Справа № 826/12936/14
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 жовтня 2014 року 09:20 №
826/12936/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Амельохіна В.В., суддів: Аблова Є.В.,
Шулежка В.П., розглянувши в письмовому
провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 до третя
особаКабінету Міністрів України
ОСОБА_3провизнання протиправним та
скасування розпорядження,О Б С Т А В И Н
И С П Р А В И:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач)
звернувся з позовом до Кабінету
Міністрів України (далі по тексту -
відповідач), третя особа - ОСОБА_3 про
визнання незаконним та скасування
розпорядження Кабінету Міністрів
України від 06.08.2014р. №694-р «Про
скасування розпоряджень Кабінету
Міністрів України від 11 березня 2010 р.
№401 і від 31 березня 2010 р. №774».

Позивач подав клопотання про розгляд
справи без його участі, позовні вимоги
підтримує повністю.

Відповідач проти позову заперечив
посилаючись на те, що оскаржуваним
розпорядження не порушуються права
позивача.

Представник третьої особи проти
задоволення позовних вимог заперечив з
ти підстав, що й відповідач.

В судовому засіданні 01.10.2014р. суд по
справі перейшов в письмове провадження
на підставі статті 128 КАС України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

В С Т А Н О
В И В:

Розпорядженням Кабінету Міністрів
України від 06.08.2014р. №694-р «Про
скасування розпоряджень Кабінету
Міністрів України від 11 березня 2010 р.
№401 і від 31 березня 2010 р. №774» скасовано
розпорядження Кабінету Міністрів
України від 11 березня 2010 р. №401 «Про
скасування розпорядження Кабінету
Міністрів України від 2 березня 2010 р.
№332» і від 31 березня 2010 р. №774 «Про
звільнення ОСОБА_3 з посади заступника
Міністра Кабінету Міністрів України -
начальника Управління з питань
діяльності органів юстиції та
правоохоронних органів Секретаріату
Кабінету Міністрів України».

У зв'язку з цим відновлено дію
розпорядження Кабінету Міністрів
України від 2 березня 2010 р. №332 «Про
відставку ОСОБА_3.».

Так, розпорядженням Кабінету Міністрів
України від 31 березня 2010 р. №774 «Про
звільнення ОСОБА_3 з посади заступника
Міністра Кабінету Міністрів України -
начальника Управління з питань
діяльності органів юстиції та
правоохоронних органів Секретаріату
Кабінету Міністрів України» звільнено
третю особу з посади заступника
Міністра Кабінету Міністрів України -
начальника Управління з питань
діяльності органів юстиції та
правоохоронних органів Секретаріату
Кабінету Міністрів України» за
порушення Присяги державного
службовця (пункт 6 частини першої
статті 30 Закону України "Про державну
службу").

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що відповідач не
уповноважений скасовувати свої
розпорядження, які є актами
одноразового застосування. Крім того,
позивач зазначив, що він є платником
податків та у разі не скасування судом
оскаржуваного розпорядження буде
виплачувати грошове утримання особі,
яка порушила Присягу державного
службовця і була за це звільнена.

Представник відповідач проти
заявленого позову заперечив з тих
підстав, що оскаржуване розпорядження
не порушує права та свободи позивача.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Кабінет Міністрів України є вищим
органом у системі органів виконавчої
влади, який у своїй діяльності,
керується Конституцією та законами
України, здійснює визначені
Конституцією та законами України
повноваження, видає постанови і
розпорядження в межах своєї
компетенції, зокрема, здійснює
внутрішню політику держави, вживає
заходів щодо забезпечення прав і
свобод людини і громадянина,
забезпечує проведення фінансової
політики, політики у сфері соціального
захисту, забезпечує виконання
затвердженого Верховною Радою України
Державного бюджету України (статті 113,
116 та 117 Конституції).

Кабінет Міністрів України в межах
своєї компетенції та на виконання
Конституції та законів України видає
постанови і розпорядження, які є
обов'язковими до виконання (частина 1
статті 117 Конституції України та
частина 1 статті 50 Закону України "Про
Кабінету Міністрів України).

Частинами 2, 3 статті 50 Закону України
"Про Кабінет Міністрів України"
визначено, що акти Кабінету Міністрів
України нормативного характеру
видаються у формі постанов Кабінету
Міністрів України, акти Кабінету
Міністрів України з
організаційно-розпорядчих та інших
поточних питань видаються у формі
розпоряджень Кабінету Міністрів
України.

Статтею 31 Закону України «Про державну
службу» встановлено, що відставкою є
припинення державної служби
службовцем, який займає посаду першої
або другої категорії, за його письмовою
заявою. Відставка приймається або в ній
дається мотивована відмова державним
органом або посадовою особою, які
призначили державного службовця на цю
посаду.

З наведеного вбачається, що саме до
повноважень Кабінету Міністрів
України відноситься прийняття рішення
щодо відставки, призначення на посаду
та звільняє з посади заступника
Міністра Кабінету Міністрів України.

Відповідно до статті 117 Конституції
України Кабінет Міністрів України в
межах своєї компетенції видає
постанови і розпорядження, які є
обов'язковими до виконання.

Статтею 49 Закону України «Про Кабінету
Міністрів України» встановлено, що
Кабінет Міністрів України на основі та
на виконання Конституції і законів
України, актів Президента України,
постанов Верховної Ради України,
прийнятих відповідно до Конституції та
законів України, видає обов'язкові для
виконання акти - постанови і
розпорядження. Акти Кабінету Міністрів
України з організаційно-розпорядчих та
інших поточних питань видаються у
формі розпоряджень Кабінету Міністрів
України.

Право ініціативи у прийнятті актів
Кабінету Міністрів України мають члени
Кабінету Міністрів України, центральні
органи виконавчої влади, державні
колегіальні органи, Рада міністрів"
Автономної Республіки Крим, обласні,
Київська та Севастопольська міські
державні адміністрації. Проекти актів
Кабінету Міністрів України можуть
вносити в установленому порядку на
розгляд Кабінету Міністрів України
Прем'єр-міністр України, Перший
віце-прем'єр-міністр України,
віце-прем'єр-міністри України (стаття 50
Закону).

Згідно із параграфами 30, 31, 32 Регламенту
Кабінету Міністрів України,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 18.07.2007 № 950 (зі
змінами) розпорядження Кабінету
Міністрів видаються з кадрових та
інших питань
організаційно-розпорядчого характеру.
Розпорядження Кабінету Міністрів
набирає чинності з моменту його
прийняття, якщо таким розпорядженням
не встановлено пізніший строк набрання
ним чинності. Проекти розпоряджень
Кабінету Міністрів з кадрових питань
готуються в установленому Кабінетом
Міністрів порядку.

Відповідно до частини четвертої статті
44 Закону, яка кореспондує статті 8
Закону України «Про центральні органи
виконавчої влади», Міністр України -
член Кабінету Міністрів України
вносить Прем'єр-міністру України
пропозиції, зокрема, щодо призначення
на посаду та звільнення з посади
першого заступника та заступників
міністра.

Судом встановлено, що на виконання
доручення Віце-прем'єр-міністра
України від 11.07.2014 № 41-4-01208726-2
Нацдержслужбою України у період з 18 по
23.07.2014 проведено службове
розслідування стосовно фактів,
викладених у скарзі ОСОБА_3 щодо
законності прийняття рішення про
звільнення його з посади заступника
Міністра Кабінету Міністрів України -
начальника Управління з питань
діяльності органів юстиції та
правоохоронних органів Секретаріату
Кабінету Міністрів України.

За результатами службового
розслідування, викладеними в акті від
23.07.2014 (надісланого листом
Нацдержслужби від 24.07.2014 № 20/323 дек)
комісія дійшла висновку щодо порушення
норм законодавства при прийнятті
розпоряджень Кабінету Міністрів
України від 11.03.2010 № 401 «Про скасування
розпорядження Кабінету Міністрів
України від 02.03.2010 № 332 «Про відставку
ОСОБА_3.» та від 31.03.2010 № 774 «Про
звільнення ОСОБА_3 з посади заступника
Міністра Кабінету Міністрів України -
начальника Управління з питань
діяльності органів юстиції та
правоохоронних органів Секретаріату
Кабінету Міністрів України».

На підставі встановлених фактів 29.07.2014
Міністром Кабінету Міністрів України -
Семераком О.М. на ім'я Прем'єр-міністра
України Яценюка А.П. подана доповідна
записка з пропозиціями про скасування
розпоряджень Кабінету Міністрів
України від 11.03.2010 № 401 «Про скасування
розпорядження Кабінету Міністрів
України від 02.03.2010 № 332 «Про відставку
ОСОБА_3.» та від 31.03.2010 № 774 «Про
звільнення ОСОБА_3 з посади заступника
Міністра Кабінету Міністрів України -
начальника Управління з питань
діяльності органів юстиції та
правоохоронних органів Секретаріату
Кабінету Міністрів України», та
відновлення дії розпорядження
Кабінету Міністрів України від 02.03.2010 №
332 «Про відставку ОСОБА_3.». Проект
відповідного акту був наданий разом з
доповідною, згідно з додатком.

На засіданні Кабінету Міністрів
України 06.08.2014 за пропозицією
Прем'єр-міністра України - Арсенія
Яценюка прийнято рішення про видання
розпорядження Кабінету Міністрів
України від 06.08.2014 № 694-р «Про
скасування розпоряджень Кабінету
Міністрів України від 11 березня 2010 р.
№401 і від 31 березня 2010 р. №774».

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач при прийнятті
оскаржуваного розпорядження
реалізував законодавчо визначені
повноваження щодо прийняття рішення
про відставку, призначення на посаду та
звільнення з посади заступника
Міністра Кабінету Міністрів України,
шляхом видання відповідних
розпоряджень Кабінету Міністрів
України та можливості подальшого їх
скасування або поновлення в дії.

Крім того, суд зазначає, що відповідно
до частини першої статті 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Статтею 3 КАС України встановлено, що
адміністративний позов - звернення до
адміністративного суду про захист
прав, свобод та інтересів або на
виконання повноважень у
публічно-правових відносинах.

Тобто, невід'ємною ознакою
адміністративної справи є наявність
публічно-правового спору щодо
порушення прав, свобод та інтересів
юридичної чи фізичної особи з боку
суб'єкта владних повноважень.

Процесуальне законодавство спрямоване
саме на надання правової оцінки діям та
рішенням суб'єктів владних
повноважень, якими порушуються права
позивача.

Відтак, суд повинен встановити
порушення прав позивача саме
оскаржуваним розпорядженням Уряду.

Адже, у разі відсутності порушення прав
позивача оскаржуваним розпорядженням
Кабінету Міністрів України позов
задоволенню не підлягає.

Відповідно до статей 69, 70 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Докази суду надають особи,
які беруть участь у справі. Належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмету доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмету доказування. Сторони мають
право обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень.

Отже, вказані припущення та висновки
позивача при викладенні позовних вимог
щодо порушення його прав не
підтверджуються належними доказами та
не доводять заподіяння шкоди його
правам, свободам та інтересам.

Таким чином, позивачем не доведено
наявність порушення його прав та
заподіяння відповідної шкоди
внаслідок прийняття Кабінетом
Міністрів України оскаржуваного
розпорядження.

Крім того, пояснення позивача, що
Розпорядження від 06.08.2014 № 694-р є
підставою для виплат ОСОБА_3 грошового
утримання з дня відставки до
досягнення ним пенсійного віку за
рахунок Державного бюджету України та
податків, які сплачує позивач не
відповідають дійсності. Оскаржуваним
розпорядженням Уряду скасовуються
розпорядження Кабінету Міністрів
України від 11.03.2010 № 401 «Про скасування
розпорядження Кабінету Міністрів
України від 02.03.2010 № 332 «Про відставку
ОСОБА_3.» та поновлюється дія
скасованого розпорядження Уряду від
02.03.2010 № 332. Також скасовується дія
розпорядження від 31.03.2010 № 774 «Про
звільнення ОСОБА_3 з посади заступника
Міністра Кабінету Міністрів України -
начальника Управління з питань
діяльності органів юстиції та
правоохоронних органів Секретаріату
Кабінету Міністрів України», оскільки
було спростовано підставу їх прийняття
та враховано необхідність відновлення
розпорядження Кабінету Міністрів
України від 02.03.2010 № 332 «Про відставку
ОСОБА_3.».

З вищенаведеного не вбачається, що
Розпорядження від 06.08.2014 № 694-р
встановлює підстави для виплат ОСОБА_3
грошового утримання з дня його
відставки до досягнення ним пенсійного
віку за рахунок Державного бюджету
України та податків, які сплачує
позивач.

Також слід зазначити, що вказане
розпорядження Уряду скасовує та
поновлює акти Кабінету Міністрів
України, які видані по відношенню до
ОСОБА_3 у зв'язку з проходженням
останнім державної служби.

Відтак, Розпорядження від 06.08.2014 № 694-р
носить індивідуальний характер і є
актом індивідуальної дії, що регулює
відносини з чітко визначеним колом
осіб, а саме між Кабінетом Міністрів
України та ОСОБА_3

Зі змісту позовної заяви та доданих до
неї матеріалів не вбачається, що
позивач був або є суб'єктом
правовідносин, на які розповсюджується
дія Розпорядження від 06.08.2014 № 694-р.

Таким чином, розпорядження Кабінету
Міністрів України від 06.08.2014 № 694-р «Про
скасування розпоряджень Кабінету
Міністрів України від 11 березня 2010 р. №
401 і від 31 березня 2010 р. № 774» не підлягає
застосуванню до позивача, оскільки він
не є учасниками правовідносин, в яких
застосовується оскаржуваний акт, а
тому у позивача відсутнє право
оскаржувати цей акт.

На підставі вищевикладеного суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, а
тому в задоволенні позовних вимог має
бути відмовлено повністю.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Оскільки судове рішення ухвалене на
користь суб'єкта владних повноважень,
судові витрати, відповідно з частини
другої статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 128, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1
відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Повний текст постанови виготовлений
06.10.2014р.

Головуючий суддя
В.В. Амельохін

Судді:
Є.В. Аблов

В.П. Шулежко