Справа № 817/2397/14
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №817/2397/14

09 жовтня 2014 р. 11 год. 20хв. м.
РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі колегії
суддів - Шарапа В.М. (головуючий), суддів
Гломба Ю.О., Борискіна С.А., за участю
секретаря судового засідання Климчук
В.В. та сторін і інших осіб, які беруть
участь у справі:

позивача: ОСОБА_1, представник ОСОБА_2,

відповідача: представник Зінченко І.Ю.,

третьої особи: представник Охман Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

ОСОБА_5 доДержавної інспекції
України з безпеки на наземному
транспорті, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача
Управління Укртрансінспекції у
Рівненській області про скасування
наказу, поновлення на посаді, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди,ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся до суду з
адміністративним позовом до Державної
інспекції України з безпеки на
наземному транспорті, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача
Управління Укртрансінспекції у
Рівненській області про скасування
наказу відповідача "Про звільнення
ОСОБА_5." №469-УП/п/17 від 31.07.2014 року,
поновлення позивача на посаді
начальника Управління
Укртрансінспекції у Рівненській
області, стягнення з відповідача
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди.

Позивач та його представник в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали.

На обґрунтування позовних вимог
позивач та його представник пояснили,
що за результатами службового
розслідування, яким виявлено факти
невиконання позивачем своїх службових
обов'язків, позивача звільнено з
займаної посади на підставі пункту 6
статті 30 Закону України "Про державну
службу" від 16.12.1993 року №3723-ХІІ. Позивач
та його представник з висновками,
покладеними в основу оспорюваного
наказу, не погоджуються, вважають їх
безпідставними. Зокрема, зазначили, що
до Управління Укртрансінспекції у
Рівненській області надходили
матеріали перевірок додержання вимог
законодавства про автомобільний
транспорт під час виконання перевезень
пасажирів і вантажів автомобільним
транспортом для їх розгляду за
місцезнаходженням суб'єктів
господарювання. Позивач та його
представник вважають, що ОСОБА_5, діючи
на підставі та в межах власних
повноважень, виконував передбачені
законодавством дії щодо їх розгляду.
Вказують, що у разі відсутності
порушень з боку суб'єктів
господарювання, начальником
Управління Укртрансінспекції у
Рівненській області не приймалися
відповідні рішення та не виносилися
приписи про усунення порушень
законодавства про автомобільний
транспорт. Позивач та його представник
також посилаються на існування рішення
президії Рівненської обласної ради від
21.02.2014 року №2, яким на період з 21.02.2014
року по 01.04.2014 року запроваджено
мораторій на проведення перевірок
проведення перевірок (здійснення
заходів державного нагляду (контролю))
щодо суб'єктів підприємницької
діяльності на території Рівненської
області, зазначають що ОСОБА_5 діяв на
його виконання. Крім того, позивач та
його представник стверджують, що
відповідачем порушено порядок
звільнення начальника Управління
Укртрансінспекції у Рівненській
області, оскільки останнє не погоджене
з головою Рівненської обласної
державної адміністрації.

Просять позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позовних вимоги
заперечив.

На обґрунтування заперечень
представник відповідача пояснив, що
оспорюване рішення прийнято за
результатами службового
розслідування, під час якого виявлено
неналежне виконання ОСОБА_5 своїх
посадових обов'язків, порушення
Присяги державного службовця,
порушення статті 60 Закону України "Про
автомобільний транспорт" від 05.04.2001
року №2344-III, пунктів 27, 31 Порядку
здійснення державного контролю на
автомобільному транспорті, що
затверджений Постановою Кабінету
Міністрів України від 08.11.2006 року №1567.
Представник відповідача зазначив, що
підставою для наведених висновків
стало нездійснення позивачем розгляду
справ про порушення законодавства про
автомобільний транспорт, яке призвело
до ненадходження до Державного бюджету
України коштів у значній сумі.
Представник відповідача вважає, що
дані порушення свідчать про порушення
позивачем Присяги державного
службовця та унеможливлює подальше
виконання ним своїх обов'язків.
Представник відповідача вказує, що
позивач при здійсненні заходів
державного нагляду (контролю) повинен
керуватись виключно законом, а не
рішенням органів місцевого
самоврядування. Щодо стверджуваного
порушення відповідачем порядку
звільнення позивача з посади,
представник відповідача наголосив, що
Державна інспекція України з безпеки
на наземному транспорті діяла на
виконання вимог статті 21 Закону
України "Про центральні органи
виконавчої влади" від 17.03.2011 року №3166-VI
та з урахуванням роз'яснення
Міністерства юстиції України.

Просить у задоволенні позову відмовити
повністю.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача, проти
позовних вимоги заперечила з підстав
аналогічних викладеним у запереченнях
відповідача. Просить у задоволенні
позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, повно і всебічно
з'ясувавши всі обставини
адміністративної справи в їх
сукупності, перевіривши їх
дослідженими у судовому засіданні
доказами, суд приходить до висновку, що
в задоволенні позову слід відмовити.

Судом встановлено, що наказом
Державної інспекції України з безпеки
на наземному транспорті від 13.08.2012 року
№275-УП/17 ОСОБА_5 призначено з 13.08.2012 року
на посаду начальника Управління
Укртрансінспекції у Рівненській
області (т. 1 а.с. 54).

21.05.2014 року на ім'я Голови Державної
інспекції України з безпеки на
наземному транспорті Черненка В.М.
надійшла службова записка начальника
Управління державного контролю та
нагляду за безпекою на наземному
транспорті Державної інспекції
України з безпеки на наземному
транспорті Свіщовського Б.Р.,
зареєстрована за вх. №67/8-14, щодо
необхідності проведення відносно
начальника Управління
Укртрансінспекції у Рівненській
області ОСОБА_5 службового
розслідування (т. 1 а.с. 46-47).

З метою перевірки інформації,
викладеної у вказаній службовій
записці, наказом Державної інспекції
України з безпеки на наземному
транспорті від 21.05.2014 року №308 створено
комісію з проведення службового
розслідування щодо неналежного
виконання начальником Управління
Укртрансінспекції у Рівненській
області ОСОБА_5 своїх посадових
обов'язків (т. 1 а.с. 48-49).

Крім того, наказом Державної інспекції
України з безпеки на наземному
транспорті від 27.05.2014 року №278-УП/п/17
ОСОБА_5 відсторонено від виконання
посадових обов'язків на посаді
начальника Управління
Укртрансінспекції у Рівненській
області (т. 1 а.с. 53).

Комісією проведено службове
розслідування щодо неналежного
виконання начальником Управління
Укртрансінспекції у Рівненській
області ОСОБА_5 своїх посадових
обов'язків, результати якого оформлені
актом від 02.06.2014 року №04-16/16-14 (т. 1 а.с.
15-20, 55-61).

Згідно висновків акту, комісією з
службового розслідування встановлено
неналежне виконання ОСОБА_5 своїх
посадових обов'язків, порушення
Присяги державного службовця,
порушення статті 60 Закону України "Про
автомобільний транспорт" від 05.04.2001
року №2344-III, пунктів 27, 31 Порядку
здійснення державного контролю на
автомобільному транспорті, що
затверджений Постановою Кабінету
Міністрів України від 08.11.2006 року №1567,
запропоновано звільнити ОСОБА_5 з
посади начальника Управління
Укртрансінспекції у Рівненській
області.

Оспорюваним наказом Державної
інспекції України з безпеки на
наземному транспорті від 31.07.2014 року
№469-УП/п/17 ОСОБА_5, згідно з статтею 7
Кодексу законів про працю України,
пункту 6 статті 30 Закону України "Про
державну службу" від 16.12.1993 року
№3723-ХІІ, звільнено з 01.08.2014 року з
посади начальника Управління
Укртрансінспекції у Рівненській
області за порушення Присяги
державного службовця (т. 1 а.с. 11).

Звільнення ОСОБА_5 з посади начальника
Управління Укртрансінспекції у
Рівненській області погоджене з
Міністром інфраструктури України
31.07.2014 року (т. 2 а.с. 106-107).

Від ознайомлення з наказом Державної
інспекції України з безпеки на
наземному транспорті від 31.07.2014 року
№469-УП/п/17 ОСОБА_5 відмовився, про що
складено відповідний акт від 01.08.2014
року (т. 1 а.с. 44-45).

Суд погоджується з висновками
відповідача, покладеними в основу
прийняття оспорюваного рішення, вважає
їх обґрунтованими та такими, що
відповідають вимогам чинного
законодавства, а саме рішення -
правомірним.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
державну службу" від 16.12.1993 року
№3723-ХІІ, державна служба в Україні - це
професійна діяльність осіб, які
займають посади в державних органах та
їх апараті щодо практичного виконання
завдань і функцій держави та одержують
заробітну плату за рахунок державних
коштів. Ці особи є державними
службовцями і мають відповідні
службові повноваження.

Згідно з абз. 7 ч. 1 ст. 3 Закону України
"Про державну службу" від 16.12.1993 року
№3723-ХІІ, одним з основних принципів, на
яких ґрунтується державна служба, є
принцип персональної відповідальності
за виконання службових обов'язків і
дисципліни.

Пунктом 1 Положення про Державну
інспекцію України з безпеки на
наземному транспорті, що затверджене
Указом Президента України від 06.04.2011
року №387/2011, передбачено, що дана
інспекція є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра інфраструктури України, який
забезпечує реалізацію державної
політики з питань безпеки на
автомобільному транспорті загального
користування, на перевезення яким
видано ліцензію.

Зокрема, підпунктом 8 пункту 4 Положення
про Державну інспекцію України з
безпеки на наземному транспорті, що
затверджене Указом Президента України
від 06.04.2011 року №387/2011, визначено, що
вказана інспекція здійснює державний
нагляд (контроль) за додержанням вимог
законодавства, норм та стандартів на
автомобільному транспорті.

Пунктом 7 Положення про Державну
інспекцію України з безпеки на
наземному транспорті, що затверджене
Указом Президента України від 06.04.2011
року №387/2011, встановлено, що інспекція
реалізовує свої повноваження
безпосередньо та через свої
територіальні органи, до яких належать
обласні управління.

На виконання Постанови Кабінету
Міністрів України "Про утворення
територіальних органів Державної
інспекції з безпеки на наземному
транспорті" від 29.02.2012 року №153 утворено
Управління Укртрансінспекції у
Рівненській області.

Положенням про Управління
Укртрансінспекції у Рівненській
області, що затверджене наказом
Державної інспекції України з безпеки
на наземному транспорті від 07.03.2012 року
№36, до завдань територіального органу
віднесено реалізацію відповідних
повноважень Державної інспекції
України з безпеки на наземному
транспорті на території Рівненської
області, в тому числі, шляхом
здійснення державного нагляду
(контролю) за дотриманням
законодавства про автомобільний
транспорт (пункт 3, підпункт 2 пункту 4)
(т. 1 а.с. 70-80).

В силу вимог абзацу 1 пункту 9, абзацу 2
пункту 10 Положення про Управління
Укртрансінспекції у Рівненській
області, що затверджене наказом
Державної інспекції України з безпеки
на наземному транспорті від 07.03.2012 року
№36, дане управління очолює начальник,
який здійснює керівництво ним та несе
персональну відповідальність за
організацію та результати його
діяльності.

В свою чергу, відповідно до ч. 7 ст. 6
Закону України "Про автомобільний
транспорт" від 05.04.2001 року №2344-III,
центральний орган виконавчої влади, що
забезпечує реалізацію державної
політики з питань безпеки на наземному
транспорті, здійснює державний нагляд
і контроль за дотриманням
автомобільними перевізниками вимог
законодавства, норм та стандартів на
автомобільному транспорті.

Згідно з п. 4 Порядку здійснення
державного контролю на автомобільному
транспорті, що затверджений Постановою
Кабінету Міністрів України від 08.11.2006
року №1567, державний контроль на
автомобільному транспорті
здійснюється шляхом проведення
планових, позапланових та рейдових
перевірок (перевірок на дорозі).

Зокрема, абзацом 1 пункту 21 Порядку
здійснення державного контролю на
автомобільному транспорті, що
затверджений Постановою Кабінету
Міністрів України від 08.11.2006 року №1567,
передбачено, що в разі виявлення в ході
перевірки транспортного засобу
порушення законодавства про
автомобільний транспорт посадовими
особами, що провели перевірку,
складається акт за формою згідно з
додатком 3.

Абзацом 1 пункту 25 Порядку здійснення
державного контролю на автомобільному
транспорті, що затверджений Постановою
Кабінету Міністрів України від 08.11.2006
року №1567, визначено, що справа про
порушення розглядається в органі
державного контролю за
місцезнаходженням суб'єкта
господарювання або за місцем виявлення
порушення (за письмовою заявою
уповноваженої особи суб'єкта
господарювання) не пізніше ніж
протягом двох місяців з дня його
виявлення.

Абзацом 2 пункт 27 Порядку здійснення
державного контролю на автомобільному
транспорті, що затверджений Постановою
Кабінету Міністрів України від 08.11.2006
року №1567, встановлено, що за наявності
підстав керівник органу державного
контролю або його заступник виносить
постанову про застосування
адміністративно-господарських
штрафів, яка оформляється згідно з
додатком 5.

В силу вимог абзацу 1 пункт 31 Порядку
здійснення державного контролю на
автомобільному транспорті, що
затверджений Постановою Кабінету
Міністрів України від 08.11.2006 року №1567,
за результатами розгляду справи про
порушення керівник органу державного
контролю або його заступник за
наявності підстав виносить припис щодо
усунення порушень законодавства про
автомобільний транспорт.

Як вбачається з акту службового
розслідування від 02.06.2014 року №04-16/16-14,
під час перебування ОСОБА_5 на посаді
начальника Управління
Укртрансінспекції у Рівненській
області на адресу даної інспекції
надходили акти проведення перевірок
додержання вимог законодавства про
автомобільний транспорт під час
виконання перевезень пасажирів і
вантажів автомобільним транспортом
(додаток №3 до Порядку здійснення
державного контролю на автомобільному
транспорті, що затверджений Постановою
Кабінету Міністрів України від 08.11.2006
року №1567), складені посадовими особами
територіальних органів Державної
інспекції України з безпеки на
наземному транспорті за місцем
виявлення порушень, для розгляду справ
про порушення законодавства про
автомобільний транспорт за
місцезнаходженням суб'єктів
господарювання.

Судом досліджено, що за результатами
розгляду справ про порушення, які
зафіксовані в актах перевірок: від
14.01.2014 року №003832, №003833, №003858, №003861, від
16.01.2014 року №003835, №003836, №003841, від 24.01.2014
року №003874, від 30.01.2014 року №004097, №004300,
№003965, №003968, №003969, від 31.01.2014 року №004100,
№004106, №004107, №004507, від 01.02.2014 року №004402,
від 02.02.2014 року №004359, №004511, №004512, №004522,
№004513, від 03.02.2014 року №004105, №004111, №004112,
від 04.02.2014 року №004493, №004494, №004595, №004648,
№004681, №004729, №004787, №004798, від 05.02.2014 року
№004115, №004539, №004540, №004541, №004544, №004658,
№004683, №004686, №004687, №004732, №004733, №004738,
№004739, №004741, №004744, №004745, №004791, №004804,
№026826, від 06.02.2014 року №004700, №004871, №004879,
від 07.02.2014 року №004752, №004875, №004885, №004922,
№004991, №005171, від 08.02.2014 року №004708, №004755,
№005184, від 10.02.2014 року №005301, від 11.02.2014
року №005228 позивачем як начальником
Управління Укртрансінспекції у
Рівненській області жодних рішень
прийнято не було, натомість, на
матеріалах перевірок зроблено
відмітку "в справу" (т. 1 а.с. 144-250, т. 2 а.с.
1-51, 53).

Суд приходить до висновку, що
непритягнення позивачем суб'єктів
господарювання, зазначених в акті
службового розслідування від 02.06.2014
року №04-16/16-14, до відповідальності за
порушення законодавства про
автомобільний транспорт у порядку,
встановленому законом, є неналежним
виконанням ним своїх посадових
обов'язків.

Суд відхиляє твердження позивача щодо
правомірності його поведінки
внаслідок відсутності порушень з боку
суб'єктів господарювання, зазначених у
даних актах, а отже і відсутності
підстав для винесення постанов та/або
приписів.

З системного аналізу положень Порядку
здійснення державного контролю на
автомобільному транспорті, що
затверджений Постановою Кабінету
Міністрів України від 08.11.2006 року №1567,
слідує, що акт перевірки за формою,
визначеною у додатку №3, складається
виключно в разі виявлення на час її
проведення порушень законодавства.

Крім того, Порядком здійснення
державного контролю на автомобільному
транспорті, що затверджений Постановою
Кабінету Міністрів України від 08.11.2006
року №1567, закріплено, що справа про
порушення розглядається у присутності
уповноваженої особи суб'єкта
господарювання. Про час і місце
розгляду справи про порушення
уповноважена особа суб'єкта
господарювання повідомляється під
розписку чи рекомендованим листом із
повідомленням (пункт 26). У разі неявки
уповноваженої особи суб'єкта
господарювання справа про порушення
розглядається без її участі (абзац 1
пункту 27).

Отже, в подальшому, в процесі розгляду
справи, суб'єкт господарювання має
право надати докази, які свідчать про
відсутність порушення законодавства
про автомобільний транспорт, що були
відсутні у нього на момент проведення
перевірки.

Проте, у матеріалах справ відсутні
будь-які докази, з яких можна було б
встановити відсутність підстав для
притягнення суб'єктів господарювання
до відповідальності. В частині деяких
матеріалів перевірок також відсутні
відомості про призначення справ до
розгляду.

Водночас, описані в акті службового
розслідування від 02.06.2014 року №04-16/16-14
порушення в частині винесення
позивачем приписів про усунення
порушень законодавства про
автомобільний транспорт за наявності
підстав для застосування до суб'єктів
господарювання
адміністративно-господарських штрафів
по актах перевірок: від 04.01.2014 року
№003889, від 01.02.2014 року №004520, від 10.02.2014
року №004756 та направлення матеріалів
перевірок до УДСБЕЗ УМВС України в
Рівненській області, за відсутності
документів, що підтверджують таке
направлення, по актах перевірок: від
28.01.2014 року №004015, №004062, від 29.01.2014 року
№003932, від 05.02.2014 року №004298, від 07.02.2014
року №005173, спростовується наявними у
матеріалах справи та дослідженими
судом доказами (т. 1 а.с. 107-143).

Суд зазначає, що наведена
невідповідність не впливає на суть
виявленого під час проведення
службового розслідування неналежного
виконання позивачем своїх службових
обов'язків.

Стосовно посилання позивача на рішення
президії Рівненської обласної ради від
21.02.2014 року №2, яким запроваджено
мораторій на проведення перевірок
суб'єктів підприємницької діяльності
на території Рівненської області, суд
зазначає наступне.

Наявними у матеріалах справи доказами
підтверджується, що даним рішенням
було запроваджено мораторій на
проведення перевірок (здійснення
заходів державного нагляду (контролю))
на період з 21.02.2014 року по 01.04.2014 року (т. 1
а.с. 64-65, 68).

На виконання цього рішення, наказом
Управління Укртрансінспекції у
Рівненській області від 26.02.2014 року,
який підписано ОСОБА_5, запроваджено
мораторій на проведення перевірок
(здійснення заходів державного нагляду
(контролю)) (т. 1 а.с. 66-67).

Відповідно до ст. 8 Конституції України,
в Україні визнається і діє принцип
верховенства права. Конституція
України має найвищу юридичну силу.
Закони та інші нормативно-правові акти
приймаються на основі Конституції і
повинні відповідати їй.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Пунктами 8, 12 статті 92 Конституції
України передбачено, що правові засади
і гарантії підприємництва та
організація і діяльність органів
виконавчої влади визнається виключно
законами України.

Зокрема, абзацом 2 частини 1 статті 1
Закону України "Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності" від 05.04.2007
року №877-V визначено, що державний
нагляд (контроль) - це діяльність
уповноважених законом центральних
органів виконавчої влади, їх
територіальних органів, державних
колегіальних органів, органів
виконавчої влади Автономної
Республіки Крим, органів місцевого
самоврядування в межах повноважень,
передбачених законом, щодо виявлення
та запобігання порушенням вимог
законодавства суб'єктами
господарювання та забезпечення
інтересів суспільства, зокрема
належної якості продукції, робіт та
послуг, прийнятного рівня небезпеки
для населення, навколишнього
природного середовища.

Абзацом 7 статті 3 Закону України "Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності" від 05.04.2007 року №877-V
встановлено, що одним із принципів
здійснення державного нагляду
(контроль) є його здійснення лише за
наявності підстав та в порядку,
визначених законом.

Тому, суд приходить до висновку, що
керуючись рішенням президії
Рівненської обласної ради від 21.02.2014
року №2 під час здійснення державного
нагляду (контролю) за дотриманням
законодавства про автомобільний
транспорт, позивач діяв із виходом за
межі власних повноважень та у спосіб,
що суперечить законодавству.

Таким чином, фактичне вчинення
позивачем наведених в акті службового
розслідування від 02.06.2014 року №04-16/16-14
порушень своїх службових обов'язків
знаходить підтвердження дослідженими
судом належними та допустимими
доказами.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону
України "Про державну службу" від 16.12.1993
року №3723-ХІІ, крім загальних підстав,
передбачених Кодексом законів про
працю України, державна служба
припиняється у разі відмови державного
службовця від прийняття або порушення
Присяги, передбаченої статтею 17 цього
Закону.

Наведеною нормою передбачено
спеціальні підстави для припинення
державної служби, які є пріоритетними
по відношенню до загальних норм
трудового законодавства, оскільки
можливість їх застосування прямо
зазначена у спеціальному законі.

Згідно з правовою позицією Верховного
Суду України щодо застосування пункту 6
частини 1 статті 30 Закону України "Про
державну службу" від 16.12.1993 року
№3723-ХІІ, що викладена у постанові від
01.10.2013 року по справі №21-2595а13,
звільнення за порушення Присяги може
мати місце лише тоді, коли державний
службовець скоїв проступок проти
інтересів служби, який суперечить
покладеним на нього обов'язкам,
підриває довіру до нього як до носія
влади, що призводить до приниження
державного органу та унеможливлює
подальше виконання ним своїх
обов'язків. Тобто, звільнення за
порушення присяги має застосовуватися
за конкретні надзвичайно тяжкі
проступки, як за фактом їх вчинення, так
і за наслідками, до яких вони
призводять.

Суд приходить до висновку, що
непритягнення позивачем суб'єктів
господарювання, зазначених в акті
службового розслідування від 02.06.2014
року №04-16/16-14, до відповідальності за
порушення законодавства про
автомобільний транспорт свідчить про
скоєння ним проступку проти інтересів
служби, який суперечить покладеним на
нього статтею 60 Закону України "Про
автомобільний транспорт" від 05.04.2001
року №2344-III, пунктами 27, 31 Порядку
здійснення державного контролю на
автомобільному транспорті, що
затверджений Постановою Кабінету
Міністрів України від 08.11.2006 року №1567,
пунктами 1, 3, 10 Положення про Управління
Укртрансінспекції у Рівненській
області, що затверджене наказом
Державної інспекції України з безпеки
на наземному транспорті від 07.03.2012 року
№36, службовим обов'язкам, внаслідок
чого підриває довіру до нього як до
носія влади, призводить до приниження
даного державного органу та
унеможливлює подальше виконання
ОСОБА_5 обов'язків начальника
Управління Укртрансінспекції у
Рівненській області.

Крім того, у матеріалах справи наявні
докази попереднього притягнення
позивача до дисциплінарної
відповідальності під час перебування
на посаді начальника Управління
Укртрансінспекції у Рівненській
області за порушення аналогічного
характеру (т.1 а.с.50-52).

Відтак, з боку позивача мав місце
тяжкий за фактом вчинення та за
наслідками до яких він призводить
проступок, який підпадає під порушення
Присяги державного службовця.

Таким чином, звільнення позивача на
підставі пункту 6 частини 1 статті 30
Закону України "Про державну службу"
від 16.12.1993 року №3723-ХІІ здійснено
відповідачем обґрунтовано та за
наявності для цього достатніх підстав.

Суд не бере до уваги доводи позивача
щодо порушення відповідачем порядку
його звільнення, визначеного
законодавством.

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 21 Закону
України "Про центральні органи
виконавчої влади" від 17.03.2011 року №3166-VI,
керівники та заступники керівників
територіальних органів центрального
органу виконавчої влади призначаються
на посади та звільняються з посад
керівником центрального органу
виконавчої влади за погодженням з
міністром, який спрямовує та координує
діяльність центрального органу
виконавчої влади.

Згідно з абз. 3 ч. 5 ст. 21 Закону України
"Про центральні органи виконавчої
влади" від 17.03.2011 року №3166-VI, порядок
призначення на посади керівників
територіальних органів центрального
органу виконавчої влади
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Як передбачено пунктом 4 Порядку
призначення на посади та звільнення з
посад керівників територіальних
органів міністерств та інших
центральних органів виконавчої влади,
що затверджений Постановою Кабінету
Міністрів України від 25.01.2012 року №45, у
разі коли діяльність центрального
органу виконавчої влади спрямовується
та координується Кабінетом Міністрів
України через відповідного міністра,
керівник такого органу подає
відповідному міністру за формою згідно
з додатком 1 пропозицію щодо погодження
призначення на посаду, звільнення з
посади керівника територіального
органу для розгляду. Така пропозиція
розглядається міністром у
десятиденний строк з дня її
надходження.

Пунктом 6 Порядку призначення на посади
та звільнення з посад керівників
територіальних органів міністерств та
інших центральних органів виконавчої
влади, що затверджений Постановою
Кабінету Міністрів України від 25.01.2012
року №45, визначено, що пропозиція щодо
погодження призначення на посаду та
звільнення з посади керівника
обласного територіального органу
погоджується з головою обласної
державної адміністрації.

Абзацом 1 пункту 9 Положення про
Управління Укртрансінспекції у
Рівненській області, що затверджене
наказом Державної інспекції України з
безпеки на наземному транспорті від
07.03.2012 року №36, також встановлено, що
звільнення його начальника
відбувається за погодженням із головою
Рівненської обласної державної
адміністрації.

Відповідачем надано суду докази на
підтвердження погодження звільнення
ОСОБА_5 з посади начальника Управління
Укртрансінспекції у Рівненській
області з Міністром інфраструктури
України (т. 2 а.с. 106-107).

Представником відповідача у судовому
засіданні надано пояснення, що
звільнення позивача з головою
Рівненської обласної державної
адміністрації не погоджувалось.

Суд зазначає, що норма, закріплена в
абзаці 1 частини 5 статті 21 Закону
України "Про центральні органи
виконавчої влади" від 17.03.2011 року №3166-VI,
передбачає погодження призначення та
звільнення керівників та заступників
керівників територіальних органів
центрального органу виконавчої влади
лише з відповідним міністром.

При цьому, норми статті 21 даного Закону
наділяють Кабінет Міністрів України
повноваженнями визначення порядку
виключно призначення на посади
керівників територіальних органів
центрального органу виконавчої влади,
а не їх звільнення.

Отже, має місце невідповідність
положень пункту 6 Порядку призначення
на посади та звільнення з посад
керівників територіальних органів
міністерств та інших центральних
органів виконавчої влади, що
затверджений Постановою Кабінету
Міністрів України від 25.01.2012 року №45,
нормам абзацу 1 частини 5 статті 21
Закону України "Про центральні органи
виконавчої влади" від 17.03.2011 року №3166-VI.

В силу вимог частин 1, 4 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого: суд вирішує справи
відповідно до Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України; суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України. В разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Суд приходить до висновку, що у зв'язку
із наявною суперечністю нормативних
актів, щодо спірних правовідносин
підлягають застосуванню норми абзацу 1
частини 5 статті 21 Закону України "Про
центральні органи виконавчої влади"
від 17.03.2011 року №3166-VI, які мають вищу
юридичну силу та не вимагають
погодження звільнення керівників і
заступників керівників територіальних
органів центрального органу
виконавчої влади з головами обласних
державних адміністрацій.

За таких обставин, оспорюваний наказ
від 31.07.2014 року №469-УП/п/17 прийнятий
Державною інспекцією України з безпеки
на наземному транспорті на підставі та
в межах власних повноважень, у спосіб,
передбачений Конституцією та законами
України.

Правомірність оспорюваного рішення
доведена відповідачем у порядку,
встановленому частиною 2 статтею 72
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Таким чином, у задоволенні позовних
вимог слід відмовити повністю.

Судові витрати на користь сторін не
стягуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 в задоволенні
адміністративного позову до Державної
інспекції України з безпеки на
наземному транспорті, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача
Управління Укртрансінспекції у
Рівненській області, про скасування
наказу від 31.07.2014 року №469-УП/п/17 "Про
звільнення ОСОБА_5", поновлення на
посаді начальника Управління
Укртрансінспекції у Рівненській
області, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди -
відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Головуючий cуддя
Шарапа В.М.

Судді
Гломб Ю.О.

Борискін С.А.