Справа № 826/9772/14
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2014-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва, 8, корпус 1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10 вересня 2014 року 16 год. 56
хв. № 826/9772/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Данилишина В.М.,
суддів Качура І.А., Келеберди В.І., при
секретарі судових засідань Віруцькій
О.В., за участю представників позивача,
відповідача та третьої особи,
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Бюро вин" до
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі України, третя особа: Служба
безпеки України, про скасування рішень
відповідача в частині.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) у судовому
засіданні 10 вересня 2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду
міста Києва 08 липня 2014 року надійшов
позов товариства з обмеженою
відповідальністю "Бюро вин" (далі -
позивач) до Міністерства економічного
розвитку і торгівлі України (далі -
відповідач) про скасування п. 6 додатку
до наказу відповідача від 06 червня 2014
року № 655 "Про застосування спеціальної
санкції - тимчасового зупинення
зовнішньоекономічної діяльності - до
суб'єктів зовнішньо-економічної
діяльності України" в частині
застосування до позивача спеціальної
санкції - тимчасового зупинення
зовнішньоекономічної діяльності (далі
- оскаржуваний наказ № 655).

В обґрунтування позову законний
представник позивача зазначив, що
підстави для застосування до позивача
спеціальних санкцій відсутні, а тому
оскаржуваний наказ № 655 є
необґрунтованим і таким, що виданий за
відсутності повного і всебічного
дослідження обставин, які мають
значення для вирішення питання про
застосування спеціальних санкцій.

Ухвалою суду від 11 липня 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі, у якій
призначено попереднє судове засідання.

До суду 05 серпня 2014 року через
канцелярію від законного представника
позивача надійшла письмова заява про
зміну позовних вимог, яка по суті є
заявою про їх збільшення, а саме, окрім
скасування п. 6 додатку до
оскаржуваного наказу № 655, також про
скасування п. 4 додатку до наказу
відповідача від 23 липня 2014 року № 857
"Про зміну виду спеціальної санкції, що
застосована до суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності
України" в частині застосування до
позивача спеціальної санкції -
встановлення індивідуального режиму
ліцензування зовнішньоекономічної
діяльності (далі - оскаржуваний наказ №
857). Вказану заяву судом, згідно з ч. 1 ст.
137 КАС України, прийнято до розгляду та
долучено до матеріалів справи для
врахування при прийнятті у справі
судового рішення по суті.

У судовому засіданні 05 серпня 2014 року
судом задоволено відповідне письмове
клопотання та, згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 53 КАС
України, до участі у справі як третю
особу, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні
відповідача допущено Службу безпеки
України (далі - третя особа).

Ухвалою суду від 05 серпня 2014 року
закінчено підготовче провадження та
справу призначено до розгляду колегією
суддів у судовому засіданні.

Ухвалами суду від 05 та 27 серпня 2014 року
відмовлено у задоволенні письмових
клопотань законного представника
позивача про вжиття заходів
забезпечення позову.

Ухвалою суду від 10 вересня 2014 року
відмовлено у задоволенні письмового
клопотання представника позивача про
зупинення провадження у справі.

У ході судового розгляду справи
представники позивача позов, з
урахуванням заяви про зміну позовних
вимог, підтримали та просили
задовольнити його повністю.

Представники відповідача не визнали
позов та просили відмовити у його
задоволенні повністю з підстав,
зазначених у письмових запереченнях
проти позову та доказах на їх
обґрунтування, поданих до суду 01 серпня
2014 року через канцелярію, та письмових
поясненнях по суті позову, наданих суду
у судовому засіданні 13 серпня 2014 року, а
також наданих суду протягом судового
розгляду справи.

Представники третьої особи також
заперечували проти позову та просили
відмовити у його задоволенні повністю
з підстав, зазначених у письмових
поясненнях по суті позову та доказах на
їх обґрунтування, наданих суду у
судовому засіданні 27 серпня 2014 року та
протягом судового розгляду справи.

Оцінивши належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у матеріалах справи доказів у
їх сукупності, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем 06 червня 2014 року
оформлено оскаржуваний наказ № 655,
яким, за порушення п. 227.4 ст. 227
Податкового кодексу України (далі - ПК
України), ст. 35 Закону України "Про
карантин рослин" та ст. 17 Закону України
"Про зовнішньоекономічну діяльність", у
40-денний строк із дня набрання чинності
цим наказом застосовано спеціальну
санкцію - тимчасове зупинення
зовнішньоекономічної діяльності - до
суб'єктів зовнішньо-економічної
діяльності України, зазначених у
додатку до цього наказу.

Згідно з п. 6 переліку суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності
України, до яких застосовано
спеціальну санкцію - тимчасове
зупинення зовнішньоекономічної
діяльності, який є додатком до
оскаржуваного наказу № 655, до позивача,
за порушення п. 227.4 ст. 227 ПК України,
застосовано спеціальну санкцію -
тимчасове зупинення
зовнішньоекономічної діяльності.

Суд не погоджується з доводами
представників позивача щодо наявності
підстав для задоволення позову,
виходячи з оцінки наявних у матеріалах
справи доказів, а також аналізу
наступних норм та обставин.

Так, відповідно до ч.ч. 1-6 ст. 37 Закону
України "Про зовнішньоекономічну
діяльність" (далі - Закон), за порушення
цього або пов'язаних з ним законів
України до суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності або
іноземних суб'єктів господарської
діяльності можуть бути застосовані
такі спеціальні санкції: накладення
штрафів у випадках несвоєчасного
виконання або невиконання суб'єктами
зовнішньоекономічної діяльності та
іноземними суб'єктами господарської
діяльності своїх обов'язків згідно з
цим або пов'язаних з ним законів
України. Розмір таких штрафів
визначається відповідними положеннями
законів України та/або рішеннями
судових органів України; застосування
до суб'єктів зовнішньоекономічної
діяльності та іноземних суб'єктів
господарської діяльності
індивідуального режиму ліцензування у
випадках порушення такими суб'єктами
цього Закону та/або пов'язаних з ним
законів України, що встановлюють певні
заборони, обмеження або порядок
здійснення зовнішньоекономічних
операцій; тимчасове зупинення
зовнішньоекономічної діяльності у
випадках порушення цього Закону або
пов'язаних з ним законів України,
проведення дій, які можуть зашкодити
інтересам національної економічної
безпеки.

Санкції, зазначені у цій статті,
застосовуються центральним органом
виконавчої влади з питань економічної
політики за поданням органів доходів і
зборів та контрольно-ревізійної служб,
правоохоронних органів, органів
Антимонопольного комітету України,
національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг, та Національного
банку України або за рішенням суду.
Санкції, зазначені у цій статті, можуть
бути застосовані до суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності або
іноземних суб'єктів господарської
діяльності протягом трьох років з дня
виявлення порушення законодавства.

Подання щодо застосування санкцій
повинно містити такі дані:
найменування та реквізити суб'єкта
зовнішньоекономічної діяльності (для
іноземних суб'єктів господарювання -
мовою країни їхнього
місцезнаходження), відомості про зміст
порушення з посиланням на конкретні
положення законодавства України, вид
спеціальної санкції, яку пропонується
застосувати, найменування та реквізити
контрагента, при виконанні контракту з
яким порушено законодавство, іншу
доцільну інформацію.

Застосуванню спеціальних санкцій до
суб'єктів зовнішньоекономічної
діяльності та іноземних суб'єктів
господарювання може передувати
офіційне попередження центрального
органу виконавчої влади з питань
економічної політики.

Індивідуальний режим ліцензування діє
до моменту усунення порушень
законодавства України або
застосування практичних заходів, що
гарантують виконання цього Закону
та/або пов'язаних з ним законів України
та скасовується центральним органом
виконавчої влади з питань економічної
політики.

Тимчасове зупинення
зовнішньоекономічної діяльності діє
до моменту усунення порушень
законодавства України або
застосування практичних заходів, що
гарантують виконання цього Закону
та/або пов'язаних з ним законів України,
але не більше трьох місяців з дати
винесення відповідного рішення
центральним органом виконавчої влади з
питань економічної політики. Після
тимчасового зупинення
зовнішньоекономічної діяльності
суб'єкти зовнішньоекономічної
діяльності або іноземні суб'єкти
господарської діяльності переводяться
центральним органом виконавчої влади з
питань економічної політики на
індивідуальний режим ліцензування.

Згідно з п. 1.1 розділу 1 Положення про
порядок застосування до суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності
України та іноземних суб'єктів
господарської діяльності спеціальних
санкцій, передбачених ст.ст. 37 Закону
України "Про зовнішньоекономічну
діяльність", затвердженого наказом
Міністерства економіки України від 17
квітня 2000 року № 52 (далі - Положення №
52), спеціальні санкції - індивідуальний
режим ліцензування або тимчасове
зупинення зовнішньоекономічної
діяльності - застосовуються
Міністерством економічного розвитку і
торгівлі України до суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності за
поданням органів державної податкової
та контрольно-ревізійної служб, митних,
правоохоронних органів, органів
Антимонопольного комітету України,
спеціально уповноваженого органу
виконавчої влади у сфері регулювання
ринків фінансових послуг та
Національного банку України або за
рішенням суду.

Оскаржуваний наказ № 655 в частині, що
стосується позивача, оформлено на
підставі подання третьої особи від 14
травня 2014 року № 8/1/2-6590 (далі - подання).

Дослідивши наявну у матеріалах справи
копію подання, суд прийшов до висновку,
що воно відповідає нормам
законодавства, а тому, з урахуванням
вище викладених норм, за переконанням
суду, відсутні підстави для відмови у
задоволенні подання та відмови у
прийнятті оскаржуваного наказу № 655.

У матеріалах справи міститься копія
листа відповідача від 11 липня 2014 року
№ 4122-16/23659-05, адресованого третій
особі, зі змісту якого вбачається, що на
підставі рішень третьої особи
оскаржуваним наказом № 655 до суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності, у
тому числі позивача, застосовано
спеціальну санкцію у вигляді
тимчасового зупинення
зовнішньоекономічної діяльності за
порушення ст. 227 ПК України.

Враховуючи чисельні звернення таких
суб'єктів із проханням скасувати
спеціальну санкцію, відповідач
звернувся з проханням до третьої особи
розглянути надані суб'єктами
зовнішньоекономічної діяльності
матеріали та висловити позицію третьої
особи, як ініціатора застосування
спеціальної санкції, щодо можливості
її скасування.

Листом від 21 липня 2014 року № 8/1/2-9870,
копія якого також міститься у
матеріалах справи, третя особа
повідомила відповідача про те, що
зовнішньоекономічна діяльність
імпортера має суттєвий вплив на обсяги
обов'язкових платежів, які
справляються під час здійснення
імпорту алкогольної продукції, а тому
третя особа вважає за можливе
скасувати дію спеціальної санкції у
вигляді тимчасового зупинення
зовнішньоекономічної діяльності,
застосованої до позивача, із
одночасним застосуванням до нього
індивідуального режиму ліцензування
зовнішньоекономічної діяльності.

У зв'язку з викладеними обставинами,
після отримання вказаного листа
третьої особи (22 липня 2014 року за вх. №
05/67622-14), 23 липня 2014 року відповідачем
оформлено оскаржуваний наказ № 857, яким
скасовано дію спеціальної санкції -
тимчасове зупинення
зовнішньоекономічної діяльності та
застосовано спеціальну санкцію -
індивідуальний режим ліцензування
зовнішньоекономічної діяльності - до
суб'єктів зовнішньоекономічної
діяльності України, зазначених у
додатку до цього наказу.

Відповідно до п. 4 переліку суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності
України, щодо яких змінено вид
спеціальної санкції на індивідуальний
режим ліцензування, який є додатком до
оскаржуваного наказу № 857, позивачу
змінено спеціальну санкцію у вигляді
тимчасового зупинення
зовнішньоекономічної діяльності на
індивідуальний режим ліцензування
зовнішньоекономічної діяльності.

Тобто, як вбачається з вище викладених
обставин, відповідачем самостійно
скасовано дію спеціальної санкції -
тимчасове зупинення
зовнішньоекономічної діяльності, у
тому числі до позивача, та застосовано
до нього спеціальну санкцію -
індивідуальний режим ліцензування
зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з п. 2 оскаржуваного наказу № 857,
оскаржуваний наказ № 655 визнано таким,
що втратив чинність, в частині
застосування спеціальної санкції -
тимчасове зупинення
зовнішньоекономічної діяльності - до
суб'єктів зовнішньоекономічної
діяльності України, зазначених у
додатку до оскаржуваного наказу № 655.

Тобто, на час розгляду справи судом
оскаржуваний наказ № 655 визнано таким,
що втратив чинність, в частині
застосування, у тому числі до позивача,
спеціальної санкції у вигляді
тимчасового зупинення
зовнішньоекономічної діяльності, а
тому предмет спору в частині заявленої
вимоги про скасування оскаржуваного
рішення № 655 відсутній, оскільки
оскаржуваний наказ № 655 на час судового
розгляду справи є таким, що не впливає
на права, інтереси та обов'язки
позивача. Вище викладені обставини, у
свою чергу, свідчать про відсутність
підстав для задоволення позову у
вказаній частині.

Відповідно до п. 3 оскаржуваного наказу
№ 857, початок дії спеціальної санкції -
індивідуальний режим ліцензування
зовнішньоекономічної діяльності,
застосованої до суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності
України згідно з п. 1 цього наказу,
визначено 04 вересня 2014 року.

Тобто, застосована відповідачем до
позивача спеціальна санкція -
індивідуальний режим ліцензування
зовнішньоекономічної діяльності,
починає діяти із 04 вересня 2014 року.

Поряд з цим, позивач із вимогою про
скасування оскаржуваного наказу № 857
звернувся до суду 05 серпня 2014 року
(заява про зміну позовних вимог).

Оцінивши наявні у матеріалах справи
докази, суд зазначає, що оскільки
подання третьої особи відповідало
нормам Закону, а обов'язок відповідача
щодо витребування додаткових
документів для застосування санкцій
нормами Закону не передбачено,
оскаржувані накази № 655 та № 857, за
переконанням суду, є такими, що
оформлені відповідачем у межах його
повноважень, а тому підстави для їх
скасування відсутні.

При цьому, суд критично ставиться до
доводів представників позивача про те,
що позивачем не порушено п. 227.4 ст. 227 ПК
України, оскільки представниками
позивача не надано суду доказів на
обґрунтування того, що марки акцизного
податку передавалися позивачем
іноземним виробникам імпортованих
алкогольних напоїв для маркування.

Зокрема, відповідно до п. 227.4 ст. 227 ПК
України, придбані марки акцизного
податку передаються покупцями марок
(імпортерами) іноземним виробникам для
маркування імпортованих алкогольних
напоїв і тютюнових виробів у процесі їх
виробництва.

Суд також вважає безпідставними доводи
представників позивача про
необхідність врахування результатів
перевірок під час застосування
санкцій, оскільки спеціальна санкція -
це тимчасове зупинення
зовнішньоекономічної діяльності, яку
застосовано відповідачем до позивача,
що є видом
адміністративного-господарської
санкції (п. 5 ч. 1 ст. 239 Господарського
кодексу України). Нормами Закону та
Положення № 52 не передбачено обов'язок
відповідача витребовувати та
врахувати процесуальні документи або
протоколи перевірок контролюючих
органів.

Таким чином, системно проаналізувавши
вище викладені норми та обставини, суд
прийшов до висновку про відсутність
підстав для задоволення позову в
цілому.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71
КАС України, розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі,
без поважних причин не надасть докази
на пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається, суд
вирішує справу на основі наявних
доказів.

На підставі вище викладених норм та
обставин вбачається, що позов
товариства з обмеженою
відповідальністю "Бюро вин" до
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі України, третя особа: Служба
безпеки України, про скасування рішень
відповідача в частині є безпідставним,
необґрунтованим та таким, що не
підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони - суб'єкта владних повноважень,
суд присуджує з іншої сторони всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати, пов'язані
із залученням свідків та проведенням
судових експертиз. У зв'язку з
ухваленням судового рішення на користь
суб'єкта владних повноважень та
відсутністю з його сторони судових
витрат, пов'язаних із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз, судові витрати стягненню з
позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 24, 25, 69-71, 86, 122, 158-163, 167
КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволенні
позову товариства з обмеженою
відповідальністю "Бюро вин".

Копії постанови у повному обсязі
направити сторонам та третій особі
(вручити їх уповноваженим
представникам) у порядку та строки,
встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України,
постанова може бути оскаржена шляхом
подання до Київського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд міста Києва
апеляційної скарги протягом десяти
днів із дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя
В.М. Данилишин

Суддя
І.А.
Качур

Суддя
В.І.
Келеберда

Постанова у повному обсязі складена 17
вересня 2014 року