Справа № 2а-7832/10/1570
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2014-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2014 року
м. Київ К/800/52926/13

Вищий адміністративний суд України у
складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І.
(суддя-доповідач), Вербицької О.В.,
Пилипчук Н.Г.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Державної
податкової інспекції у м. Южному
Головного управління Міндоходів в
Одеській області

на постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 19.09.2013 року

у справі № 2-а-7832/10/1570

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у м.
Южному Головного управління
Міндоходів в Одеській області

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4
звернулась до суду з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у м. Южному Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 16.11.2010 року
позов залишено без задоволення.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 19.09.2013 року
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 16.11.2010 року
скасовано та прийнято нове рішення.
Адміністративний позов задоволено
частково, скасовано податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м.Южному
Головного управління Міндоходів в
Одеській області від 19.07.2010 року №
000214701/1 в частині донарахування податку
з доходів фізичних осіб в сумі 4
424,57 грн. В іншій частині позову
відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду
апеляційної інстанції, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить рішення суду апеляційної
інстанції скасувати, залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального і процесуального
права, правової оцінки обставин справи,
колегія суддів встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що за результатами
документальної планової виїзної
перевірки позивача з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2007 року по
31.12.2009 року, відповідачем складено акт
від 08.04.2010 року №227/108/17-0019/НОМЕР_1, яким
встановлено порушення, зокрема, п.п. 7.2.3,
7.2.6 п. 7.2, пп.7.4.1 п. 7.4, пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», в результаті чого занижено
податок на додану вартість у розмірі 1
394, 00 грн.; абзацу 2 ст. 13 розділу IV
Декрету КМ України «Про прибутковий
податок громадян», п. 13 розділу IV
Інструкції «Про оподаткування доходів
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю», в
результаті чого донараховано податок
на доходи від підприємницької
діяльності в сумі 5 948, 81 грн.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення від 12.04.2010 року: -
№ /0, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість за основним
платежем - 1 394, 00 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями - 8 720, 00 грн.; - №
/0, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання за платежем
податок з доходів фізичних осіб від
здійснення підприємницької діяльності
за основним платежем - 5 948, 81 грн.

За результатами адміністративного
оскарження прийнято податкові
повідомлення-рішення від 19.07.2010 року: -
№ /1, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 8 639,00
грн., з яких 368, 00 грн. - за основним
платежем та 8 271, 00 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями; - № /1,
яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з
прибуткового податку на доходи від
підприємницької діяльності та інших
доходів громадян в розмірі 5 948, 81 грн.

Колегія суддів суду касаційної
інстанції, з урахуванням норм
податкового законодавства, чинних на
час виникнення відповідних
правовідносин, погоджується з
висновками суду апеляційної інстанції,
з урахуванням наступного.

Підпунктом. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», визначено, що у разі коли
контролюючий орган самостійно
донараховує суму податкового
зобов'язання платника податків за
підставами, викладеними у підпункті
«б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4
цього Закону, такий платник податків
зобов'язаний сплатити штраф у розмірі
десяти відсотків від суми недоплати
(заниження суми податкового
зобов'язання) за кожний з податкових
періодів, установлених для такого
податку, збору (обов'язкового платежу),
починаючи з податкового періоду, на
який припадає така недоплата, та
закінчуючи податковим періодом, на
який припадає отримання таким
платником податків податкового
повідомлення від контролюючого органу,
але не більше п'ятдесяти відсотків
такої суми та не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян сукупно за весь строк
недоплати, незалежно від кількості
податкових періодів, що минули.

В силу п. 6.1.3 Інструкції про порядок
застосування та стягнення сум штрафних
(фінансових) санкцій органами
державної податкової служби,
затвердженої наказом ДПА України від
17.03.2001 року № 110, для дотримання вимог
щодо максимального (п'ятдесяти
відсотків) та мінімального (десять
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян) розміру штрафних (фінансових)
санкцій: 1) визначається сукупно сума
недоплат за кожною з декларацій за
всіма податковими періодами, в яких
вони виявлені; 2) визначається сукупно
сума штрафних (фінансових) санкцій за
всіма податковими періодами, у яких
були виявлені суми недоплат та за якими
нараховані такі штрафні (фінансові)
санкції; 3) здійснюється обрахування
максимального та мінімального розміру
штрафних (фінансових) санкцій від
сукупної суми недоплат та порівнюється
із фактично нарахованою сумою штрафних
(фінансових) санкцій, визначеною
сукупно за всі податкові періоди, в
яких були виявлені суми недоплат.

Судами першої та апеляційної інстанції
вставлено, що сума штрафних санкцій,
застосованих до позивача, була вірно
розрахована податковим органом з
розміру 50% від сукупної суми недоплат
за кожною з декларацій за всіма
податковими періодами, в яких вони
виявлені, та склала 5 381, 00 грн., у зв'язку
з чим у задоволенні позову в цій
частині відмовлено обґрунтовано.

Статтею 13 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з
громадян» від 26.12.1992 року №13-92
передбачено, що оподатковуваним
доходом вважається сукупний чистий
доход, тобто різниця між валовим
доходом (виручки у грошовій та
натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву. До
складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

Крім того, в силу ст. 13 Інструкції про
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю, затвердженої наказом
Головної державної податкової
інспекції від 21.04.1993 року №12 загальним
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий дохід, тобто різниця
між валовим доходом (виручкою у
грошовій та натуральній формі) і
документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з
одержанням доходу. Якщо ці витрати не
можуть бути підтверджені
документально, то вони враховуються
податковими органами при проведенні
остаточних розрахунків за нормами у
відсотках до валового доходу,
наведеними в додатку N 6 до цієї
Інструкції. До складу витрат,
безпосередньо пов'язаних з одержанням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, які включаються
до складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

Відмовляючи у задоволенні позову в цій
частині суд першої інстанції погодився
із доводами податкового органу про
встановлені ним порушення та виходив з
того, що сукупний чистий дохід позивача
за 2008 рік складає 39 658, 76 грн. (валовий
дохід 52 355, 84 грн., витрати 12 697, 08 грн.),
отже, відповідно від нього
донарахований податок з доходів
фізичних осіб становить 5 948 ,81 грн.

Однак, як вбачається із матеріалів
справи, з урахуванням висновків
проведеної судово-економічної
експертизи, судом апеляційної
інстанції вставлено, що за період з
30.12.2006 року по 31.08.2008 року сума валового
доходу позивача від реалізації товарів
склала 45 734, 34 грн., а сума валових витрат
35 572, 73 грн., в результаті чого сума
податку складає 1 524, 24 грн., у зв'язку з
чим правомірно визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення від 19.07.2010 року
№000214701/1 в частині донарахування
податку з доходів фізичних осіб в сумі
4 424, 57 грн.

За таких обставин підстави для
задоволення касаційної скарги
відсутні.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків суду
апеляційної інстанції та встановлених
обставин справи.

З урахуванням викладеного судом
апеляційної інстанції ухвалене
обґрунтоване рішення, яке постановлене
з дотриманням норм матеріального і
процесуального права, підстав для його
скасування не вбачається.

Стаття 220 Кодексу адміністративного
судочинства України визначає межі
перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті
220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Южному
Головного управління Міндоходів в
Одеській області відхилити.

Постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 19.09.2013 року
у справі № 2-а-7832/10/1570 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у
порядку та строки, передбачені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, та на неї може
бути подана заява про перегляд судових
рішень Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Ю.І.Цвіркун

Судді
О.В.Вербицька

Н.Г.Пилипчук