Справа № 2а-6721/09/1570
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/25527/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Маринчак Н.Є.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Приморському районі м.
Одеси

на постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 15.06.2009

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 31.03.2011

у справі № 2а-6721/09/1570

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у
Приморському районі м. Одеси

про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 15.06.2009,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 31.03.2011, позов задоволено частково.
Визнано недійсним податкове
повідомлення-рішення від 20.02.2009 №
/0 про визначення податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб-суб'єктів
підприємницької діяльності у сумі 22645,50
грн. В решті позову відмовлено.

ДПІ у Приморському районі м. Одеси
подала касаційну скаргу, в якій просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову. Посилається на
порушення судами норм матеріального
права: абз. «г» п.п. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» від 21.12.2000 № 2181-ІІІ, п. 2, п. 4 ст.
14 Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян»
від 26.12.2992 № 13-92/ВР, п. 9.12.1, п. 9.12 ст. 9, п.
22.10 ст. 22 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 № 889.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 в
письмових запереченнях на касаційну
скаргу просить скаргу залишити без
задоволення, а оскаржувані судові
рішення - без змін.

Судами попередніх інстанцій
встановлено такі обставини.

Позивачкою згідно з поданою
декларацією про доходи за VI квартал 2008
року задекларовано доходи, з яких
позивачка самостійно обчислила
податок з доходів фізичних
осіб-суб'єктів підприємницької
діяльності в сумі 22646 грн. та сплатила
його згідно з платіжним дорученням від
29.01.2009 № 35.

Відповідачем складено податкове
повідомлення-рішення від 20.02.2009 №
/0 про визначення позивачці
податкового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб-суб'єктів
підприємницької діяльності в сумі 22645,50
грн.

Правовою підставою для визначення
податкового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності відповідач
у податковому повідомленні-рішенні
вказав положення абз. «г» п.п. 4.2.2 п. 4.2
ст. 4 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181 ІІІ
(далі - Закон № 2181-ІІІ).

Відповідач зазначає, що при обчисленні
податкового зобов'язання він керувався
даними поданої позивачкою декларації,
а не викладеними в акті від 03.03.2009 № 3561/17
1//57 висновками планової виїзної
документальної перевірки, на що
посилається ФОП ОСОБА_2

При цьому факт перевищення позивачкою
у ІІІ кварталі 2008 року граничного
обсягу виручки, що дозволяв перебувати
на спрощеній системі оподаткування, та
сума податкового зобов'язання, що
обчислена із суми перевищення,
сторонами не оспорюється.

Позивачка вважає протиправним
донарахування їй податкового
зобов'язання в сумі 22646 грн. після
сплати нею такого зобов'язання в
повному розмірі.

Ухвалюючи судове рішення про
задоволення позову, суд першої
інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2
самостійно визначено та сплачено
податкове зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб-підприємців.

При перевірці правильності
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального і
процесуального права, повноти
встановлення обставин та їх правової
оцінки суд касаційної інстанції
виходить з такого.

Відповідно до п.п. 9.12.1. п. 19.2 ст. 19 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» від 22.05.2003 № 889-IV
оподаткування доходів, отриманих
фізичною особою від продажу нею
товарів (надання послуг, виконання
робіт) у межах її підприємницької
діяльності без створення юридичної
особи, а також фізичною особою, яка
сплачує ринковий збір, здійснюється за
правилами, встановленими спеціальним
законодавством з цих питань, з
урахуванням норм цього пункту.

Виходячи з положень п. 22.10. ст. 22 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» від 22.05.2003 № 889-IV порядок
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю на час виникнення спірних
відносин регулювався розділом IV
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян»
від 26.12.1992 № 13-92 (далі - Декрет).

Згідно з цим розділом Декрету
оподаткуванню підлягають доходи
громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Відповідно до п.п. «б» п. 1 Декрету з
доходів, зазначених у цьому розділі
Декрету, податок обчислюється
податковими органами на підставі
декларацій, поданих громадянами про
очікуваний (оціночний) у поточному році
доход або про фактично одержані у
звітному календарному році доходи та
інших відомостей про доходи громадян,
визначених у цьому розділі.

Згідно з п. 2. Декрету оподаткування
доходів громадян податковими органами
здійснюється на підставі декларацій
громадян про очікуваний (оціночний) у
поточному році або про фактично
одержані ними протягом року доходи.

Згідно з абз. 1, 2 п. 3.2. Порядку
направлення органами державної
податкової служби України податкових
повідомлень платникам податків та
рішень про застосування штрафних
(фінансових) санкцій, затвердженого
Наказом Державної податкової
адміністрації України від 21.06.2001 № 253
та зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 06.07.2001 за N 567/5758 (чинного
на час виникнення спірних відносин) у
випадках, що зазначені в пункті 3.1
даного Порядку (у даному випадку п.п.
«г»), структурний підрозділ, що
здійснює розрахунок суми (донараховує
суму) податкового зобов'язання
(визначає суму бюджетного
відшкодування ПДВ), складає податкове
повідомлення за формою згідно з
додатком 1 для платників податків -
фізичних осіб (форма "Ф"), якщо
відповідно до закону податковий орган
самостійно визначає податкове
зобов'язання платника податків, за
причинами, не пов'язаними із порушенням
податкового або іншого законодавства.

Відповідно до п.п. «г» п.п. 4.2.2. п. 4.2
ст. 4 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-ІІІ
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму податкового
зобов'язання платника податків у разі
якщо згідно з законами з питань
оподаткування особою, відповідальною
за нарахування окремого податку або
збору (обов'язкового платежу), є
контролюючий орган.

Враховуючи наведене, згідно із
законами з питань оподаткування
особою, відповідальною за нарахування
податку з доходів фізичних осіб від
зайняття підприємницькою діяльністю, є
контролюючий орган.

Відповідно до п.п. 5.2.1. п. 5.2 ст. 5
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» від 21.12.2000 № 2181-ІІІ податкове
зобов'язання платника податків,
нараховане контролюючим органом
відповідно до пунктів 4.2 та 4.3 статті 4
цього Закону, вважається узгодженим у
день отримання платником податків
податкового повідомлення, за винятком
випадків, визначених підпунктом 5.2.2
цього пункту.

Згідно з абз. 3 п.п. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5
вказаного Закону у разі визначення
податкового зобов'язання контролюючим
органом за підставами, зазначеними у
підпунктах "а" - "в" підпункту 4.2.2 пункту
4.2 статті 4, платник податків
зобов'язаний погасити нараховану суму
податкового зобов'язання протягом
десяти календарних днів від дня
отримання податкового повідомлення,
крім випадків коли протягом такого
строку такий платник податків
розпочинає процедуру апеляційного
узгодження.

З наведеного випливає, що у
платника податку з доходів фізичних
осіб від зайняття підприємницькою
діяльністю виникає обов'язок сплатити
податкове зобов'язання після
визначення його контролюючим органом
протягом десяти календарних днів від
дня отримання податкового
повідомлення, крім випадків коли
протягом такого строку такий платник
податків розпочинає процедуру
апеляційного узгодження.

Однак, зважаючи на встановлені
судами обставини щодо сплати
позивачкою податку з доходів фізичних
осіб в повному розмірі 29.01.2009 та
виходячи з положень ч. 4 ст. 9 Закону
України «Про систему оподаткування»
від 25.06.1991 № 1251-XII (чинного на час
виникнення спірних відносин), за якими
обов'язок фізичної особи щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів) припиняється із сплатою
податку і збору (обов'язкового платежу),
враховуючи, що за вимогами закону у
позивачки виникне новий обов'язок зі
сплати визначеної контролюючим
органом в оспорюваному податковому
повідомленні-рішенні від 20.02.2009 суми
податку з доходів фізичних осіб, що
призведе до подвійного оподаткування,
суд касаційної інстанції вважає за
правильне залишити без змін
оскаржувані судові рішення.

При цьому суд касаційної
інстанції бере до уваги, що
незастосування судами попередніх
інстанцій наведених вище норм
матеріального права не фактично
призвело до неправильного вирішення
справи.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Приморському районі м.
Одеси залишити без задоволення, а
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 15.06.2009 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 31.03.2011 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за заявою про перегляд даної
ухвали, поданою через Вищий
адміністративний суд України у
порядку, встановленому статтями 236-2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя Н.Г.
Пилипчук

Судді
Н.Є. Маринчак

Ю.І. Цвіркун