Справа № 263/9543/14-а
Суддя: Помогайбо В. О.
Дата ухвалення: 2014-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 263/9543/14-а
Провадження № 2-а/263/1651/2014
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И.

03 жовтня 2014 року Жовтневий районний суд
м. Маріуполя Донецької області в складі
головуючого судді Помогайбо В.О., при
секретарі Колпакової К.О., розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Маріуполі справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Пенсійного Фонду України, Управління
пенсійного фонду України в Жовтневого
району м. Маріуполя про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинити певні дії,

В С
Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Пенсійного Фонду України, Управління
пенсійного фонду України в Жовтневого
району м. Маріуполя про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинити певні дії. В
обґрунтування заявлених вимог позивач
зазначив, що з 1989 року отримував пенсію
по інвалідності та страхову виплату по
професійному захворюванню, при
досягненні пенсійного віку він був
переведений на пенсію за віком
оформлену в УПСЗ Жовтневого району м.
Маріуполя, у зв'язку з виїздом за межі
території України йому була виплачена
пенсія за 6 місяців та подальша виплата
пенсії були зупинена. Крім того
зазначає, що отримував надбавку в
розмірі 20% за звання «почесний донор
СРСР». На клопотання позивача
перевести його на пенсію по
інвалідності йому було відмовлено, при
цьому вказує, що страхову виплату він
отримує до сіх пір. Його пенсійне
посвідчення вилучено при виїзді до
Ізраїлю. 13.04.2013 року він направив до
Пенсійного фонду України заяву про
поновлення йому виплати пенсії
відповідно до Рішення Конституційного
Суду України від 7 жовтня 2009 року №
25-рп/2009, на яку 13.08.2013 року він отримав
відповідь про відмову, та 26.08.2014 року
він подав заяву до Управління
пенсійного фонду України в Жовтневого
району м. Маріуполя, на яку 27.08.2014 року
отримав негативну відповідь за №22553/08.
На підставі викладеного позивач
вважає, що відповідачі не виконали свої
обов'язки і своєю бездіяльністю
порушили його права на поновлення
виплати йому пенсії, яку він заробив в
Україні.

Ухвалою суду від 03.10.2014 року позовні
вимоги ОСОБА_1 за період з 07.10.2009 року по
12.03.2014 року було залишено без розгляду
на підставі ст.100 КАС України.

У судове засідання позивач не з'явився,
в його позовній заяві міститься
клопотання про розгляд справи за його
відсутності.

Представник відповідача, Пенсійного
Фонду України, у судове засідання також
не з'явився з невідомих суду причин, про
час та місце розгляду справи був
повідомлений в порядку, передбаченому
законом.

Представник відповідача, Управління
пенсійного фонду України в Жовтневого
району м. Маріуполя в судове засіданні
також не з'явився з невідомих суду
причин, проте надав письмові
заперечення, відповідно до яких позов
не визнав, зазначивши, що рішення
Конституційного Суду України № 25-рп/2009
від 07.10.2009 року поширюється на осіб, які
виїхали на постійне місце проживання
за кордон після 07.10.2009 р., оскільки
позивач виїхала за кордон до 07.10.2009
року, права на поновлення пенсії він не
має.

Суд дослідивши письмові докази по
справі, прийшов до висновку, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст.2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. У справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставах, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, з
використанням повноважень з метою, з
якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дій).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
громадянином України, з 1989 року
отримував пенсію по інвалідності та
страхову виплату по професійному
захворюванню, при досягненні
пенсійного віку він був переведений на
пенсію за віком за списком №1
оформлену в УПСЗ Жовтневого району м.
Маріуполя, отримував надбавку в
розмірі 20% за звання «почесний донор
СРСР», у зв'язку з виїздом за межі
території України йому була виплачена
пенсія за 6 місяців та подальша виплата
пенсії були зупинена, пенсійне
посвідчення вилучено, що не
заперечував представник відповідача.

13.04.2013 року ОСОБА_1 направив заяву до
Пенсійного Фонду України про
поновлення виплати пенсії відповідно
до Рішення Конституційного Суду
України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009.

Листом від 13.08.2013 року за № 12338/Л-11
Пенсійний фонд України відмовив в
поновленні виплати йому пенсії,
зазначивши, що вказане вище рішення
Конституційного Суду України
поширюється на осіб, які виїхали на
постійне місце проживання за кордон
після 07.10.2009 року та, що на даний час
триває робота спільно з Міністерством
соціальної політики України щодо
підготовки нормативно-правових актів,
спрямованих на виконання рішення
Конституційного Суду України, якими
будуть передбачені умови, норми і
механізм виплати пенсій громадянам,
які проживають у країнах, з якими не
укладено міждержавних договорів щодо
пенсійного убезпечення.

Крім того 26.08.2014 року ОСОБА_1 направив
заяву до Управління пенсійного фонду
України в Жовтневого району м.
Маріуполя про поновлення виплати
пенсії.

Листом від 27.08.2013 року за № 22553/08
Управління пенсійного фонду України в
Жовтневого району м. Маріуполя
відмовив в поновленні виплати йому
пенсії, зазначивши, що оскільки позивач
виїхала за кордон до 07.10.2009 року, права
на поновлення пенсії він не має.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" право на отримання пенсій
та соціальних послуг із солідарної
системи мають:

П. 1.1 - громадяни України, які
застраховані згідно з цим Законом та
досягли встановленого цим Законом
пенсійного віку чи визнані інвалідами
в установленому законодавством
порядку і мають необхідний для
призначення відповідного виду пенсії
страховий стаж, а в разі смерті цих осіб
члени їхніх сімей, та інші особи,
передбачені цим Законом;

П. 1.4 - Іноземці та особи без
громадянства, які перебувають в
Україні на законних підставах, мають
право на отримання пенсійних виплат та
соціальних послуг із системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування нарівні з
громадянами України на умовах та в
порядку передбачених цим Законом, якщо
інше не передбачено міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України.

Верховний Суд України у
конституційному поданні порушив
питання про визнання
неконституційними положень пункту 2
частини першої статті 49, другого
речення статті 51 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" (далі Закон) щодо
припинення виплати пенсії пенсіонерам
на час постійного проживання за
кордоном у разі, якщо Україна не уклала
з відповідною державою міжнародний
договір з питань пенсійного
забезпечення і якщо згода на
обов'язковість такого міжнародного
договору не надана Верховною Радою
України.

Реалізація конституційного права
громадян на соціальний захист, як
вважає суб'єкт права на конституційне
подання, законодавчо поставлена в
залежність від факту укладення
Україною з відповідною державою
міжнародного договору з питань
пенсійного забезпечення. Оспорюваними
положеннями Закону створено правову
ситуацію, у якій громадяни, які
працювали на території України,
сплачували страхові внески і отримали
право на пенсію, але обрали постійним
місцем проживання державу, з якою
Україна не уклала міжнародний договір
щодо виплати громадянам України
пенсій, зароблених в Україні,
позбавлені можливості їх одержувати.

Винятки встановлені для громадян, які
проживають за кордоном, якщо пенсія їм
призначена внаслідок трудового
каліцтва або професійного
захворювання. У цих випадках пенсія
виплачується і за відсутності
міжнародного договору (частина 2 статті
92 Закону України "Про пенсійне
забезпечення"). При цьому держава
визначила відповідний механізм
виплати таких пенсій (Постанова
Кабінету Міністрів України "Про
порядок переведення пенсій громадян,
які виїхали на постійне проживання до
інших країн" від 6 квітня 1993 року № 258).
Така диференціація на законодавчому
рівні на різні категорії пенсіонерів,
які проживають за межами України, не
відповідає конституційним засадам
соціального захисту громадян".

Відповідно до Закону України "Про
Конституційний Суд України", а також
рішення Конституційного Суду України
від 14.12.2000 №15-рп/2000 закони, правові акти
або їх окремі положення, визнані за
цими рішеннями неконституційними, не
підлягають застосуванню як такі, що
відповідно до частини другої ст. 152
Конституції України втратили чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
рішення про їх неконституційність.

Згідно до ст. 6 Конституції України
зазначено, що "Органи законодавчої,
виконавчої та судової влади здійснюють
свої повноваження у встановлених цією
Конституцією межах і відповідно до
законів України"; в статті 24 зазначено,
що "Громадяни мають рівні
конституційні права і свободи та є
рівними перед законом. Не може бути
привілеїв чи обмежень за ознаками раси,
кольору шкіри, політичних, релігійних
та інших переконань, статі, етнічного
та соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними та
іншими ознаками"; статтею 64
передбачено, їло "Конституційні права і
свободи людини і громадянина не можуть
бути обмежені, крім випадків,
передбачених Конституцією України".

Відповідно до статті 25 Конституції
України, "України гарантує піклування
та захист своїм громадянам, які
перебувають за її межами"; в ст. 46
Конституції України зазначено, що
Громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної або
тимчасової втрати працездатності..., а
також у старості...".

Відповідно до ч.2 ст. 3 Порядку подання
та оформлення документів для
призначення перерахунку пенсій
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", затвердженого Постановою
правління Пенсійного фонду України
25.11.2005 № 22-1, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 27 грудня
2005 р. за № 1566/11846, заява про припинення
виплати пенсії у зв'язку з виїздом за
кордон, поновлення виплати раніше
призначеної пенсії, про виплату
частини пенсії на непрацездатних
членів сім'ї особи, яка перебуває на
повному державному утриманні, про
виплату пенсії за довіреністю, термін
дії якої більше одного року, через
кожний рік дії такої довіреності тощо,
подається пенсіонером (опікуном,
піклувальником) особисто до органу, що
призначає пенсію, за місцем проживання
(реєстрації).

Згідно до ст. 2 Закону України "Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні" № 1382-1V від
11.12.2003 року зазначено, що "Реєстрація
місця проживання чи місця перебування
особи або його відсутність не можуть
бути умовою реалізації прав і свобод,
передбачених Конституцією, законами чи
міжнародними договорами України або
підставою для їх обмеження".

А відповідно до ст.2 Протоколу № 4
"Конвенції про захист прав і основних
свобод людини" кожна людина має право
на свободу пересування і свободу
вибору місця проживання. Кожна людина
має право покинути будь-яку країну,
включаючи свою власну.

Згідно ст. 1.1 Положення про
головні управління Пенсійного фонду
України в Автономній Республіці Крим,
областях, містах Києві та Севастополі,
затвердженого Постановою правління
Пенсійного фонду України 27.06.2002 N 11-2 (у
редакції постанови правління
Пенсійного фонду України 25.02.2008 N 5-5),
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 12 липня 2002 р. за № 6869:
Головні управління Пенсійного фонду
України в Автономній Республіці Крим,
областях, містах Києві та Севастополі
(далі - Управління) разом з управліннями
Пенсійного фонду України в районах,
містах і районах у містах утворюють
систему територіальних органів
Пенсійного фонду України (далі - Фонд),
який є центральним органом виконавчої
влади. (Абзац перший пункту 1.1 розділу І
із змінами, внесеними згідно з
Постановою Пенсійного фонду № 19-2 від
30.06.2011 ).

Управління підпорядковані Фонду.
(Абзац другий пункту 1.1 розділу І із
змінами, внесеними згідно з Постановою
Пенсійного фонду N 19-2 від 30.06.2011).

Відповідно до частини 1, 2 статті 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності об'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, Пенсійний Фонд України не
надав суду достатніх беззаперечних
доказів в обґрунтування правомірності
своєї бездіяльності, а заперечення
відповідача, Управління пенсійного
фонду України в Жовтневого району м.
Маріуполя спростовуються наведеним
вище.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.162 в постанові
суд вважає вірним зазначити про
визнання протиправною бездіяльність
Пенсійного фонду України щодо
поновлення виплати ОСОБА_1 пенсії по
інвалідності, а не визнання
бездіяльності Пенсійного фонду
України актом порушення його людських
прав, як зазначено у позовній заяві
позивачем.

Враховуючи викладене, суд вважає за
необхідне визнати бездіяльність
відповідачів в поновленні виплати
позивачу пенсії за віком та зобов'язати
їх поновити позивачу виплату пенсії по
інвалідності, відповідно до чинного
пенсійного законодавства України з
12.03.2014 року.

На підставі ст.ст. 3, 19, 22, 46, 152
Конституції України, рішення
Конституційного Суду України від 14.12.2000
№15-рп/2000, Закону України "Про пенсійне
забезпечення", Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", Постанови Кабінету
Міністрів України "Про порядок
переведення пенсій громадян, які
виїхали на постійне проживання до
інших країн" від 6 квітня 1993 року № 258,
керуючись ст. ст. 2, 9, 21, 71, 99, 102, 158-163, 183-2
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Пенсійного Фонду
України, Управління пенсійного фонду
України в Жовтневого району м.
Маріуполя про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання вчинити
певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною
бездіяльність Пенсійного Фонду
України та Управління пенсійного фонду
України в Жовтневого району м.
Маріуполя щодо поновлення виплати
ОСОБА_1 пенсії.

Зобов'язати Пенсійний фонд
України та Управління Пенсійного фонду
України в Жовтневому районі м.
Маріуполя поновити ОСОБА_1 виплату
пенсії відповідно до чинного
пенсійного законодавства України з
12.03.2014 року.

Стягнути з Пенсійного фонду
України на користь ОСОБА_1 судовий
збір в розмірі 36 грн. 54 коп.

Стягнути з Управління Пенсійного
фонду України в Жовтневому районі м.
Маріуполя на користь ОСОБА_1 судовий
збір в розмірі 36 грн. 54 коп.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Жовтневий районний суд міста
Маріуполя протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
В.О.
Помогайбо