Справа № 822/1370/14
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 822/1370/14
Головуючий у 1-й інстанції: Ковальчук
Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Сапальової Т.В.

суддів: Боровицького О. А. Полотнянка
Ю.П.

при секретарі: Майданюк Я.Л.

за участю представників сторін:

прокурора: Побережної-Войтенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
заступника прокурора м. Хмельницького
в інтересах держави в особі
Департаменту соціального захисту
населення Хмельницької обласної
державної адміністрації на постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 29 квітня
2014 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до Департаменту
соціального захисту населення
Хмельницької обласної державної
адміністрації, третя особа на стороні
відповідача - управління ДАІ УМВС
України в Хмельницькій області, про
зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до
Хмельницького окружного
адміністративного суду з позовом до
Департаменту соціального захисту
населення Хмельницької обласної
державної адміністрації, третя особа
на стороні відповідача - управління ДАІ
УМВС України в Хмельницькій області,
про зобов'язання надати дозвіл на
перереєстрацію автомобіля без сплати
мита та інших податків (зборів),
передбачених законодавством при
імпорті автомобілів.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 29 квітня 2014
року позов задоволено.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
прокурор подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду та прийняти
нову, якою в задоволенні позову
відмовити.

Прокурор в судовому засіданні
підтримав вимоги апеляційної скарги та
просив її задовольнити.

Представники сторін та третьої особи в
судове засідання не з'явились, хоча
були належним чином повідомлені про
дату, час та місце апеляційного
розгляду справи, що підтверджується
матеріалами справи. Відповідно до ч. 4
ст. 196 КАС України неприбуття у судове
засідання сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
прокурора, дослідивши матеріали справи
та перевіривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу необхідно
задовольнити, постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову,
якою в задоволенні позову відмовити,
виходячи з наступного.

Так, Хмельницьким окружним
адміністративним судом встановлено, що
у 2006 році (реєстрація в органах МРЕВ -
23.05.2006 році) відповідно до п. 42 Порядку
надання автомобілів, отриманих як
гуманітарна допомога, затвердженого
постановою КМУ № 128 від 07.02.2001 року та
Порядку забезпечення інвалідів
автомобілями, затвердженого
постановою КМУ №999 від 08.09.1997 року,
чоловіка позивача ОСОБА_4, як інваліда
було забезпечено автомобілем марки
Volkswagen Bora, номер кузова НОМЕР_1,
реєстраційний НОМЕР_2, в якості
гуманітарної допомоги.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_3, в зв'язку з чим у лютому 2014
року позивач, як член сім'ї померлого,
звернувся до відповідача із заявою про
перереєстрацію на її ім'я вказаного
вище автомобіля.

Листом Департаменту соціального
захисту населення Хмельницької ОДА від
07.03.2014 року №03/03-2160 позивачу відмовлено
у перереєстрації автомобіля в зв'язку з
тим, що Законом України "Про
гуманітарну допомогу" та Порядком
забезпечення інвалідів автомобілями,
затвердженого постановою КМУ №999 від
19.07.2006 року, передбачено, що у разі, якщо
інвалід користувався переданим
автомобілем менше 10 років, то
автомобіль може бути переданий лише у
разі сплати податків та зборів.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що норми
нового Порядку №999 від 19.07.2006 року не
підлягають застосуванню до
правовідносин, що виникли до набрання
чинності даним нормативним актом,
оскільки відносини щодо забезпечення
інваліда автомобілем та надання права
членам сім'ї інваліда залишити
автомобіль в разі його смерті є єдиним
правочином, що на час його вчинення
регулювався Порядком № 999 від 08.09.1997
року.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції по
суті спору, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 58
Конституції України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Офіційне тлумачення вказаного
положення Конституції України
міститься в Рішенні Конституційного
Суду України від 9 лютого 1999 року №
1-рп/99, відповідно до пункту 2 якого дію
нормативно-правового акта в часі треба
розуміти так, що вона починається з
моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

У справі, що розглядається, такою
подією (фактом) є смерть інваліда
ОСОБА_4

Порядок забезпечення інвалідів
автомобілями, затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 8
вересня 1997 року № 999 був затверджений у
зв'язку з прийняттям законів України
від 22 грудня 1995 року № 488 «Про внесення
змін і доповнень до Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та від 6 червня 1996
року № 230 «Про внесення змін і
доповнень до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з метою
впорядкування забезпечення
автомобілями різних категорій
інвалідів та спрямований на захист
інтересів інвалідів.

Згідно з пунктом 37 Порядку
забезпечення інвалідів автомобілями в
редакції, чинній на час надання
спірного автомобіля ОСОБА_4, після
смерті інваліда автомобіль, яким він
був забезпечений безоплатно або на
пільгових умовах, залишається його
сім'ї та знімається з обліку в органах
соціального захисту населення.

Відповідно до статті 5 Цивільного
кодексу України акти цивільного
законодавства регулюють відносини, які
виникли з дня набрання ними чинності.
Акт цивільного законодавства не має
зворотної дії у часі, крім випадків,
коли він пом'якшує або скасовує
цивільну відповідальність особи. Якщо
цивільні відносини виникли раніше і
регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності.

Визнання закону таким, що втратив
чинність, припиняє його дію в повному
обсязі.

Частиною четвертою статті 4 ЦК
визначено, що актами цивільного
законодавства є також постанови
Кабінету Міністрів України.

Порядок забезпечення інвалідів
автомобілями, затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 8
вересня 1997 року № 999, визнаний таким, що
втратив чинність, постановою Кабінету
Міністрів України від 19 липня 2006 року.

Таким чином, питання про вилучення
після смерті інваліда у його сім'ї
автомобіля, отриманого інвалідом в
якості гуманітарної допомоги,
вирішується на підставі
нормативно-правових актів, чинних на
час смерті інваліда, якому надавався
автомобіль.

У справі, що розглядається, таким
нормативно-правовим актом є Порядок
забезпечення інвалідів автомобілями,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 19 липня 2006 р. N 999,
відповідно до пункту 41 якого у
редакції, чинній на час смерті ОСОБА_4 -
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, автомобіль,
отриманий інвалідом як гуманітарна
допомога, після його смерті
повертається (вилучається) головному
управлінню соціального захисту і
здається підприємству, що здійснює
заготівлю та переробку металобрухту,
або видається в порядку черговості
інваліду, який перебуває на обліку.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
оскільки права та обов'язки у членів
сім'ї інваліда щодо спірного
автомобіля виникли після смерті
інваліда, а не в момент забезпечення
інваліда автомобілем, застосуванню до
спірних правовідносин підлягає
Порядок забезпечення інвалідів
автомобілями, затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 19 липня
2006 р. N 999.

Така ж позиція викладена в постанові
Верховного Суду України від 17 грудня 2013
року у справі №21-437а13 за позовом ОСОБА_1
до начальника Головного управління
праці та соціального захисту населення
Вінницької обласної державної
адміністрації про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Згідно з п. 41 Порядку забезпечення
інвалідів автомобілями, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 19 липня 2006 р. N 999, автомобіль, яким
інвалід користувався менше ніж 10
років, після смерті інваліда може
залишитись у користуванні його сім'ї
безоплатно, якщо в ній є інвалід, у
випадках, зазначених в абзацах
третьому - шостому пункту 16 цього
Порядку.

Відповідно до абз. 3-6 п. 16 Порядку
забезпечення інвалідів автомобілями,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 19 липня 2006 р. N 999,
автомобіль, строк експлуатації якого
менше ніж 10 років (крім випадку,
зазначеного в абзаці другому цього
пункту), після смерті інваліда
залишається у користуванні його сім'ї,
якщо в ній є інвалід, який: мав підстави
для забезпечення автомобілем на час
смерті інваліда або протягом не більше
6 місяців з дня його смерті; був
зареєстрований на час смерті інваліда
за місцем його реєстрації; не має
іншого автомобіля, у тому числі
отриманого через головне управління
соціального захисту або управління
виконавчої дирекції.

Позивачем до матеріалів справи
долучено довідку №08 від 01 квітня 2014
року про те, що вона дійсно проживала та
вела спільне господарство разом з
померлим чоловіком ОСОБА_4 на момент
його смерті за адресою АДРЕСА_1.

Разом з тим, позивачем не надано
доказів на підтвердження того, що вона
є інвалідом, має підстави для
забезпечення автомобілем та не має
іншого автомобіля, у тому числі
отриманого через Головне управління
соціального захисту населення або
управління виконавчої дирекції.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що Департамент соціального
захисту населення Хмельницької
обласної державної адміністрації
обґрунтовано відмовив позивачу в
наданні дозволу на перереєстрацію
автомобіля без сплати мита та інших
податків (зборів), передбачений
законодавством при імпорті
автомобілів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
судом першої інстанції при прийнятті
оскаржуваного рішення порушено норми
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, а тому
оскаржувана постанова підлягає
скасуванню з прийняттям нового рішення
про відмову в задоволенні позову.

Згідно зі ст. 202 КАС України підставами
для скасування постанови або ухвали
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу заступника
прокурора м. Хмельницького в інтересах
держави в особі Департаменту
соціального захисту населення
Хмельницької обласної державної
адміністрації задовольнити.

Постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 29 квітня 2014
року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в
задоволенні адміністративного позову
відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному
обсязі "07" жовтня 2014 р.

Головуючий
Сапальова Т.В.

Судді
Боровицький О. А.

Полотнянко Ю.П.