Справа № 573/1614/14-а
Суддя: Зеленський В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 р.Справа № 573/1614/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Зеленського В.В.

Суддів: П'янової Я.В. , Чалого І.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Білопільського районного суду
Сумської області від 29.08.2014р. по
справі № 573/1614/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Білопільському районі
Сумської області

про призначення пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

05.08.2014 року позивачка, ОСОБА_1,
звернулася до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Білопільському районі Сумської
області, в якому просила зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України в
Білопільському районі Сумської
області призначити пенсію за віком
згідно чинного законодавства.

Постановою Білопільського районного
суду Сумської області від 29.08.14 року по
справі № 573/1614/14-а у задоволенні
позовних вимог відмовлено.

Позивачка, не погодившись з рішенням
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
апеляційної інстанції скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нову
постанову, якою задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначила, що постанову
винесено з порушенням норм
процесуального та матеріального права.

Відповідно до ст. 197 КАС України дана
справа розглядається в порядку
письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши в межах
апеляційної скарги рішення суду першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1.

З 26 квітня по 16 червня 1986 року позивачка
проживала у с. Черепки Овруцького
району Житомирської області, яке
віднесене до зони гарантованого
добровільного відселення (3-ої зони), а з
17 червня 1986 року по 07 травня 1990 року - с.
Мала Хайча Овруцького району
Житомирської області, яке віднесене до
зони посиленого радіологічного
контролю (4-ої зони).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1
позивачка є потерпілою від
Чорнобильської катастрофи 3 категорії.

Як вбачається з листів УПФ України в
Білопільському районі від 05 вересня 2012
року № 6194/01-0344 та від 14 липня 2014 року №
18/с-1 рішенням вказаного органу від 28
серпня 2012 року №5 позивачці відмовлено
в призначенні та з 01 вересня 2012 року
припинено виплату пенсії за віком
згідно зі ст. 55 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" у зв'язку з
відсутністю необхідного періоду
проживання (роботи) у зоні
гарантованого добровільного
відселення чи посиленого
радіологічного контролю. Наявний
період проживання (роботи) у зоні
гарантованого добровільного
відселення становить 1 місяць 20 днів, а
в зоні посиленого радіологічного
контролю - 3 роки 10 місяців 20 днів, тому
не має підстав для призначення цього
виду пенсії, оскільки сумування
періодів проживання (роботи) в різних
зонах не передбачено.

Не погодившись із вищезазначеним
рішенням відповідача, позивачка для
захисту своїх прав звернулася до суду з
адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що періоди
проживання позивачки в зоні
гарантованого добровільного
відселення та в зоні посиленого
радіологічного контролю, як окремі
підстави для зниження пенсійного віку
кожна є недостатніми за тривалістю
проживання позивачки в даних зонах для
зниження пенсійного віку
передбаченого ст. 26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", а сумування періодів
проживання в різних зонах
радіоактивного забруднення чинним
законодавством України не передбачено.

Таким чином суд першої інстанції
дійшов висновку про необхідність
відмови у задоволенні позовних вимог
позивача щодо зобов'язання Управління
Пенсійного фонду України в
Білопільському районі Сумської
області призначити пенсію за віком
згідно чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 18
червня 2014 року позивачці виповнилося 55
років.

В 2011 року позивачці була призначена
пенсія за віком на підставі ст. 55 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи". Але з 01
вересня 2012 року, у зв'язку з відсутністю
необхідного періоду проживання
(роботи) в зоні гарантованого
добровільного відселення чи
посиленого радіологічного контролю,
виплату пенсії було припинено, про що
останню було повідомлено в
установленому законом порядку.

З огляду на положення ч. 1 ст. 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" особи
мають право на призначення пенсії за
віком після досягнення віку 60 років та
наявності страхового стажу не менше 15
років.

До досягнення віку, встановленого
абзацом першим цієї статті, право на
пенсію за віком мають жінки 1961 року
народження і старші після досягнення
ними віку, зокрема, 58 років - які
народилися з 1 квітня 1959 року по 30
вересня 1959 року.

У відповідності зі ст. 49 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" пенсії
особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді: державної
пенсії; додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Згідно з ч. 1, абз. 5, 6 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" особам, які
працювали або проживали на територіях
радіоактивного забруднення, пенсії
надаються із зменшенням пенсійного
віку, встановленого статтею 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування":
потерпілим від Чорнобильської
катастрофи:

- особам, які постійно проживали або
постійно проживають чи постійно
працювали або постійно працюють у зоні
гарантованого добровільного
відселення за умови, що вони за станом
на 1 січня 1993 року прожили або
відпрацювали у цій зоні не менше 3 років
- пенсійний вік зменшується на 3 роки та
додатково на 1 рік за 2 роки проживання,
роботи, але не більше 6 років;

- особи, які постійно проживали або
постійно проживають чи постійно
працювали або постійно працюють у зоні
посиленого радіологічного контролю за
умови, що вони станом на 1 січня 1993 року
прожили або відпрацювали у цій зоні не
менше 4 років - пенсійний вік
зменшується на 2 роки та додатково на 1
рік за 3 роки проживання, роботи, але не
більше 5 років.

Колегія суддів зазначає, що пенсійний
вік за бажанням особи може бути знижено
тільки за однією підставою,
передбаченою цією статтею, якщо не
обумовлено інше. При цьому відповідне
зниження пенсійного віку, передбачене
цією статтею, застосовується також до
завершення періоду збільшення віку
виходу на пенсію до 1 січня 2022 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції, що періоди
проживання позивачки в зоні
гарантованого добровільного
відселення та в зоні посиленого
радіологічного контролю, як окремі
підстави для зниження пенсійного віку
кожна є недостатніми за тривалістю
проживання позивачки в даних зонах для
зниження пенсійного віку
передбаченого ст. 26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", а сумування періодів
проживання в різних зонах
радіоактивного забруднення чинним
законодавством України не передбачено.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
Білопільського районного суду
Сумської області від 29.08.14 року по
справі № 573/1614/14-а відповідає вимогам
ст. 159 КАС України, а тому відсутні
підстави для її скасування та
задоволення апеляційних вимог
апелянта - позивача у справі.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч.
1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Білопільського районного
суду Сумської області від 29.08.2014р. по
справі № 573/1614/14-а залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Зеленський В.В.Судді
П’янова Я.В. Чалий І.С.