Справа № 2а-1408/09/0370
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/17939/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції

на постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 28 квітня 2009
року

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 01 березня
2011 року

у справі № 2а-1408/09/0370 (№ 46937/09/9104)

за позовом Підприємця ОСОБА_1

до 1. Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції,

2. Головного управління Державного
казначейства України у Волинській
області

за участю Прокуратури Волинської
області

про стягнення бюджетної
заборгованості по відшкодування
податку на додану вартість, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до
суду з позовом до Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції (далі -
відповідач-1), Головного управління
Державного казначейства України у
Волинській області (далі - відповідач-2)
про стягнення з Державного бюджету
України бюджетної заборгованості з
податку на додану вартість за січень 2007
року в розмірі 95834,00 грн. (в редакції
уточнення позовних вимог).

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 28 квітня 2009
року позов задоволено. Стягнуто з
Державного бюджету України на користь
підприємця ОСОБА_1 суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість за січень 2007 року в розмірі
95834,00 грн.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 01 березня
2011 року постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 28
квітня 2009 року залишено без змін.

В касаційній скарзі Луцька ОДПІ,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 28 квітня 2009
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 01 березня 2011 року і ухвалити нове
судове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити в повному
обсязі.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів,
враховуючи межі касаційної скарги,
дійшла висновку, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає, з огляду на
наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

ОСОБА_1 подала до Луцької ОДПІ
податкову декларацію з податку на
додану вартість за січень 2007 року, у
рядку 25.1 якої задекларувала суму, що
підлягає бюджетному відшкодування на
рахунок платника у банку, у розмірі
135204,00 грн. Разом з декларацією
позивачем була подана заява про
повернення суми бюджетного
відшкодування.

Луцька ОДПІ провела позапланову виїзну
перевірку суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1 з питань
достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість на рахунок платника у
банку за січень 2007 року, за
результатами якої була складена
довідка № 11/02150/17-2/НОМЕР_1 від 22 березня
2007 року.

У висновках довідки було вказано, що за
результатами перевірки неможливо
підтвердити заявлену суму бюджетного
відшкодування за січень 2007 року у сумі
95834,00 грн., що пов'язано з неотриманням
відповідей на надіслані запити по
ланцюгу до виробника по основних
постачальниках.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що законодавець не
передбачає отримання результатів
зустрічних перевірок контрагентів
суб'єкта оподаткування у якості
обов'язкової умови відшкодування
податку на додану вартість, з
урахуванням того, що позивачем були
виконані вимоги пункту 7.7 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» щодо порядку подання до
державної податкової інспекції
податкової декларації з податку на
додану вартість та розрахунку суми
бюджетного відшкодування ві
установлені строки, а також зважаючи на
те, що обсяг податку на додану вартість
підтверджений податковими накладними,
фактично сплачений постачальникам
товарів (робіт, послуг), у розмірі 95834,00
грн. підтверджується перевіркою та не
оспорював ся представником
відповідача-1. Також, суд виходив з того,
що податковим органом не приймалися
рішення про зменшення суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість за вказаний податковий
період.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
з огляду на наступне.

Порядок визначення суми податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
відшкодуванню з Державного бюджету
України (бюджетному відшкодуванню), та
строки проведення розрахунків
визначені пунктом 7.7 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, яка діяла на
момент виникнення спірних
правовідносин). Саме нормами
зазначеного пункту Закону регулюються
всі питання, пов'язані із порядком
визначення суми податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до Державного
бюджету України або відшкодуванню з
Державного бюджету України (бюджетному
відшкодуванню), та строки проведення
розрахунків.

Наявність у позивача бюджетного
відшкодування у відповідній сумі
відповідачем-1 не заперечується,
спірним є факт підтвердження
зазначеної суми.

Відповідно до частини 1 підпункту 7.7.1
пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» (в
редакції, яка діяла на момент
виникнення спірних правовідносин) сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту (в редакції, яка діяла на
момент виникнення спірних
правовідносин), така сума враховується
у зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду (частина 3
підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7
вищезазначеного Закону (в редакції, яка
діяла на момент виникнення спірних
правовідносин)).

Згідно підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статті 7
цього ж Закону (в редакції, яка діяла на
момент виникнення спірних
правовідносин) якщо у наступному
податковому періоді сума, розрахована
згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту,
має від'ємне значення, то: а) бюджетному
відшкодуванню підлягає частина такого
від'ємного значення, яка дорівнює сумі
податку, фактично сплаченій
отримувачем товарів (послуг) у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів (послуг);
б) залишок від'ємного значення після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду.

За приписами підпункту 7.7.4 пункту 7.7
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» (в редакції, яка діяла
на момент виникнення спірних
правовідносин) платник податку, який
має право на одержання бюджетного
відшкодування та прийняв рішення про
повернення повної суми бюджетного
відшкодування, подає відповідному
податковому органу податкову
декларацію та заяву про повернення
такої повної суми бюджетного
відшкодування, яка відображається у
податковій декларації. При цьому
платник податку в п'ятиденний термін
після подання декларації податковому
органу подає органу Державного
казначейства України копію декларації,
з відміткою податкового органу про її
прийняття, для ведення реєстру
податкових декларацій у розрізі
платників. До декларації додаються
розрахунок суми бюджетного
відшкодування, копії погашених
податкових векселів (податкових
розписок), у разі їх наявності, та
оригіналів п'ятих основних аркушів
(примірників декларанта) вантажних
митних декларацій, у разі наявності
експортних операцій. Форма заяви про
відшкодування та форма розрахунку суми
бюджетного відшкодування визначаються
за процедурою, встановленою
центральним податковим органом.

Згідно з положеннями підпункту 7.7.5
пункту 7.7 статті 7 вищезазначеного
Закону (в редакції, яка діяла на момент
виникнення спірних правовідносин)
протягом 30 днів, наступних за днем
отримання податкової декларації,
податковий орган проводить
документальну невиїзну перевірку
(камеральну) заявлених у ній даних. За
наявності достатніх підстав вважати,
що розрахунок суми бюджетного
відшкодування було зроблено з
порушенням норм податкового
законодавства, податковий орган має
право протягом такого ж строку
провести позапланову виїзну перевірку
(документальну) платника для
визначення достовірності нарахування
такого бюджетного відшкодування.
Податковий орган зобов'язаний у
п'ятиденний термін після закінчення
перевірки надати органу державного
казначейства висновок із зазначенням
суми, що підлягає відшкодуванню з
бюджету.

Судами попередніх інстанцій було
встановлено, що позивачем виконані
вимоги пункту 7.7 статті 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» щодо
порядку подання до податкового органу
податкової декларації з податку на
додану вартість та розрахунку суми
бюджетного відшкодування в
установлені строки, обсяг податку на
додану вартість підтверджено
податковими накладними, фактично
сплачений постачальникам товарів
(робіт, послуг), а сама сума податку на
додану вартість, що підлягає
відшкодуванню з бюджету за січень 2007
року, складає 95834,00 грн.

Колегія суддів відзначає, що нормами
Закону України «Про податок на додану
вартість» право платника податку не
поставлене в залежність від проведення
або не проведення всіх зустрічних
перевірок по всьому ланцюгу до
кінцевого виробника.

В зв'язку з цим, посилання податкового
органу на те, що право позивача на
відшкодування не підтверджено
результатами зустрічних перевірок
постачальників позивача визнається
колегією суддів необґрунтованим,
оскільки Закон України «Про податок на
додану вартість» не передбачає
отримання результатів зустрічних
перевірок контрагентів суб'єкта
оподаткування у якості обов'язкової
умови відшкодування податку на додану
вартість.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів
справи, податковим органом не
приймалися рішення про зменшення
позивачу заявленої суми бюджетного
відшкодування або рішення про відмову
у наданні бюджетного відшкодування в
розумінні підпунктів «б», «в»
підпункту 7.7.7 пункту 7.7 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість».

Таким чином, відповідно до
вищевикладених приписів Закону
України «Про податок на додану
вартість» Луцька ОДПІ мала подати
відповідний висновок до органу
державного казначейства із
зазначенням суми, що підлягає
відшкодуванню з бюджету, а на підставі
отриманого висновку відповідного
податкового органу орган державного
казначейства повинен був перерахувати
цю суму коштів з бюджетного рахунку на
поточний банківський рахунок платника
податку в обслуговуючому банку
протягом п'яти операційних днів після
отримання висновку податкового органу.

Обов'язок, передбачений Законом
України «Про податок на додану
вартість», не був виконаний Луцькою
ОДПІ, чим були порушені права позивача.

З урахуванням вищевикладеного, суд
першої інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, дійшли
правомірного висновку про
обґрунтованість позовних вимог.

При цьому колегія суддів не приймає до
уваги посилання скаржника на те, що
позивач не мав права на віднесення
сплачених сум податку на додану
вартість до податкового кредиту, в
залежності від якого і визначається
сума бюджетного відшкодування, з
урахуванням того, що податковим
органом не отримані відповіді на
запити про проведення зустрічних
перевірок контрагентів позивача,
оскільки право на віднесення сум
податку на додану вартість до
податкового кредиту не залежить від
сплати податку на додану вартість
продавцем та його постачальниками.
Якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання по сплаті податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на податковий кредит та
відповідно бюджетного відшкодування
сум податку на додану вартість у разі,
якщо останній виконав усі передбачені
законом умови щодо отримання такого
відшкодування та має всі документальні
підтвердження розміру свого
податкового кредиту.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга Луцької ОДПІ підлягає залишенню
без задоволення, а постанова
Волинського окружного
адміністративного суду від 28 квітня 2009
року та ухвала Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 01 березня 2011 року підлягають
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 220, 2201, 223, 224, 230, 231,
ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
залишити без задоволення, а постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 28 квітня 2009
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 01 березня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна