32 грн.).

Згідно податкового
повідомлення-рішення від 28.04.2012 №
визначення позивачу грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість було зумовлено порушеннями
позивачем протягом липня-грудня 2011
року положень п.198.6 ст.198, п.199.1 ст.199, п.200.1
та п.200.2 ст.200 Податкового кодексу
України.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду, зокрема, у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пункт 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України передбачає, що не відносяться
до податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціям,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Судами попередніх інстанцій було
встановлено, що позивачем податковий
кредит за липень, серпень, вересень,
жовтень, листопад та грудень 2011 року
було сформовано на підставі
відповідних податкових накладних, що
включені до реєстру таких податкових
накладних.

Здійснення ПП ОСОБА_4 господарських
операцій підтверджується належним
чином оформленими первинними
документами бухгалтерського обліку,
які стали підставою для формування
показників сум податкового кредиту.
Відповідач не надав суду доказів того,
що первинні документи позивача визнано
недійсними або нечинними в судовому
порядку.

Отже, суди першої та апеляційної
інстанцій, виконавши всі вимоги
процесуального законодавства,
всебічно перевіривши обставини справи,
вирішили справу у відповідності з
нормами матеріального права. Наведене
доводами касаційної скарги не
спростовується.

Відповідно до частини 3 статті 220-1
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 220-1, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Житомирі
Житомирської області Державної
податкової служби залишити без
задоволення.

2. Постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 20.06.2012 та
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 19.09.2012 у
справі № 0670/2814/12 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)Л.І. Бившева (підпис) Т.М.
Шипуліна