Справа № 821/2347/14
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2014-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2014 р. Справа № 821/2347/14

Категорія: 8.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Циганій С.І.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду в складі:

головуючого судді -Шеметенко
Л.П.судді -Домусчі С.Д. судді -Кравець
О.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у м. Херсоні Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області на постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від 25
липня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Державної податкової інспекції у м.
Херсоні Головного управління
Міндоходів у Херсонській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Херсоні Головного управління
Міндоходів у Херсонській області (далі
ДПІ у м. Херсоні) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 15
січня 2014 року № про збільшення
суми грошового зобов'язання за
платежем податок на доходи фізичних
осіб, що сплачуються фізичними особами
за результатами річного декларування:
за основним платежем на суму 55 547,28 грн.,
за штрафними санкціями на суму 13 886,82
грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
вказував, що за результатами
документальної позапланової невиїзної
перевірки відповідач дійшов висновків
про порушення позивачем пп.164.2.17 п.164.2
ст. 164 ПК України, яке полягало у
неоподаткуванні отриманого доходу у
вигляді додаткового блага, у зв'язку з
чим, було прийнято оскаржуване рішення.
На думку позивача, відповідач
помилково вважає додатковим благом
прощення позивачу банком
заборгованості за пенею за кредитним
договором.

Відповідач позов не визнав,
посилаючись на правомірність
оскаржуваного рішення.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 25 липня 2014
року адміністративний позов
задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення форми
"Р" від 15.01.2014р. № про збільшення
суми грошового зобов'язання за
платежем податок на доходи фізичних
осіб, що сплачуються фізичними особами
за результатами річного декларування:
за основним платежем на суму 55 547,28 грн.,
за штрафними санкціями на суму 13 886,82
грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
Державна податкова інспекція у м.
Херсоні Головного управління
Міндоходів у Херсонській області
подала апеляційну скаргу, в якій
апелянтом ставиться питання про
скасування судового рішення в зв'язку з
тим, що воно постановлено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права та прийняття нової постанови про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційний розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження відповідно до п.1 ч.1 ст.197
КАС України, якою передбачено, що суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, з таких
підстав.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

Відповідачем проведена документальна
позапланова невиїзна перевірка
позивача з питання отримання
додаткового блага у вигляді суми боргу
анульованого кредитором за період з
01.01.2012р. по 31.12.2012р. відповідно до
затвердженого плану перевірки.

За наслідками перевірки відповідачем
складено акт №1952/21-03-17-02/НОМЕР_1 від
26.12.2013р., яким встановлено порушення
пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, внаслідок
чого позивачем не включена сума доходу
у вигляді додаткового блага у розмірі
341 897 грн., що призвело до заниження
податку на доходи фізичних осіб у сумі
55 547,28 грн.

На підставі акта перевірки
відповідачем винесено податкове
повідомлення-рішення № від
15.01.2014р. щодо збільшення суми грошового
зобов'язання по податку на доходи
фізичних осіб у загальному розмірі 69
434,10 грн.

23.06.2008р. між Акціонерним товариством
«Райффайзен банк Аваль» та позивачем
укладено договір №014/24/1723 про надання
споживчого кредиту, згідно якого банк
зобов'язується надати позивачу, а
позивач зобов'язується прийняти,
належним чином використовувати і
повернути банку кредит (грошові кошти)
в іноземній валюті в сумі 24 627 доларів
США, та сплатити проценти, комісії в
порядку та на умовах, визначених даним
Договором.

Позивачем погашено заборгованість за
тілом кредиту та відсотковою ставкою в
повному обсязі, проте у позивача
існувала заборгованість за пенею, що
нарахована за прострочення кредитних
платежів.

Згідно з листом АТ«Райффайзен Банк
Аваль» від 27.03.2012р. №114-1/437, позивачу
було анулювано (прощенно)
заборгованість за пенею в розмірі 42 777,24
доларів США.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
виходив з того, що аналіз положень
ст.ст. 14, 163, 164 ПК України, свідчить, що до
доходів взагалі та додаткових благ,
зокрема, відносяться матеріальні та
нематеріальні цінності, кошти та інші
активи, які безпосередньо отримані
платником податку та які збільшують
загальний майновий стан цього платника
і забезпечують приріст його активів у
той чи іншій формі. На думку суду першої
інстанції, пеня за несвоєчасне
виконання грошового зобов'язання,
нарахована банком відповідно до умов
договору та анульована за його
рішенням, не є доходом платника
податків в розумінні ПК України, який
підлягає оподаткуванню згідно абзацом
«д» пп.164.2.17 п.164.2 ст. 164 ПК України, у
зв'язку з чим, оскаржуване рішення є
протиправним.

В апеляційній скарзі ДПІ у м. Херсоні
вказується, що визначальною ознакою
застосування пп.17 п.2 ст. 164 ПК України
для визначення додаткового блага є
суми боргу платника податку,
анульованого (прощеного кредитором) за
його самостійним рішенням. Таким чином,
якщо пеня - яка є заборгованістю
боржника, анульована (прощена)
кредитором, то вона набуває ознаки
додаткового блага в розумінні пп.17 п.2
ст. 164 ПК України.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
необхідність задоволення позовних
вимог та не приймає до уваги доводи
апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно до абзацу «д» пп.164.2.17 п.164.2
ст. 164 ПК України, до загального
місячного (річного) оподатковуваного
доходу платника податку включається
дохід, отриманий платником податку як
додаткове благо (крім випадків,
передбачених статтею 165 цього Кодексу)
у вигляді суми боргу платника податку,
анульованого (прощеного) кредитором за
його самостійним рішенням, не
пов'язаним з процедурою банкрутства, до
закінчення строку позовної давності.
Якщо кредитор повідомляє платника
податку - боржника рекомендованим
листом з повідомленням про вручення
або шляхом укладення відповідного
договору, або шляхом надання
повідомлення боржнику під підпис
особисто про анулювання (прощеного)
боргу та включає суму анульованого
(прощеного) боргу до податкового
розрахунку суми доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, за підсумками звітного
періоду, у якому такий борг було
анульовано (прощеного), такий боржник
самостійно сплачує податок з таких
доходів та відображає їх у річній
податковій декларації.

Колегія суддів вважає, що у розумінні
вищевказаної норми борг у вигляді пені
за кредитним договором, прощений
кредитором, не є додатковим благом, з
якого боржник повинен сплатити
податок, з таких підстав.

Згідно з абзацом «б» пп.164.2.14 п.164.2 ст. 164
ПК України, до загального місячного
(річного) оподатковуваного доходу
платника податку включається дохід у
вигляді неустойки (штрафів, пені),
відшкодування матеріальної або
немайнової (моральної) шкоди, крім: б)
відсотків, отриманих від боржника
внаслідок прострочення виконання ним
договірного зобов'язання.

Частиною 3 ст. 549 ЦК України встановлено,
що пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Таким чином, якщо фізична особа -
кредитор отримує від свого боржника
пеню за прострочення виконання
останнім договірного зобов'язання, то
такий кредитор не включає отриману
пеню до оподатковуваного доходу і,
відповідно, не сплачує податок з цієї
пені.

Якщо ж припустити, що вказана фізична
особа - кредитор простить боржнику цю
пеню та розглядати її як додаткове
благо виключно у розумінні абзацу «д»
пп.164.2.17 п.164.2 ст. 164 ПК України, то вийде,
що боржник повинен буде включити
прощену пеню до своїх доходів і
сплатити з неї податок.

Отже, при такому застосуванні
законодавства одна і та ж пеня змінює
свій статус з «неоподаткованого
доходу» на «оподатковуваний дохід» в
залежності від того, у якій із сторін
основного договору вона опиняється: у
кредитора чи у боржника.

Відповідно, це ставить кредитора і
боржника в нерівні умови при отриманні
однієї і тієї же самої пені, що
суперечить такому принципу
податкового законодавства як 4.1.2.
рівність усіх платників перед законом
(пп.4.1.2 п.4.1 ст. 4 ПК України).

За таких обставин, колегія суддів
вважає необхідним застосувати абзац
«д» пп.164.2.17 п.164.2 ст. 164 ПК України у
системному зв'язку з абзацом «б»
пп.164.2.14 п.164.2 ст. 164 і пп.4.1.2 п.4.1 ст. 4 ПК
України, та приходить до висновку, що
борг у вигляді пені за кредитним
договором, прощений кредитором, не є
додатковим благом, з якого боржник
повинен сплатити податок у розумінні
абзацу «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст. 164 ПК
України.

З огляду на викладені обставини,
колегія суддів відхиляє доводи
апеляційної скарги як необґрунтовані
та погоджується з висновками суду
першої інстанції про необхідність
задоволення позовних вимог.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
порушень норм матеріального та
процесуального права при розгляді
справи не допустив, а наведені в
апеляційній скарзі доводи не дають
підстав для висновку про незаконність
чи необґрунтованість судового рішення.

За таких обставин підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції та задоволення апеляційної
скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 197; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200;
п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Херсоні
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області - залишити без
задоволення.

Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 25 липня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення копій особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів після
набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Л Л.П. Шеметенко Суддя:
С.Д. Домусчі Суддя: О.О. Кравець