Справа № 761/15159/14-а
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2014-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Гуменюк
Суддя-доповідач: Кобаль М.І.
У Х В А Л А

Іменем України

08 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді
Кобаля М.І.,

суддів:
Бабенка К.А., Петрика І.Й.

розглянувши в порядку письмового
провадження матеріали апеляційної
скарги Управління Пенсійного фонду
України в Шевченківському районі міста
Києва на постанову Шевченківського
районного суду міста Києва від 05
серпня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі міста Києва
про визнання дії протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернувся до
суду із адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі міста Києва
(далі - Відповідач), в якому просив
визнати неправомірною відмову
відповідача у проведенні перерахунку
грошового утримання судді та
зобов'язати здійснити перерахунок
починаючи з 03.06.2013 року.

Постановою Шевченківського районного
суду міста Києва від 05 серпня 2014 року
адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просив скасувати рішення
суду першої інстанції та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
вимог адміністративного позову в
повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
судом першої інстанції було порушено
норми матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності сторін.

Апеляційний розгляд справи
здійснюється без фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу, оскільки сторони у судове
засідання не з'явились.

Відповідно до ч.1 ст. 41 КАС України, у
разі неявки у судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі (у тому числі при розгляді
справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Згідно зі ч. 1 п. 1 ст. 198, ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
не може бути скасовано правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
що позивач є суддею Верховного Суду
України у відставці та знаходиться на
обліку в Управлінні Пенсійного фонду
України в Шевченківському районі м.
Києва.

З урахуванням стажу роботи на посаді
судді, розмір щомісячного довічного
грошового утримання ОСОБА_2 при виході
у відставку складав 90 відсотків
заробітної плати працюючого на
відповідній посаді судді.

Приймаючи рішення про задоволення
вимог адміністративного позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
необхідність у перерахунку довічного
грошового утримання судді у відставці
повинно виходити з усіх складових
суддівської винагороди, передбаченої
ст. 129 ЗУ «Про судоустрій і статус
суддів».

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції, оскільки він знайшов
своє підтвердження під час
апеляційного розгляду справи.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
позивач Верховним Судом України від 11
липня 2013 року за № 453/0/21-13, видана
Довідка (далі - Довідка) щодо розміру
заробітної плати судді, який працює на
відповідній посаді (а.с.4).

Листом від 10 січня 2014 року за № 311/06, у
проведенні перерахунку ОСОБА_2
щомісячного довічного грошового
утримання Управлінням Пенсійного
фонду України в Шевченківському районі
міста Києва було відмовлено у зв'язку з
відсутністю підстав для його
перерахунку, оскільки на думку
останнього, пенсія позивачу
виплачується в повному обсязі та у
зв'язку з тим, що позивач не є суддею
Конституційного Суду України (а.с.5).

Проте, відповідачем, як суб'єктом
владних повноважень, не виконано
делеговані йому повноваження та
безпідставно відмовлено позивачу в
перерахунку грошового утримання судді
у відставці.

Суд апеляційної інстанції вважає таку
відмову Управлінням Пенсійного фонду
України в Шевченківському районі міста
Києва протиправною, виходячи з
наступного.

Однією з гарантій забезпечення
незалежності суддів, закріплених у ч.1
ст. 126 Основного Закону України, є
надання їм за рахунок держави
матеріального і соціального захисту,
до якого відноситься і щомісячне
довічне грошове утримання.

Суддівська винагорода регулюється
Законом України «Про судоустрій і
статус суддів» та Законом України "Про
Конституційний Суд України" та не може
визначатися іншими
нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 43 Закону України
„Про статус суддів" позивачу
призначене щомісячне довічне грошове
утримання в розмірі 90 % заробітної
плати працюючого на відповідній посаді
судді без обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Статтею 43 Закону України «Про статус
суддів» (в редакції 1992 року)
встановлено, що за суддею, який
перебуває у відставці, зберігається
звання судді і такі ж гарантії
недоторканності та соціального
захисту, як і до виходу у відставку. За
суддею зберігається право на одержання
щомісячного довічного грошового
утримання виходячи з розміру
працюючого на відповідній посаді
судді. Відповідно до абзацу 3 пункту 1
Постанови Верхової Ради України «Про
порядок введення в дію Закону України
«Про статус суддів» № 2863-ХІІ від 15
грудня 1992 року, яка діяла на час
призначення позивачу довічного
грошового утримання, у разі зміни
заробітної плати суддів розмір
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці
обчислюється виходячи з нового розміру
заробітної плати судді, який працює на
відповідній посаді.

Пунктом 11 розділу XIII "Перехідні
положення" Закону України "Про
судоустрій і статус суддів"
передбачено, що судді, призначені чи
обрані на посаду до набрання чинності
цим Законом, зберігають визначення
стажу роботи на посаді судді
відповідно до законодавства, що діяло
на день набрання чинності цим Законом,
статтями 43 Закону України "Про статус
суддів" та постановою Кабінету
Міністрів України від 3 вересня 2005 року
N 865 "Про оплату праці та щомісячне
грошове утримання суддів".

Стаття 22 Конституції України
передбачає, що при прийнятті нових
законів або внесення змін до чинних
законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав та
свобод.

Рішенням Конституційного Суду України
від 1 грудня 2004 року у справі № 1-1/2004 за
конституційним поданням Верховного
Суду України про офіційне тлумачення
положень частин першої, другої статті
126 Конституції України та частини
другої статті 13 Закону України "Про
статус суддів" (справа про незалежність
суддів як складову їхнього статусу)
визначено: «Додаткові гарантії
незалежності і недоторканності суддів,
крім уже передбачених Конституцією
України, можуть встановлюватися також
законами. Такі гарантії визначені,
зокрема, статтею 13 Закону України "Про
статус суддів".

Не допускається зниження рівня
гарантій незалежності і
недоторканності суддів в разі
прийняття нових законів або внесення
змін до чинних законів.

Рішенням Конституційного Суду України
від 11 жовтня 2005 року у справі за
конституційними поданнями Верховного
Суду України та 50 народних депутатів
України щодо відповідності
Конституції України положень абзаців
третього, четвертого пункту 13 розділу XV
"Прикінцеві положення" Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" та офіційного
тлумачення положення частини третьої
статті 11 Закону України "Про статус
суддів" встановлено, що за змістом
статті 126 Конституції України
положення частини третьої статті 11
Закону України "Про статус суддів" у
взаємозв'язку з частиною восьмою
статті 14 Закону України "Про судоустрій
України" треба розуміти як таке, що
гарантує досягнутий рівень
незалежності суддів і забороняє при
прийнятті нових законів та інших
нормативних актів, внесенні змін до них
скасовувати чи звужувати існуючі
гарантії незалежності суддів, у тому
числі заходи їх правового захисту та
матеріального і соціального
забезпечення.

У рішення Конституційного Суду України
№ 3-рп/2013 від 03 червня 2013 року, зокрема,
зазначено, що конституційний статус
судді передбачає достатнє матеріальне
забезпечення судді як під час
здійснення ним свої повноважень
(суддівська винагорода), так і в
майбутньому у зв'язку з досягненням
пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок
припинення повноважень і набуття
статусу судді у відставці (щомісячне
довічне грошове утримання). Статус
судді та його елементи, зокрема
матеріальне забезпечення суду після
припинення його повноважень, є не
особистим привілеєм, а засобом
забезпечення незалежності працюючих
суддів і надається для гарантування
верховенства права та в інтересах осіб,
які звертаються до суду та очікують
неупередженого правосуддя.

Зміст статті 138 ЗУ «Про судоустрій і
статус суддів» від 07 липня 2010 року в
редакції, яка діє внаслідок прийняття
рішення Конституційного Суду України
№ 3-рп/2013 від 03 червня 2013 року, чітко та
однозначно встановлює співвідношення
та залежність розміру місячного
довічного грошового утримання судді у
відставці від розміру грошового
утримання судді, який працює на
відповідній посаді.

Необхідність у перерахунку довічного
грошового утримання судді у відставці
повинно виходити з усіх складових
суддівської винагороди, передбаченої
ст. 129 ЗУ «Про судоустрій і статус
суддів».

Аналіз наведених положень дає підстави
для висновку, що зміна розміру
грошового утримання працюючого на
відповідній посаді судді є достатньою
підставою для зміни розміру
відповідного місячного довічного
грошового утримання судді у відставці.

Судом першої інстанції було вірно
встановлено фактичні обставини справи,
надано належну оцінку дослідженим
доказам, прийнято законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній
скарзі, до уваги не приймаються,
оскільки є необґрунтованими та не є
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу залишити
без задоволення, а постанову окружного
суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, Київський апеляційний
адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі міста Києва -
залишити без задоволення, а постанову
Шевченківського районного суду міста
Києва від 05 серпня 2014 року - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення.

Касаційну скаргу може бути подано
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, а в разі
складення в повному обсязі відповідно
до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення
в повному обсязі.

Головуючий - суддя
М.І. Кобаль

судді:
К.А. Бабенко

І.Й. Петрик

.

Головуючий суддя
Кобаль М.І.

Судді:
Бабенко К.А

Петрик І.Й.