Справа № 826/9152/14
Суддя: Петрик І.Й.
Дата ухвалення: 2014-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/9152/14
Головуючий у 1-й інстанції: Скочок Т.О.
Суддя-доповідач: Петрик
У Х В А Л А

Іменем України

08 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого суддіПетрика
І.Й.СуддівКлючковича В.Ю., Кобаль
М.І.,При секретарі судового
засіданняВаляєвій Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 28 липня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ФМВ «Фарфор-Фаянс»
до Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
скасування податкового
повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «ФМВ «Фарфор-Фаянс»
пред'явило позов до Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
скасування податкового
повідомлення-рішення від 18.06.2014 року №
.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 28
липня 2014 року позовні вимоги
задоволено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції відповідач звернувся
з апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нове рішення
яким у задоволені позовних вимог
позивачу відмовити. В обґрунтування
апеляційної скарги апелянт вказує, що
судом першої інстанції неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, судове рішення прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду - без змін з таких підстав.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 198, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову або
ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
ДПІ у Шевченківському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві проведена
документальна позапланова виїзна
перевірка позивача з питань
правильності нарахування та
своєчасності сплати податків і зборів
по взаємовідносинам з ТОВ «Торенія»
() за період 01.01.2014 року
по 28.02.2014 року та складено акт від 28.05.2014
року №1102/26-59-22-04/33501398, яким зафіксовані
виявлені під час перевірки порушення
позивачем норм податкового
законодавства України, а саме: п.198.3,
п.198.6. ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового
кодексу України, внаслідок чого
підлягає зменшенню залишок від'ємного
значення, який після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду (р.24 Декларації з
податку на додану вартість) за період
січень 2014 року на загальну суму 270745,00
грн.

У зв'язку з виявленими порушеннями та
на підставі акта перевірки позивача
від 28.05.2014 року №1102/26-59-22-04/33501398,
відповідачем прийняте оскаржуване
податкове повідомлення-рішення від
18.06.2014 року № , яким позивачу
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість за
січень 2014 року в розмірі 270745,00 грн.

Вважаючи оскаржуване податкове
повідомлення-рішення від 18.06.2014 року №
необґрунтованим, а, відтак, таким,
що підлягає скасуванню, позивач
звернувся з позовом до суду.

Виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
чинного законодавства України та
матеріалів справи, беручи до уваги ту
обставину, що обґрунтованість та
законність прийняття податкового
повідомлення-рішення відповідачем
суду не доведена, суд першої інстанції
дійшов висновку про задоволення
позовних вимог.

Із такою правовою позицією суду першої
інстанції колегія суддів може
погодитись із огляду на наступне.

Згідно з пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає зокрема у разі
здійснення операцій з придбання
товарів та послуг.

При цьому згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього
Кодексу).

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового
кодексу України передбачено, що сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду. Податковий
кредит - це сума, на яку платник податку
на додану вартість має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
(податкового) періоду, визначена згідно
з розділом V цього Кодексу (пункти 14.1.156,
14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового
кодексу України)

Пунктом 201.1 ст. 201 ПК визначено, що
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну, яка, як
встановлено п. 201.10 цієї ж статті є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Згідно із частини другої ст. 3 Закону
України від 16.07.1999 №996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством та на даних
якого ґрунтується, зокрема, податкова
звітність.

Частиною першою ст. 9 цього Закону
встановлено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо безпосередньо
після її закінчення. Частиною 2
визначено перелік обов'язкових
реквізитів первинних документів: назву
документа (форми); дату і місце
складання; назву підприємства, від
імені якого складено документ; зміст та
обсяг господарської операції, одиницю
виміру господарської операції; посади
осіб, відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Отже, формування валових витрат та
податкового кредиту з ПДВ обумовлено
придбанням товарів, робіт (послуг) з
метою їх використання в межах
господарської діяльності та
реалізується за наявності в платника
належно оформлених підтверджуючих
проведення господарських операцій
первинних документів і податкових
накладних.

Як вбачається із матеріалів справи,
взаємовідносини позивача з
контрагентом - ТОВ «Торенія» -
ґрунтувалися на договорі поставки
товару від 03.09.2012 року № 30912, за умовами
якого, Фірма (ТОВ «Торенія») надає
Одержувачу (позивачу) товари народного
споживання згідно специфікації (копії
додаються від 01.01.2014 року, від 13.01.2014
року та від 23.01.2014 року).

Розрахунок за поставлений товар
проводиться шляхом безготівкового
перерахунку на розрахунковий рахунок
Фірми.

На підтвердження реальності
зазначених господарських операцій,
виконання умов договору поставки
товару від 03.09.2012 року № 30912, а також
сплати податку на додану вартість у
складі ціни за придбані у контрагента
товари, по якому, зокрема, сформоване
спірне від'ємне значення, позивачем
надані суду копії наступних первинних
документів: видаткові накладні від
01.01.2014 року № 60 на суму 766 599,81 грн. (у т.ч.
ПДВ - 127 766,63 грн.), від 13.01.2014 року № 188 на
суму 537 624,88 грн. (у т.ч. ПДВ - 89 604,15 грн.),
від 23.01.2014 року № 448 на суму 320 243,82 грн. (у
т.ч. ПДВ - 53 373,97 грн.); податкових
накладних, включених до Єдиного
реєстру податкових накладних від 01.01.2014
року № 60 на суму 766 599,81 грн. (у т.ч. ПДВ - 127
766,63 грн.), від 13.01.2014 року № 188 на суму 537
624,88 грн. (у т.ч. ПДВ - 89 604,15 грн.), від 23.01.2014
року № 448 на суму 320 243,82 грн. (у т.ч. ПДВ - 53
373,97 грн.); платіжних доручень від 27.01.2014
року № 52 на суму 264000,00 грн. (у т.ч. ПДВ -
44000,00 грн.), від 13.01.2014 року № 24 на суму
2676000,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 446000,00 грн.) та
виписки з банківського рахунку
позивача.

Крім зазначених вище первинних
документів по взаємовідносинам з даним
контрагентом, позивач надав суду копію
книги обліку довіреностей на отримання
придбаного товару.

Також, на підтвердження реальності
проведення зазначених господарських
операцій, позивачем надані суду докази
(первинні документи) реалізації
відповідних товарів у власній
господарській діяльності, а також
докази (штатний розпис, договір про
надання платних послуг по зберіганню
товарно-матеріальних цінностей)
наявності у нього можливостей для
здійснення відповідних господарських
операцій.

При цьому, контролюючим органом не
заперечується, що позивачем як
платником податків, у податковому та
бухгалтерському обліку відображені
операції по взаємовідносинам з ТОВ
«Торенія» на підставі первинних
документів, перелік яких наведено вище.

Крім того, під час огляду та
дослідження первинних документів,
поданих позивачем на підтвердження
його взаємовідносин з ТОВ «Торенія»
судом не встановлено їхньої
невідповідності вимогам чинного
законодавства, а, отже, такі первинні
документи можна вважати належними
доказами реальності здійснених
господарських операцій позивача.

Також, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що при проведенні
перевірки позивача відповідачем
використовувались наступні документи:
ІС «Податковий блок - автоматизована
система співставлення податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів»; декларації з
податку на додану вартість за період з
01.01.2014 року по 28.02.2014 року; додаток 5 до
податкових декларації з ПДВ
«Розшифровки податкових зобов'язань та
податкового кредиту в розрізі
контрагентів» за період з 01.01.2014 року по
28.02.2014 року; акт ДПІ у Подільському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві від
31.03.2014 року № 162/26-56-22-01.03/38091691 про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Торенія» (код за ) щодо підтвердження господарських
відносин із платниками податків за
період з 01.01.2014 року по 28.02.2014 року; витяг
з кримінального провадження
№0000036, згідно якого по ТОВ
«Торенія» (код за ) порушено
кримінальну справу за статтею 205 ч.2 КК
України та протокол допиту свідка.

Колегія суддів вважає за необхідне
зауважити на тому, що з урахуванням
викладеної інформації, при проведенні
перевірки позивача відповідачем
фактично не перевірялися та не
оцінювалися жодні первинні документи
по взаємовідносинам позивача з
контрагентом - ТОВ «Торенія» - як того
вимагають положення діючого
податкового законодавства України.

Таким чином, фактично на підставі
інформації, викладеної у
вищезазначених документах,
відповідачем було складено акт від
28.05.2014 року №1102/26-59-22-04/33501398, яким
зафіксовані виявлені під час перевірки
порушення позивачем норм податкового
законодавства України, а саме: п.198.3,
п.198.6. ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового
кодексу України.

Колегія суддів вважає
необґрунтованими доводи відповідача,
сформовані на підставі акту
неможливість проведення зустрічної
звірки контрагента, оскільки,
інформація, викладена в ньому, фактично
переписана відповідачем в акт
перевірки позивача без належного
дослідження та надання оцінки
первинним документам, складеним по
взаємовідносинам позивача з
контрагентом, як того вимагають норми
діючого податкового законодавства
України.

Однак, на підтвердження виконання
вказаних правочинів (договорів)
позивачем надано первинні
бухгалтерські документи, які повністю
відповідають вимогам, встановлених до
первинних документів, які
пред'являються п. 2 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» та п. 2 Положення
про документальне - забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995 № 88. Вимоги
правочинів (договорів) виконані в
повному обсязі, сторони претензій не
мають, що відповідачем в судовому
засіданні не заперечувалось.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не спростовано доводів
позивача та доказів, наявних у
матеріалах справи, які доводять
товарність та реальність
господарських операцій між позивачем
та контрагентом.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що операції позивача з
контрагентом здійснені в межах
господарської діяльності, є реальними,
відповідають дійсному економічному
змісту та підтверджуються необхідними
документами, що є свідченням
добросовісності позивача при
здійсненні вказаних операцій.

Крім того, відповідачем не надано
судового рішення, яке б набрало
законної сили, прийнятого в порядку ст.
551 Господарського кодексу України щодо
встановлення підробної реєстрації
контрагентів, втрачених документів або
реєстрацію на осіб, які не мали наміру
провадити фінансово-господарську
діяльність або реалізовувати
повноваження, а також не наданого
судового рішення в порядку ст. 234
Цивільного кодексу України щодо
фіктивності правочинів між позивачем
та його контрагентами.

Щодо посилання податкового органу на
відсутність реального характеру
зазначеного правочину через
неспроможність контрагенту його
виконання у зв'язку з відсутністю
належних ресурсів, колегія суддів
зазначає, що відповідачем не доведено
кількість працівників контрагентів та
конкретно визначених ресурсів в тому
числі і складських приміщень, які
повинні були бути у контрагента для
виконання передбачених вказаним
договором операцій, а тому такі
посилання податкового органу є
необґрунтованими.

Як вбачається із матеріалів справи, на
момент здійснення правовідносин,
позивач та контрагент були у
відповідності до вимог чинного
законодавства зареєстровані
платниками податку на додану вартість,
установчі документи останніх не були
визнані в судовому порядку недійсними,
відсутній вирок суду щодо посадових
осіб суб'єктів господарювання,
правовідносини відбувалися на
підставі договорів, виконання яких та
сплата коштів за якими підтверджується
відповідними первинними документами,
згідно до чого контрагентами на адресу
позивача були виписані податкові
накладні, сума ПДВ за якими була
включена позивачем до податкового
кредиту за відповідний період.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки, доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, то
колегія суддів апеляційної інстанції
підстав для його скасування не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 28 липня 2014 року
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 28 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
в порядку ст. 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
Петрик І.Й.

Судді:
Ключкович В.Ю.

Кобаль М.І.

.

Головуючий суддя
Петрик І.Й.

Судді:
Ключкович В.Ю.

Кобаль М.І.