Справа № 2а-14653/11/1370
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року
Справа №
25382/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Багрія В.М.,

суддів
Рибачука А.І., Старунського Д.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління праці та соціального
захисту населення Яворівської
районної державної адміністрації
Львівської області на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 12.01.2012 року
в справі за позовом управління праці та
соціального захисту населення
Яворівської районної державної
адміністрації Львівської області до
підрозділу примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області, третя особа -
ОСОБА_1, про скасування постанови про
накладення штрафу у виконавчому
провадженні,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2011 року управління праці та
соціального захисту населення
Яворівської районної державної
адміністрації Львівської області
звернулося до суду з позовом до
підрозділу примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області про скасування
постанови про накладення штрафу у
виконавчому провадженні, стягувачем в
якому виступає ОСОБА_1

Позивач просив скасувати постанову
державного виконавця підрозділу
примусового виконання рішень відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області від 20.12.2011 року про накладення
штрафу за невиконання постанови суду у
виконавчому провадженні ВП № 30231747.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 12.01.2012 року
в задоволенні позову відмовлено.

Постанову суду першої інстанції
оскаржило управління праці та
соціального захисту населення
Яворівської районної державної
адміністрації Львівської області, яке
в апеляційній скарзі просить її
скасувати та прийняти нову постанову
про задоволення позовних вимог.

Апелянт звертає увагу на те, що
постанова державного виконавця
винесена неправомірно, тому що
управління праці та соціального
захисту населення є бюджетною
організацією, а тому виплати
здійснюються відповідно до законів
України «Про Державний бюджет» на
відповідні роки. Статтею 7 Бюджетного
кодексу України передбачено принцип
цільового використання коштів.
Бюджетні кошти використовуються
тільки на цілі, визначені бюджетними
призначеннями.

У зв'язку з обмеженістю фінансових
ресурсів, Державним бюджетом України
на 2011 та 2012 роки не передбачено
видатків на забезпечення в повному
обсязі соціальних гарантій відповідно
до окремих статей Законів та на
виконання судових рішень за програмами
соціального захисту громадян.

ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи
в порядку письмового провадження, а
інші особи, які беруть участь в справі,
про дату, час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином, проте в
судове засідання не прибули, що є
підставою для її розгляду в порядку
письмового провадження за наявними в
ній матеріалами.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення з таких підстав.

В справі встановлено, що на примусове
виконання підрозділу примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області надійшов виконавчий лист
Яворівського районного суду
Львівської області № 2а-1031/2009 від 11.11.2011
року про зобов'язання управління праці
та соціального захисту населення
Яворівської районної державної
адміністрації Львівської області
нарахувати та виплатити ОСОБА_1
недоплачену за період з липня 2007 року
по 31.12.2007 року допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку відповідно до Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми».

Державним виконавцем підрозділу
примусового виконання рішень ВДВС
Головного управління юстиції у
Львівській області винесено постанову
серії № ВП № 30231747 від 6.12.2011 року про
відкриття виконавчого провадження та
надано боржнику термін для
добровільного виконання рішення суду
до 13.12.2011 року.

Позивачем рішення суду у встановлений
строк виконано не було, про об'єктивні
причини невиконання не повідомлено.

Згідно листів управління праці та
соціального захисту населення
Яворівської районної державної
адміністрації Львівської області №
03-2138 від 15.12.2011 року та № 03-2138 від 15.12.2011
року, які були скеровані начальнику
Головного УПСЗН Львівської ОДА та
начальнику фінансового управління
Яворівської РДА, відповідач просив
виділити кошти в сумі 1293, 80 грн. для
виконання постанови державного
виконавця серії № ВП № 30231747 від 6.12.2011
року.

20.12.2011 року державним виконавцем
підрозділу примусового виконання
рішень ВДВС Головного управління
юстиції у Львівській області винесено
постанову про накладення штрафу на
позивача у розмірі 680,00 грн. за
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення суду, що зобов'язує
боржника вчинити певні дії.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
постанова державного виконавця про
накладення штрафу на боржника у
виконавчому провадженні прийнята в
межах наданих йому повноважень у
зв'язку з тим, що позивач не виконав
рішення суду, поважних причин
невиконання ні державному виконавцю,
ні суду не надав.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції та
вважає їх правильними з огляду на
наступне.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 2 Закону
України «Про виконавче провадження»
(тут і далі в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України «Про державну виконавчу
службу» (далі - державні виконавці).

Відповідно до ч.2 та 3 ст. 14 КАС України,
постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

Згідно з ч.1 ст. 255 КАС України, постанова
або ухвала суду, яка набрала законної
сили, є обов'язковою для осіб, які
беруть участь в справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
підприємств, установ та організацій,
посадових чи службових осіб, інших
фізичних осіб і підлягає виконанню на
всій території України.

Згідно п. 7 ст. 7 КАС України
обов'язковість судових рішень є одним з
принципів адміністративного
судочинства.

Аналогічне випливає з п. 9 ст. 129
Конституції України.

Як передбачено ст. 4 Закону України «Про
державну виконавчу службу», державний
виконавець є представником влади і
здійснює примусове виконання судових
рішень, постановлених іменем України,
та рішень інших органів (посадових
осіб), виконання яких покладено на
державну виконавчу службу, у порядку
передбаченому законом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону
України «Про виконавче провадження»,
відповідно до цього Закону підлягають
виконанню державною виконавчою
службою такі виконавчі документи:

1) виконавчі листи, що видаються судами,
і накази господарських судів, у тому
числі на підставі рішень третейського
суду та рішень Міжнародного
комерційного арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті.

Згідно з п.1 ч.1 ст.19 Закону України «Про
виконавче провадження», державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в статті 17 цього
Закону за заявою стягувача або його
представника про примусове виконання
рішення.

Згідно ч1 ст. 11 цього ж Закону, державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 75 цього ж
Закону, після відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом,
що зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець перевіряє
виконання рішення не пізніше ніж на
наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог
без поважних причин державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону і
не пізніше п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 89 Закону, у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

З матеріалів справи видно, що позивач
як боржник у виконавчому провадженні у
встановлений державним виконавцем
строк не виконав рішення суду без
поважних причин, оскільки реальних дій
направлених на безпосереднє виконання
постанови суду в адміністративній
справі не вчинив. Направлені ним листи
з приводу виділення коштів носять
формальний характер, а посилання на
відсутність коштів не є підставою для
невиконання рішення суду.

Як зазначено в рішенні Європейського
Суду з прав людини від 3.11.2004 року в
справі Михайленко та інші проти
України, відсутність ресурсів для
оплати заборгованості, присудженої
рішенням суду, не може бути підставою
для зволікання з його виконанням.

За таких обставин, висновки суду першої
інстанції щодо правомірності
застосованого відповідачем штрафу
ґрунтується на чинному законодавстві
та судовій практиці, в зв'язку з чим
оскаржувана постанова скасована бути
не може.

Доводи апелянта висновків суду першої
інстанції не спростовують, тому
підставою для задоволення апеляційної
скарги бути не можуть.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Яворівської районної державної
адміністрації Львівської області
залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 12.01.2012 року
в справі № 2а-14653/11/1370 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копій особам, які беруть участь у
справі, та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
А.І. Рибачук

Д.М. Старунський