Справа № 2а-2420/11
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 2а-2420/11
інстанції: Пасіка К.Г.
Суддя-доповідач: Горяйнов А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року
м.
Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Горяйнова А.М.,

суддів - Мамчура
Я.С. та Шостака О.О.,

при секретарі -
Дроздовій М.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Управління праці та соціального
захисту населення Васильківської
міської ради Київської області на
постанову Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 28 березня 2011 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення Васильківської
міської ради Київської області про
перерахунок одноразової компенсації,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом, у якому просила визнати
протиправними дії Управління праці та
соціального захисту населення
Васильківської міської ради Київської
області в частині недоплати
одноразової компенсації сім'ям, які
втратили годувальника із числа осіб,
віднесених до учасників ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
та смерть яких пов'язана з
Чорнобильською катастрофою за 2010 рік.

Постановою Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 28 березня 2011 року даний
адміністративний позов був
задоволений.

Не погоджуючись із постановою суду від
14 вересня 2012 року відповідач подав
апеляційну скаргу в якій просить суд
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти в цій частині нове рішення про
відмову в задоволенні позову. Свої
вимоги обґрунтовує тим, що одноразова
компенсація позивачу була виплачена у
розмірі, встановленому постановою КМ
України «Про встановлення розмірів
виплат деяким категоріям громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 20 квітня 2007 року № 649.

Під час судового засідання представник
відповідача підтримала свою
апеляційну скаргу та просила суд її
задовольнити з підстав, викладених в
ній.

Представник позивача в судовому
засіданні заперечувала проти
апеляційної скарги та просила суд
відмовити в її задоволенні посилаючись
на те, що судом першої інстанції було
винесене законне і обґрунтоване
рішення, а підстави для його зміни чи
скасування - відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги та заперечення на неї, колегія
суддів вважає необхідним апеляційну
скаргу Управління праці та соціального
захисту населення Васильківської
міської ради Київської області
задовольнити частково, а постанову
Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 28 березня 2011
року - змінити виходячи із наступного.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин у
адміністративній справі,
підтверджених такими доказами, які
були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 201 КАС України
суд апеляційної інстанції змінює
рішення суду першої інстанції в разі
правильного вирішення по суті справи
чи питання, проте із помилковим
застосуванням норм матеріального чи
процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог суд першої інстанції
виходив з того, що позивач належить до
осіб, які втратили годувальника із
числа осіб, віднесених до учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, смерть яких
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, та має право на отримання
одноразової компенсації у розмірі,
встановленому абз. 6 ч. 1 ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Колегія суддів погоджується із
зазначеним висновком суду першої
інстанції, оскільки він знайшов своє
підтвердження під час апеляційного
розгляду справи.

Судом встановлено, що позивач була
дружиною ОСОБА_3 - інваліда ІІ групи,
смерть якого пов'язана із
захворюванням, що виникло у зв'язку з
робота по ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС.

Вказані обставини підтверджуються
копіями посвідчення № НОМЕР_1,
свідоцтва про укладення шлюбу та
довідкою Центральної
військово-лікарської комісії від 20
березня 2010 року № 304.

Згідно довідок Житолово-комунального
комбінату військового містечка № 11 та
депутата Васильківської міської ради
Київської області від 28 вересня 2009 року
позивач перебувала на утриманні
померлого ОСОБА_3

Відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
сім'ям, які втратили годувальника із
числа осіб, віднесених до учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, смерть яких
пов'язана з Чорнобильською катастрофою
виплачується одноразова компенсація у
розмірі 60 мінімальних заробітних плат.

Проте, відповідач, всупереч вказаній
нормі права, 01 липня 2010 року виплатив
позивачу в одноразову компенсацію у
розмірі 7586 грн. 00 коп.

Вказана обставина підтверджується
листом Управління праці та соціального
захисту населення Васильківської
міської ради Київської області від 21
лютого 2011 року № 81/06.

Колегія суддів вважає дії відповідача
щодо виплати позивачу допомоги на
оздоровлення, у розмірі, меншому ніж
той, що встановлений абз. 6 ч. 1 ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» неправомірними, а висновок
суду першої інстанції про необхідність
задоволення позовних вимог - законним і
обґрунтованим.

Як на підставу для задоволення своїх
вимог Управління праці та соціального
захисту населення Васильківської
міської ради Київської області
послалося на те, що положеннями ст. 70
Закону України «Про державний бюджет
України на 2010 рік» Кабінету Міністрів
України надано право встановлювати
розміри соціальних виплат.

У зв'язку з цим апелянт вважає, що
здійснивши позивачу виплату
одноразової компенсації у розмірі, що
визначений Кабінетом Міністрів
України у постанові від 20 квітня 2007
року № 649, діяв з дотриманням вимог
чинного законодавства.

У відповідності до ч. 2 ст. 95 Конституції
України виключно законом про Державний
бюджет України визначаються будь-які
видатки держави на загальносуспільні
потреби, розмір і цільове спрямування
цих видатків.

Згідно ст. 70 Закону України «Про
державний бюджет України на 2010 рік»
Кабінету Міністрів України у 2010 році
було надано право встановлювати
розміри соціальних виплат, які
відповідно до законодавства
визначаються залежно від розміру
мінімальної заробітної плати, в
абсолютних сумах у межах асигнувань,
передбачених за відповідними
бюджетними програмами.

Таким чином, Кабінету Міністрів
України у 2010 році були надані
спеціальні повноваження щодо
встановлення розміру деяких категорій
соціальних виплат.

До такої категорії виплат належить, в
тому числі, одноразова компенсація,
передбачена ч. 1 ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», як така, що
обчислюється залежно від розміру
мінімальної заробітної плати.

Разом з тим, Кабінетом Міністрів
України не було реалізовано у 2010 році
вказані повноваження та не прийнято
відповідного нормативно-правового
акту, в якому було б закріплено
абсолютні суми щорічної допомоги на
оздоровлення у межах асигнувань,
передбачених за відповідними
бюджетними програмами.

Посилання апелянта на постанову КМ
України від 20 квітня 2007 року № 649 як на
нормативно-правовий акт, яким
установлено розміри вищевказаної
допомоги на 2010 рік колегія суддів
вважає необґрунтованими з огляду на
наступне.

Як вбачається зі ст. 70 Закону України
«Про державний бюджет України на 2010
рік» Кабінету Міністрів України було
надано право встановлювати на 2010 рік
розміри щорічної допомоги на
оздоровлення саме у межах асигнувань,
передбачених за відповідними
бюджетними програмами.

З огляду на те, що постанова КМ України,
на яку посилається Управління праці та
соціального захисту населення
Васильківської міської ради Київської
області, була прийнята у 2007 році
колегія суддів вважає, що у ній не
враховано та не могло бути враховано
межі бюджетних асигнувань, що мали
місце у 2010 році.

Спеціального нормативно-правового
акту, який передбачав би, що постанова
КМ України від 20 квітня 2007 року № 649
приймається за основу при нарахуванні
та виплаті у 2010 році щорічної допомоги
на оздоровлення як така, що передбачає
розмір соціальних виплат, які
відповідають межам бюджетних
асигнувань на відповідні цілі у 2010 році
- не приймалося.

У зв'язку з цим колегія суддів
приходить до висновку про те, що
вказана постанова КМ України не може
розглядатися як така, що прийнята на
виконання спеціальних повноважень,
наданих Кабінету Міністрів України ст.
70 Закону України «Про державний бюджет
України на 2010 рік».

Таким чином, судом першої інстанції
було зроблено вірний висновок про те,
що Закон України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» має вищу юридичну силу в
порівняні з постановою КМ України «Про
встановлення розмірів виплат деяким
категоріям громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 20 квітня 2007 року № 649, та є
пріоритетним у застосуванні.

Також представник відповідача в
судовому засіданні послалася на те, що
на час проведення відповідної виплати
та на даний час ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» діє у
редакції, згідно якої одноразова
компенсація учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та сім'ям,
які втратили годувальника із числа
осіб, віднесених до учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та смерть яких
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України.

Такі зміни до вказаного Закону були
внесені пп. 11 п. 28 розділу II Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України».

Разом з тим, представником відповідача
не було враховано, що пп. 11 п. 28 розділу II
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
був визнаний таким, що не відповідає
Конституції України згідно з рішенням
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року № 10-рп/2008.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Згідно п. 5 рішення Конституційного
Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008
року положення Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України цього Рішення.

Таким чином, зміни, внесені до ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» Законом України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» втратили
чинність 22 травня 2008 року.

Відповідно, з 22 травня 2008 року
відновлено дію ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» у редакції,
що існувала до прийняття Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України».

Прийняття нормативно-правового акту
про відновлення дії норми закону, яка
існувала до внесення до неї змін, що в
подальшому були визнані
неконституційними, - не вимагається.

Крім того, представник відповідача
вважає, що адміністративний позов
ОСОБА_2 слід залишити без розгляду у
зв'язку з пропуском строку звернення до
суду.

З матеріалів справи вбачається, що
постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 30 серпня 2012
року було скасовано постанову
Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 28 березня 2011
року та прийнято нове рішення про
відмову в задоволенні позову у зв'язку
з пропуском строку звернення до суду.

Однак, ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 14
травня 2014 року постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 30 серпня 2012 року було скасовано та
направлено справу на новий апеляційний
розгляд. Згідно вказаного рішення суду
касаційної інстанції адміністративний
позов ОСОБА_2 був поданий в межах
річного строку звернення до суду,
встановленого ч. 2 ст. 99 КАС України у
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин.

У відповідності до ч. 5 ст. 227 КАС України
висновки і мотиви, з яких скасовані
рішення, є обов'язковими для суду
першої чи апеляційної інстанції при
розгляді справи.

За таких обставин підстави для
перевірки доводів представника
відповідача щодо пропуску строку
звернення до суду - відсутні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
Управління праці та соціального
захисту населення Васильківської
міської ради Київської області не
спростовують висновки суду першої
інстанції, викладені в постанові від 28
березня 2011 року, та не можуть бути
підставами для її скасування.

Разом з тим, під час апеляційного
розгляду справи, що задовольняючи
адміністративний позов ОСОБА_2, суд
першої інстанції помилково застосував
норми матеріального права.

Так, суд першої інстанції зобов'язав
відповідача нарахувати та виплатити
позивачу 60 мінімальних заробітних
плат, однак зазначив, що дані кошти є
щорічною допомогою на оздоровлення.

Положення ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
передбачають виплату як одноразової
компенсації, так і щорічної допомоги на
оздоровлення.

У зв'язку з цим колегія суддів вважає,
що при визначенні назви соціальної
виплати, передбаченої вказаною нормою
права, суд першої інстанції помилково
зазначив про нарахуванні ОСОБА_2 саме
щорічної допомоги на оздоровлення.
Зазначена обставина є підставою для
зміну судового рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам,
проте рішення прийняте з помилковим
застосуванням норм матеріального
права. У зв'язку з цим колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
Управління праці та соціального
захисту населення Васильківської
міської ради Київської області
задовольнити частково, а постанову
Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 28 березня 2011
року - змінити.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 201, 205, 207,
212, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Васильківської міської ради Київської
області - задовольнити частково.

Постанову Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 28 березня 2011 року - змінити,
виклавши абзац другий її резолютивної
частини наступним чином:

«Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Васильківської міської ради Київської
області здійснити перерахунок та
провести виплату ОСОБА_2 одноразової
компенсації за втрату годувальника у
розмірі 60 мінімальних заробітних плат
відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
з урахуванням раніше проведених
виплат».

В іншій частині постанову
Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 28 березня 2011
року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
її складання в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
А.М.
Горяйнов

Судді
Я.С. Мамчур

О.О. Шостак

Постанова складена в повному
обсязі 14 жовтня 2014 року

Головуючий суддя

Горяйнов А.М.

Судді:

Мамчур Я.С

Шостак О.О.