Справа № 2а-1802/11
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/6322/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Малиніна В.В. (доповідач), Ситникова О.Ф.,
Швеця В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на
ухвали Харківського апеляційного
адміністративного суду від 29 листопада
2011 року та 6 грудня 2011 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в
Первомайському районі Харківської
області про перерахунок пенсії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 (далі-позивач) звернувся до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Первомайському районі Харківської
області (далі-відповідач) про визнання
дій відповідача щодо відмови
перерахунку йому державної та
додаткової пенсії відповідно до
ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»протиправними,
зобов'язання відповідача перерахувати
йому державну та додаткову пенсію.

В обґрунтування позовних
вимог позивач зазначив, що він є
інвалідом 2 групи інвалідності,
учасником ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС і віднесений до
1 категорії осіб, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Одержує пенсію по інвалідності на
підставі ст.54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, на підставі ст.50 цього ж
закону. Оскільки розміри призначених і
виплачуваних йому пенсій не
відповідають розмірам, передбаченим
цим Законом, позивач звернувся із
заявою до відповідача про перерахунок
державної та додаткової пенсії за
шкоду здоров'ю на підставі ст.ст.50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»та рішення Конституційного
Суду України №6-рп/2007 від 9 липня 2007
року.

Постановою Первомайського
міськрайонного суду Харківської
області від 15 квітня 2011 року позов
задоволено.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 29 листопада
2011 року апеляційну скаргу
задоволено частково. Рішення суду
першої інстанції скасовано та прийнято
нову ухвалу, якою позовні вимоги з 1
січня 2007 року по 21 травня 2008 року
залишено без розгляду.

Ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 6 грудня 2011 року внесено
виправлення в ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 29 листопада 2011 року.

У касаційній скарзі заявник,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального та матеріального права,
просить рішення суду апеляційної
інстанції скасувати та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судом норм матеріального
і процесуального права, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.223 КАС
України, суд касаційної інстанції за
наслідками розгляду касаційної скарги
має право залишити касаційну скаргу
без задоволення, а судові рішення - без
змін.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
має право на отримання державної
пенсії в розмірі передбаченому ч.4 ст. 54
та додаткової пенсії відповідно до ч.1
ст. 50 Закону України 796-ХІІ, а відповідач
у період з 1 січня 2007 року по 21 травня 2008
року неправомірно відмовив у
проведенні перерахунку даних пенсій.

Із зазначеним висновком колегія
суддів не погоджується і вважає
необхідним зауважити на наступне.

Судами встановлено, що позивач
перебуває на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду України в
Первомайському районі Харківській
області та є особою, що постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи
категорія 1.

1 січня 2001 року позивачу було
встановлено ІІ групу інвалідності по
захворюванню, що пов'язане з
ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС,
що підтверджується довідкою МСЕК серії
ХАР № 021767.

Відповідач у своєму листі від 19
серпня 2010 року відмовив йому в
перерахунку та послався на те, що
пенсійне забезпечення осіб, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи здійснюється згідно Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
№796 від 28 лютого 1991 року, Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» №1058
від 9 липня 2003 року та на підставі
постанов КМУ, якими і керується ПФУ при
нарахуванні і виплаті пенсій. На
підставі цієї норми Пенсійний фонд при
нарахуванні основної та додаткової
пенсії позивачу застосував норми
постанови КМУ від 28 травня 2008
року №530 «Деякі питання соціального
захисту окремих категорій громадян»та
постанови КМУ від 3 січня 2002 року № 1 від
3 січня 2002 року «Про підвищення
розмірів пенсій та інших соціальних
виплат окремим категоріям пенсіонерів,
фінансування яких здійснюється за
рахунок коштів державного бюджету»,
пункт б частини І якої встановлює, що
виходячи з розміру 19 гривень 91 копійка
провадиться розрахунок: основної та
додаткової пенсії, передбаченої
ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», під час призначення та
перерахунку пенсій відповідно до
Закону України «Про пенсійне
забезпечення»та Закону України «Про
пенсійне забезпечення
військовослужбовців та осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ». Крім того, з
1 січня 2008 року Законом України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» від 28 грудня 2007 року №107
були внесені зміни до Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи». В новій
редакції Закону ст.50 встановлює, що
особам, віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірах: інвалідам 2 групи - 20%
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Згідно ч.2 ст. 99 КАС України для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Згідно з ч. 2 ст.87 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" суми
пенсії, не одержані своєчасно з вини
органу, що призначає або виплачує
пенсію, виплачуються за минулий час без
обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
нараховані суми пенсії, не отримані з
вини органу, що призначає і виплачує
пенсію, виплачується за минулий час без
обмеження будь-яким строком з
нарахуванням компенсації втрати
частини доходів.

Предметом розгляду у цій справі є
позовні вимоги про зобов'язання
здійснити перерахунок та виплату
недоотриманої пенсії і вищевказані
норми Закону до цих правовідносин
застосовуватись не можуть.

Правовідносини в даній справі
повинні розглядатися, в першу чергу,
виходячи з правомірності або
неправомірності дій чи бездіяльності
органу владних повноважень, на
звернення для оскарження яких Кодексом
адміністративного судочинства
передбачено 6 місяців.

Враховуючи дату звернення
позивача до суду, шестимісячний строк
на звернення до суду з позовом та
період, за який позивач просить суд
захистити його права, колегія суддів
апеляційної інстанції прийшла до
висновку, що права позивача підлягають
захисту з 9 вересня 2010 року.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС
України адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд за заявою особи, яка
його подала, не знайде підстав для
поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

З матеріалів справи таких підстав
не вбачається. Доказів поважності
пропуску строку на звернення до суду з
позовом позивачем не надано.

Таким чином, колегія суддів
вважає, що позовні вимоги щодо визнання
незаконними дій відповідача та
покладення на нього обов'язку
здійснити перерахунок та виплату
пенсії по інвалідності та додаткової
пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю за
період з 1 січня 2007 року по 21 травня 2008
року, у зв'язку з пропуском строку для
звернення до суду, підлягають
залишенню без розгляду.

Колегія суддів зазначає, що
правовідносини по даній категорії
справ розглядаються, в першу чергу,
виходячи з правомірності або
неправомірності дій органу владних
повноважень, строк оскарження яких
передбачений КАС України, а тому
положення ст. 76 Закону України
«Про використання ядерної енергії та
радіаційну безпеку»від 8 лютого 1995
року, яким встановлено що право на
подання позову про відшкодування
ядерної шкоди, заподіяної життю і
здоров'ю особи, строком давності не
обмежується, до даних правовідносин не
застосовується.

Поряд з тим, задовольняючи позовні
вимоги, суд першої інстанції виходив з
того, що на спірні правовідносини не
поширюється строк позовної давності,
застосувавши до них положення статті 87
Закону України "Про пенсійне
забезпечення", відповідно до якої суми
пенсії, не одержані своєчасно з вини
органу, що призначає або виплачує
пенсію, виплачуються за минулий час без
обмеження будь-яким строком.

Однак при цьому, судом не враховано
положення Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", відповідно до пункту 16
Прикінцевих положень якого, закони
України та інші нормативно-правові
акти застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону.

Оскільки статтею 46 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" передбачено інші ніж
статтею 87 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" правила виплати пенсії
за минулий час, а тому в цій частині
Закон України "Про пенсійне
забезпечення" застосуванню не
підлягає.

Таким чином суду першої існтанції до
спірних правовідносин слід було
застосувати положення статті 99 КАС
України та вирішити заяву позивача про
поновлення строку звернення до суду
відповідно до статті 100 КАС України.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, в
межах касаційної скарги, повністю
погоджується із висновком суду
апеляційної інстанції та вважає, що
доводи касаційної скарги не
спростовують висновку суду, тому
вимоги касаційної скарги не підлягають
задоволенню.

Відповідно до частини першої
статті 224 КАС України суд касаційної
інстанції залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231
КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 -
залишити без задоволення.

Ухвали Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 29 листопада 2011 року та 6 грудня 2011
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копії особам, які беруть участь у
справі і оскарженню не підлягає.

Судді:

В.В.Малинін

О.Ф.Ситников

В.В.Швець