Справа № К/9991/53584/11-С
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/53584/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В.,
Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., розглянувши
в порядку письмового провадження
касаційну скаргу Добропільського
міського центру зайнятості - робочого
органу дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 10 червня 2011
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 9 серпня 2011
року у справі за позовом
Добропільського міського центру
зайнятості - робочого органу дирекції
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття до
ОСОБА_4 про стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

У травні 2011 року позивач звернувся до
суду із зазначеним позовом до
відповідачки. Просив стягнути отриману
допомогу по безробіттю у розмірі 2563
грн. 91 коп.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 10 червня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 9 серпня 2011
року, позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
Добропільського міського центру
зайнятості виплачену допомогу по
безробіттю у сумі 1272 грн. 98 коп. У
стягненні суми коштів, які виплачені
ОСОБА_4 за виконані громадські роботи у
розмірі 991 грн. 01 коп. відмовлено.

У касаційній скарзі ставиться питання
про скасування судових рішень судів
першої та апеляційної інстанцій з
підстав порушення норм матеріального
та процесуального права та ухвалення
нового судового рішення про
задоволення позову у повному обсязі.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі в межах, встановлених
ст. 220 КАС України, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що ОСОБА_4
перебувала на обліку в
Добропільському міському центрі
зайнятості як безробітна з
2 червня 2010 року та отримувала допомогу
по безробіттю. За період перебування на
обліку в центрі зайнятості їй
виплачено 1572 грн. 90 коп. допомоги по
безробіттю. В період перебування на
обліку у центрі зайнятості з 2 вересня
2010 року по 27 вересня 2010 року
відповідачка брала участь в
оплачуваних громадських роботах за
рахунок коштів Фонду
загальнообов"язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття та отримала кошти
за виконану роботу у розмірі 991 грн. 01
коп. При цьому, позивачем при
проведенні перевірки обґрунтованості
виплат матеріального забезпечення
встановлено, що відповідачка в період
отримання допомоги по безробіттю з 1
вересня 2010 року навчалася у Білицькому
професійному ліцеї та отримувала
стипендію. Позивач просив суд у
відповідності до ст. ст. 36, 39 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» стягнути з
відповідачки грошові кошти у
загальному розмірі 2563 грн. 91 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції, з яким погодився
і суд апеляційної інстанції, виходив з
того, що ОСОБА_4 під час перебування на
обліку у Добропільському міському
центрі зайнятості не повідомила
останній про отримання доходу -
стипендії.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України
"Про зайнятість населення"
безробітними визнаються працездатні
громадяни працездатного віку, які
через відсутність роботи не мають
заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і
зареєстровані у державній службі
зайнятості як такі, що шукають роботу,
готові та здатні приступити до
підходящої роботи. Безробітними
визнаються також інваліди, які не
досягли пенсійного віку, не працюють та
зареєстровані як такі, що шукають
роботу.

Частиною 4 вказаної статті передбачено,
що у разі відсутності підходящої
роботи рішення про надання громадянам
статусу безробітних приймається
державною службою зайнятості за їх
особистими заявами з восьмого дня
після реєстрації у центрі зайнятості
за місцем проживання як таких, що
шукають роботу.

Виходячи з ч. 2 ст. 11 Закону України "Про
зайнятість населення" особи, визнані у
встановленому порядку безробітними,
мають право на одержання допомоги по
безробіттю.

Згідно ч. 3 ст. 1 Закону України "Про
зайнятість населення" в Україні до
зайнятого населення належать
громадяни, зокрема, громадяни, які
самостійно забезпечують себе роботою,
включаючи підприємців, осіб, зайнятих
індивідуальною трудовою діяльністю,
творчою діяльністю, члени
кооперативів, фермери та члени їх
сімей, що беруть участь у виробництві, а
також члени особистих селянських
господарств, діяльність яких
здійснюється відповідно до Закону
України "Про особисте селянське
господарство".

Відповідно до частин 2, 3 ст. 36 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття" застраховані
особи, зареєстровані в установленому
порядку як безробітні, зобов'язані
своєчасно подавати відомості про
обставини, що впливають на умови
виплати їм забезпечення та надання
соціальних послуг. Сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Враховуючи вищенаведене, суди
попередніх інстанції дійшли
обґрунтованого висновку про
задоволення позову в частині стягнення
з ОСОБА_4 на користь Добропільського
міського центру зайнятості виплаченої
допомоги по безробіттю у сумі 1272 грн. 98
коп., оскільки ОСОБА_4 під час отримання
допомоги по безробіттю з 2
вересня 2010 року по 27 вересня 2010 року,
навчалася у Білицькому професійному
ліцеї та отримувала стипендію.

Разом з тим, статтею 43
Конституції передбачено, що кожен має
право на працю, що включає можливість
заробляти собі на життя працею, яку він
вільно обирає або на яку вільно
погоджується, право на своєчасне
одержання винагороди за працю
захищається законом.

Згідно ст. 21 Закону України «Про
оплату праці» працівник має право на
оплату своєї праці відповідно до актів
законодавства і колективного договору
на підставі укладеного трудового
договору.

За таких обставин, коли ОСОБА_4
відповідно до укладеного із
управлінням праці та соціального
захисту населення Добропільської
районної державної адміністрації
договору від 2 вересня 2010 року № 6, у
період з 2 вересня 2010 року по 30 вересня
2010 року працювала кур"єром та
виконувала роботу за письмовим
завданням, згідно п. 2 зазначеного
договору отримувала заробітну плату за
фактично виконану роботу, тобто
виконала власні зобов"язання за
вказаним трудовим договором, то робота
ОСОБА_4 була фактично виконана, а кошти,
які сплачені Добропільським міським
центром зайнятості ОСОБА_4 є
винагородою за виконану працю. А тому,
суд першої інстанції, з яким погодився
суд апеляційної інстанції, дійшов
вірного висновку, що заявлені позовні
вимоги Добропільського міського
центру зайнятості про стягнення суми
коштів, які виплачені ОСОБА_4 за
виконані громадські роботи у розмірі 991
грн. 01 коп., не підлягають задоволенню

Згідно частини 1 статті 220 КАС України
суд касаційної інстанції не може
досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 цього Кодексу,
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про
незаконність судових рішень, порушення
норм матеріального та процесуального
права безпідставні, не ґрунтуються на
доказах та матеріалах справи.

Тому колегія суддів, перевіривши у
межах доводів касаційної скарги
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процессуального
права, приходить до висновку, що
касаційну скаргу необхідно залишити
без задоволення, а судові рішення - без
змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Добропільського
міського центру зайнятості робочого
органу дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття залишити без
задоволення, а постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 10
червня 2011 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 9 серпня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі,
оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: В.В. Тракало Я.Л.
Іваненко М.І. Мойсюк