Справа № 2а-4200/12/1070
Суддя: Логвиненко А.О.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/11408/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів : Логвиненко А.О.
(доповідач), Донець О.Є., Мороз В.Ф.

здійснивши попередній розгляд
касаційної скарги приватного
підприємства «МІТ ГРУП» на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 1.10.2012р. та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 17.01.2013р. у
справі

за позовом Приватного підприємства
«МІТ ГРУП»

до відповідачів Київської обласної
митниці

про визнання протиправним та
скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В :

5.09.2012р. до суду з позовом про визнання
протиправними дій Київської обласної
митниці (далі Митниця) звернулось
приватне підприємство «МІТ ГРУП» (далі
Підприємство). Свої вимоги позивач
мотивував тим, що він надав Митниці
документи, необхідні для митного
оформлення товарів, що надійшли до
України на підставі
зовнішньоекономічного контракту.
Митницею було витребувано додаткові
документи, відмовлено у прийнятті
митної декларації та самостійно
визначено митну вартість товару за
шостим методом. Вважаючи дії Митниці
такими, що не відповідають чинному
законодавству, позивач просив визнати
їх протиправними та скасувати рішення
Митниці від 31.08.2012р. про коригування
митної вартості товару та картку
відмови в прийнятті митної декларації.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 1.10.2012р.,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 17.01.2013р., в задоволенні позову
відмовлено.

Не погодившись з судовими рішеннями,
Підприємство звернулось з касаційною
скаргою, в якій, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
просило їх скасувати та задовольнити
позов. При цьому, скаржник зазначив, що
суди дійшли помилкового висновку про
безпідставність позову.

У своїх запереченнях відповідач
зазначив, що рішення судів є законними
та обґрунтованими.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачем для митного
оформлення товару, поставленого в
Україну на підставі
зовнішньоекономічного контракту,
подано декларацію митної вартості від
30.08.2012р. №125130000/2012/219207.

Митницею у позивача було витребувано
додаткові документи для підтвердження
заявленої вартості товару, а саме :
прайс-лист фірми-виробника товару;
висновок спеціалізованої експертної
організації про якісні та вартісні
характеристики товарів; банківські
платіжні документи.

Вимоги Митниці позивачем виконано
частково.

Відповідачем відмовлено в митному
оформленні товару та 31.08.2012р. прийнято
рішення про коригування вартості
товару за 6 (резервним) методом, в якому
наведено причини неможливості
застосування 1-5 методів визначення
вартості.

Відповідно до пункту 2 частини 2
статті 53 МК України, декларант або
уповноважена ним особа, які заявляють
митну вартість товару, зобов'язані
подавати органу доходів і зборів
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню.

Частина 3 статті 53 МК України
передбачає, що у разі якщо документи,
які підтверджують митну вартість
товару, містять розбіжності, наявні
ознаки підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу органу доходів і зборів
зобов'язані протягом 10 календарних
днів надати (за наявності) такі
додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

4) виписку з бухгалтерської
документації;

5) ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни
відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Додаткові документи, які було
витребувано Митницею, входять до
вищезазначеного переліку, проте,
позивачем вимоги відповідача щодо
надання додаткових документів
виконано в повному обсязі не було.

У статті 57 вказаного Кодексу
закріплені правила застосування
методів визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту. Згідно з ч. 1
цієї статті, митна вартість
визначається за такими методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: за ціною договору щодо
ідентичних товарів; за ціною договору
щодо подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); резервний.

Приписами 2 - 5 частин статті 57 МК
України встановлено, що основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій митний
орган та декларант можуть здійснити
обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

Як вбачається з матеріалів справи, між
декларантом та митним органом була
проведена процедура консультацій

З матеріалів справи вбачається, що,
враховуючи наявну у митного органу
інформацію та обсяг наданих позивачем
документів, у Митниці були підстави для
сумніву в правильності митної оцінки
товару. За таких обставин, митний орган
обґрунтовано запропонував позивачу
надати додаткові документи, перелічені
у частині 3 статті 53 МК України.

Товариством витребувані
відповідачем належні документи було
надано не у повному обсязі, що дало
відповідачу закінчити процедуру
консультацій та дало підстави для
визначення митної вартості товару у
спосіб, передбачений ст.57 МК України.
Оскільки, позивачем, в порушення вимог
чинного законодавства, не виконано в
повному обсязі законні вимоги Митниці
щодо надання додаткових документів,
необхідних для розгляду питання щодо
встановлення дійсної митної вартості
товару, подальші дії відповідача є
такими, що вчинені у межах та у спосіб,
передбачений МК України.

При цьому, Митниця у своєму рішенні
обґрунтувала та довела неможливість
послідовного застосування 1-5 методів
визначення митної вартості.

Судами першої та апеляційної
інстанцій дано належну оцінку
матеріалам справи, а їх висновки щодо
відсутності в діях Митниці порушень
чинного законодавства при перевірці
правильності визначення декларантом
митної вартості та подальших діях при
самостійному визначенні митної
вартості, доводами касаційної скарги
не спростовуються.

Відповідно до ст. 224 КАС України, суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230, 231, 254
КАС України, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу приватного
підприємства «МІТ ГРУП» залишити без
задоволення, постанову Київського
окружного адміністративного суду від
1.10.2012р. та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 17.01.2013р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі,
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України в
порядку, передбаченому ст.ст. 235-244 КАС
України.

Судді
А.О.
Логвиненко

О.Є.
Донець

В.Ф. Мороз