Справа № 592/1072/14-а
Суддя: Зеленський В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 р.Справа № 592/1072/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Зеленського В.В.

Суддів: П'янової Я.В. , Чалого І.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в м.Сумах на постанову
Ковпаківського районного суду м. Суми
від 21.08.2014р. по справі № 592/1072/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в м.Сумах

про визнання незаконним рішення,

ВСТАНОВИЛА:

03.02.2014 року позивачка, ОСОБА_1,
звернулася до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м.Сумах, в якому просила визнати
незаконним рішення Управління
Пенсійного фонду України в м.Сумах від
25.12.2013 року в припиненні виплати пенсій
за вислугу років.

Постановою Ковпаківського районного
суду м. Суми від 21.08.14 року по справі №
592/1072/14-а зазначений позов задоволено.

Визнано протиправним рішення
Управління Пенсійного фонду України в
м. Суми від 25.12.2013 року про припинення
виплати ОСОБА_1 пенсії за вислугою
років.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в м. Суми поновити з
25.12.2013 року виплату ОСОБА_1 пенсії за
вислугою років .

Відповідач, не погодившись з рішенням
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
апеляційної інстанції скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нову
постанову, якою в задоволенні позовних
вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначив, що постанову винесено
з порушенням норм процесуального та
матеріального права.

Відповідно до ст. 197 КАС України дана
справа розглядається в порядку
письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши в межах
апеляційної скарги рішення суду першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
03.08.1993 року позивачка прийнята на
посаду медсестри
туберкульозно-менінгітного
відділення, а 01.08 1996 року була
переведена до іншого відділення і мала
підстави для обчислення спеціального
стажу роботи.

Відповідно до статті 60 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991
року з урахуванням змін, внесених
Законом України «Про внесення змін до
статті 60 Закону України « Про пенсійне
забезпечення» від 10.08.2003 року № 1110- IV,
робота в лепрозорних і протичумних
закладах охорони здоров'я, в установах
(відділеннях) з лікування осіб,
заражених вірусом імунодефіциту
людини або хворих на СНІД, в інших
інфекційних закладах (відділеннях)
охорони здоров'я, в
патологоанатомічних і реанімаційних
відділеннях закладів охорони здоров'я,
а також у психіатричних закладах
охорони здоров'я зараховується до
стажу роботи у подвійному розмірі.

Позивачка пішла на пенсію з 1 грудня 2007
року.

08 січня 2014 року позивачка отримала
листа з Управління пенсійного фонду
України в м. Суми з інформацією про те,
що рішенням пенсійного органу від
25.12.2013 року їй з 01.01.2014 року припинена
виплата пенсії за вислугою років, з
посиланням на нормативно-правовий акт
та про безпідставність обчислення
спеціального стажу її роботи з 03.08. 1993
року по 31.07.1996 року на посаді сестри
туберкульозно-менінгітного відділення
в кратному розмірі, та що наявний стаж
роботи 22 роки 9 місяців і 4 дні є
недостатнім для права на пенсію за
вислугою років.

Відповідач у зазначеному вище листі
посилається на ст.1 Закону України «
Про боротьбу із захворюванням на
туберкульоз», в якому зазначається, що
до туберкульозних закладів
відносяться і відділення, при
наступному посиланні на наказ МОЗ
України від 16.07.2009 року № 514 з
ствердженням, що
туберкульозно-менінгітне відділення
не передбачено в переліку
спеціалізованих закладів охорони
здоров'я.

Не погодившись із вищезазначеним
рішенням відповідача, позивачка для
захисту своїх прав звернувся до суду з
адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що враховуючи дію закону у часі і
який закон регулює спірні
правовідносини, при виникненні
позивачки права на пенсію необхідно
керуватись нормами законодавства, які
давали таке право на пенсійне
забезпечення, а при прийнятті нових
законів або внесення змін до чинних
законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Таким чином суд першої інстанції
дійшов висновку про необхідність
захисту прав позивачки, визнання
протиправним рішення Управління
Пенсійного фонду України в м. Суми від
25.12.2013 року про припинення виплати
ОСОБА_1 пенсії за вислугою років та
зобов'язання Управління Пенсійного
фонду України в м. Суми поновити з
25.12.2013 року виплату ОСОБА_1 пенсії за
вислугою років .

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі подання адміністрації
Сумської міської дитячої клінічної
лікарні від 03.12.2007 року із залученням
даних щодо записів трудової книжки
про трудовий медичний стаж
працівника , заяви працівника від
08.12.2007 року до Пенсійного фонду про
призначення пенсії, розпорядженням
від 19.12.2007 року за № 198 управління
Пенсійного фонду у Ковпаківському
районі м. Суми (на даний час в
результаті реорганізації діє
управління Пенсійного фонду України в
м. Суми) позивачці призначена пенсія за
вислугою років.

Підставою для призначення пенсії була
наявність трудового стажу, період
якого з 03.08. 1993 року по 31.07.1996 року праці
позивачки у Сумській дитячій міській
клінічній лікарні в
туберкульозно-менігітному відділенні
розраховувався подвійно відповідно до
вимог п. « е « ст. 55, ст. 60 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991
року в редакції на час виникнення
права на пенсію, а також згідно наказу
Міністерства охорони здоров'я України
від 19.07.1995 року № 133 про затвердження
Переліку особливо небезпечних
інфекційних та паразитарних хвороб і
до яких віднесено туберкульоз , статті
1 Закону України "Про боротьбу із
захворюванням на туберкульоз" та яка
відносить до протитуберкульозних
закладів спеціалізовані заклади
охорони здоров'я і що здійснюють
діагностику туберкульозу та надають
лікувально-профілактичну допомогу
хворим на туберкульоз
(протитуберкульозні диспансери,
лікарні, відділення, кабінети,
науково-дослідні інститути, денні
стаціонари тощо).

Виходячи із вищевикладеного, колегія
суддів погоджується із висновками суду
першої інстанції, що позивачка мала
право на отримання пенсії за вислугою
років на законних підставах, а тому
доводи у щодо відсутності прав
останньої на розрахунок стажу роботи
за період її роботи з 03.08. 1993 року по
31.07.1996 року в
туберкульозно-менінгітному відділенні
в Сумській дитячій міській клінічній
лікарні у подвійному розмірі і що дає
право на пенсію за вислугою років, а
також відсутність доказів наявності у
відділенні за місцем роботи позивачки
хворих дітей на туберкульоз - колегією
суддів не враховуються.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням управління Пенсійного фонду
України у м. Суми від 25.12.2013 року
відмовлено у подовжені виплати пенсії
з 01.01.2014 року і призначеній відповідно
до п.« е « ст. 55, ст. 60 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991
року, з підстав відсутності
необхідного пільгового стажу - 25
років.

Підставою для прийняття такого рішення
і не зарахування у подвійному розмірі
періоду роботи позивачки з 03.08.1993 року
по 31.07.1996 року на посаді сестри
туберкульозно-менінгітного відділення
є наказ Міністерства охорони здоров'я
України за № 514 від 16.07.2009 року про
затвердження Переліку
спеціалізованих закладів охорони
здоров'я та структурних підрозділів
закладів охорони здоров'я, які
здійснюють діагностику туберкульозу
та надають лікувально-профілактичну
допомогу на туберкульоз , та в якому не
зазначено туберкульозно-менінгітні
відділення, що вбачається з листа від
08.01.2014 року за № 192/07-06 і надісланого
позивачці для відома з приводу
припинення пенсійних виплат.

Колегія суддів зазначає, що п.2
вказаного вище наказу Міністерства
охорони здоров'я України за № 514 від
16.07.2009 року передбачає, що до переліку
спеціалізованих закладів охорони
здоров'я та їх структурних підрозділів,
які здійснюють діагностику
туберкульозу та надають
лікувально-профілактичну допомогу
хворим на туберкульоз, відноситься
туберкульозне відділення як
структурний підрозділ
багатопрофільних лікарняних закладів.

Виходячи із вищевикладеного, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції, що до такого
структурного підрозділу необхідно
віднести і туберкульозно-менінгітне
відділення Сумської дитячої міської
клінічної лікарні як
багатопрофільного лікувального
закладу, яке спеціалізується також і
на лікуванні хворих дітей на
туберкульоз, що не спростовано ніяким
чином у судовому засіданні
представником відповідача.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
Ковпаківського районного суду м. Суми
від 21.08.14 року по справі № 592/1072/14-а
відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а
тому відсутні підстави для її
скасування та задоволення апеляційних
вимог апелянта - відповідача у справі.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч.
1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.Сумах
залишити без задоволення.

Постанову Ковпаківського районного
суду м. Суми від 21.08.2014р. по справі
№ 592/1072/14-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Зеленський В.В.Судді
П’янова Я.В. Чалий І.С.