Справа № К/9991/65081/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/65081/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

розглянувши в порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до територіального управління
Державної судової адміністрації в
Житомирській області, Державної
судової адміністрації України про
визнання дій незаконними та повернення
незаконно утриманого податку за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 8 вересня 2011
року,

в с т а н о в и л а:

В січні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим,
що з березня 1977 року по 30 жовтня 2009
року працював суддею, головою
Бердичівського міськрайонного суду
Житомирської області. При виході у
відставку позивачу була нарахована
вихідна допомога в розмірі 259 008 грн.
Всупереч частині третій статті 43
Закону України «Про статус суддів» з
вихідної допомоги позивача утримано
податок з доходів фізичних осіб в
розмірі 38 851,20 грн. Просив визнати
неправомірними дії Державної судової
адміністрації України щодо утримання з
вихідної допомоги податку з доходу;
стягнути з Державної судової
адміністрації України недоотриману
суму вихідної допомоги в розмірі 38 851,20
грн.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 3 лютого 2010
року позов ОСОБА_1 було задоволено.
Визнано протиправними дії
територіального управління Державної
судової адміністрації в Житомирській
області щодо утримання податку з
вихідної допомоги, нарахованої ОСОБА_1
Стягнуто з Державної судової
адміністрації України на користь
ОСОБА_1 38 851,20 грн податку, утриманого з
вихідної допомоги.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 8 вересня
2011 року апеляційну скаргу Державної
судової адміністрації України
задоволено. Постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від 3
лютого 2010 року скасовано. В задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вказуючи на допущені, на думку ОСОБА_1,
судом апеляційної інстанції порушення
норм чинного процесуального та
матеріального законодавства, що
призвело до постановлення
неправильного судового рішення,
позивач просить скасувати
постановлене рішення суду
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи у
межах доводів касаційної скарги
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Під час розгляду справи по суті судами
першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що 30 жовтня 2009 року ОСОБА_1
був звільнений з посади голови
Бердичівського міськрайонного суду
Житомирської області у зв'язку з
відставкою. Позивачу була нарахована
вихідна допомога в розмірі 259 008 грн, з
якої утримано податок з доходів
фізичних осіб в розмірі 38 851,20 грн.

Відповідно до частини третьої статті 43
Закону України «Про статус суддів» від
15 грудня 1992 року № 2862-XII, чинного на
час виникнення спірних правовідносин,
судді, який пішов у відставку,
виплачується вихідна допомога без
сплати податку у розмірі місячного
заробітку за останньою посадою за ко
жен повний рік роботи на посаді судді,
але не менше шестимісячного заро бітку.

Згідно з підпунктом «д» пункту 1.3
статті 1 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» від 22 травня 2003
року № 889-IV, чинного на час виникнення
спірних правовідносин, дохід із
джерелом його походження з України - це
будь-який дохід, одержаний платником
податку або нарахова ний на його
користь від здійснення будь-яких видів
діяльності на території України, у тому
числі дохід у вигляді заробітної плати,
нарахований (випла чений, наданий)
унаслідок здійснення платником
податку трудової діяльно сті на
території України, від працедавця.

Пунктом 1.1 статті 1 Закону № 889-IV
визначено, що для цілей цього Закону
під терміном «заробітна плата»
розуміються також інші заохочува льні
та компенсаційні виплати або інші
виплати та винагороди, які випла
чуються (надаються) платнику податку у
зв'язку з відносинами трудового найму
згідно із законом.

Відповідно до підпункту 22.2 статті 22
Закону № 889-IV у разі, якщо норми інших
законів чи інших законо давчих актів,
що містять правила оподаткування
доходів (прибутків) фізич них осіб,
суперечать нормам цього Закону,
пріоритет мають норми цього Закону.

Проте Конституційний Суд України у
Рішенні від 11 жовтня 2005 року N 8-рп/2005
зазначив наступне. Конституція України
з метою забезпечення права громадян на
судовий захист, здійснення правосуддя
неупередженим судом закріпила правило,
що незалежність суддів гарантується
Конституцією і законами України.
Гарантії, встановлені у законах
України «Про статус суддів», «Про
судоустрій України», мають
конституційний зміст і разом з
визначеними Основним Законом України
складають єдину систему гарантій
незалежності суддів.

Частиною третьою статті 11 Закону
України «Про статус суддів»
передбачено, що гарантії незалежності
суддів, включаючи заходи їх правового
захисту, матеріального і соціального
забезпечення, поширюються на всіх
суддів України і не можуть бути
скасовані чи знижені іншими
нормативними актами України і
Автономної Республіки Крим. Це
положення кореспондується з частиною
восьмою статті 14 Закону України «Про
судоустрій України», згідно з якою при
прийнятті нових законів або внесенні
змін до чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу передбачених
законом гарантій самостійності судів,
незалежності та правової захищеності
суддів.

Зазначені положення узгоджуються з
вимогами міжнародних актів про
незалежність суддів і спрямовані на
забезпечення стабільності досягнутого
рівня гарантій незалежності суддів,
які є необхідною умовою здійснення
правосуддя неупередженим,
безстороннім і справедливим судом. За
своїм конституційним змістом вони
встановлюють принцип заборони
скасування чи зниження досягнутого
рівня змісту та обсягу гарантій
незалежності суддів.

Положення частини третьої статті 43
Закону України «Про статус суддів»
були чинними до 1 січня 2011 року, а тому
при виплаті суддям вихідної допомоги
до зазначеної дати мали
застосовуватись вимоги саме цієї
норми, а не будь-яких інших законів,
якими зменшувався рівень гарантій
незалежності суддів.

Враховуючи викладене, суд апеляційної
інстанції прийшов до помилкового
висновку про скасування постанови суду
першої інстанції та про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 226, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 8 вересня
2011 року скасувати, залишивши в силі
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 3 лютого 2010
року.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.