Справа № 825/2986/14
Суддя: Лобан Д.В.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2014 року м. Чернігів
Справа № 825/2986/14

Чернігівський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Лобана Д.В.,

при секретарі
Тищенко М.В.,

за участю представників сторін

від позивача
Буряка О.І.,

від відповідачів
Гладченко Н.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за
адміністративним позовом
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
«Дружба-Нова» до Варвинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області,
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області про визнання
протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Сільськогосподарське товариство з
обмеженою відповідальністю
«Дружба-Нова» звернулось до суду з
адміністративним позовом про визнання
протиправним та скасування рішення
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області про результати
розгляду скарги від 04.08.2014 №
2419/10/15-01-10-05-15 в частині залишення без
задоволення скарги СТОВ «Дружба-Нова»
вих. № 05/06-1 від 05.06.2014, в частині
зобов'язання Варвинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області прийняти нове
податкове повідомлення-рішення з
визначенням суми податкового
зобов'язання по ПДВ на підставі п.п. 54.3.2
п. 54.3 ст. 54 ПК України в розмірі 101468,47 грн
із застосуванням штрафної (фінансової)
санкції на підставі п. 123.1 ст. 123 ПК
України в розмірі 50% суми податкового
зобов'язання - 50734,24 грн, визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
Варвинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області від 11.08.2014 № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідачем, на думку позивача, були
порушені вимоги Податкового,
Господарського, Цивільного кодексів
України, у зв'язку з чим податковий
орган під час перевірки дійшов
необґрунтованих висновків, які
покладені в основу податкового
повідомлення-рішення. Зокрема,
висновки про порушення позивачем
податкового законодавства не
обґрунтовані посиланням на конкретні
обставини фінансово - господарської
діяльності, на первинні документи,
зафіксовані в бухгалтерському та
податковому обліку. У перевіряємому
періоді СТОВ «Дружба-Нова»
співпрацювало із ФОП ОСОБА_3 відповідно
до укладеного договору.

Виконання договору підтверджується
специфікацією, рахунками-фактурами,
платіжним дорученням, банківськими
виписками, видатковою накладною,
товарно-транспортними накладними,
податковою накладною, витягом з
Єдиного реєстру податкових накладних,
звітом про рух тварин, актом
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
станом тваринництва.

На підставі виписаних податкових
накладних, у перевіряємий період
сплачена позивачем в ціні вартості
товару сума податку на додану вартість
була включена до податкового кредиту.

При цьому, висновки податкового органу
про відсутність факту реального
виконання договору із контрагентом, на
думку позивача, здійснені без
належного аналізу характеру договору,
його товарності та реальності.

Таким чином, позивач вважає, що
правомірно сформував податковий
кредит по взаємовідносинах із ФОП
ОСОБА_3, а тому вважає, що оскаржуване
податкове повідомлення - рішення
підлягає скасуванню.

Крім того, позивач вважає протиправним
рішення Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області про
результати розгляду скарги від 04.08.2014 №
2419/10/15-01-10-05-15 в частині залишення без
задоволення скарги СТОВ «Дружба-Нова»
вих. № 05/06-1 від 05.06.2014, в частині
зобов'язання Варвинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області прийняти нове
податкове повідомлення-рішення з
визначенням суми податкового
зобов'язання по ПДВ на підставі п.п. 54.3.2
п. 54.3 ст. 54 ПК України в розмірі 101468,47 грн
із застосуванням штрафної (фінансової)
санкції на підставі п. 123.1 ст. 123 ПК
України в розмірі 50% суми податкового
зобов'язання - 50734,24 грн з огляду на
наступне.

Відповідно до п. 9.2. Розділу ІХ Порядку
оформлення і подання скарг платниками
податків та їх розгляду органами
доходів і зборів (затвердженого
наказом Міністерства доходів і зборів
України 25.12.2013 № 848) при розгляді скарги
орган доходів і зборів приймає одне з
таких рішень:

1) повністю задовольняє скаргу платника
податків та скасовує рішення органу
доходів і зборів, яке оскаржується;

2) частково задовольняє скаргу платника
податків та у окремій частині скасовує
рішення органу доходів і зборів, яке
оскаржується;

3) залишає скаргу без задоволення, а
рішення органу доходів і зборів, яке
оскаржується, без змін.

При прийнятті цих рішень орган доходів
і зборів має право зменшити (збільшити)
суму грошового зобов'язання або
податкового боргу, суми бюджетного
відшкодування та/або від'ємне значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або від'ємного значення суми
податку на додану вартість платника
податків.

Водночас, відповідно до п.п. 4) п. 9.3
Розділу ІХ Порядку у резолютивній
частині рішення зазначається висновок
про повне чи часткове задоволення
скарги або про залишення скарги без
задоволення.

Проте, в оскаржуваному рішенні
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області від 04.08.2014
містяться одночасно два рішення, що
суперечать одне одному та п. 9.2. Розділу
ІХ Порядку, а саме: ГУ Міндоходів у
Чернігівській області скасувало
повідомлення-рішення від 26.05.2014 №
, а скаргу СТОВ «Дружба-Нова»
залишило без задоволення.

При цьому, ні Податковий кодекс
України, ні Порядок не передбачають
права Головного управління Міндоходів
у Чернігівській області при розгляді
скарг платників податків вимагати від
органу, на рішення якого платником
податків подано скаргу, приймати
рішення, яким зобов'язувати такий орган
приймати нові податкові
повідомлення-рішення та ще й з
визначенням нових сум податкових
зобов'язань по податках.

Таким чином, позивач вважає рішення ГУ
Міндоходів у Чернігівській області від
04.08.2014 в частині зобов'язання
Варвинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області прийняти нове податкове
повідомлення-рішення з встановленням
нового грошового зобов'язання з ПДВ,
прийнятого з порушенням норм
законодавства, перевищенням своїх
повноважень.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримав, просив його
задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві.

Представник відповідача у судовому
засіданні позов не визнала, просила
відмовити в його задоволенні,
посилаючись на письмові заперечення (а.
с. 67-73), в яких зазначено, що рішення ГУ
Міндоходів у Чернігівській області не
створює юридичних наслідків у формі
прав та обов'язків, а дії податкового
органу по його прийняттю є такими, що
відповідають процедурі, передбаченій
Податковим кодексом України.

Отже, дотримання контролюючим органом
вимог актів законодавства щодо порядку
та способу проведення перевірки,
розгляду скарг на податкові
повідомлення-рішення входять до
предмету доказування при розгляді
спору про правомірність такого
податкового повідомлення-рішення.

Єдиним доводом податкового органу щодо
нікчемності операції позивача із
контрагентом є те, що у позивача
відсутні ветеринарні документи:
відомість переміщення прибуття,
паспорт, ветеринарна картка,
ветеринарна довідка або свідоцтво
форми № 1 вет, де у графі «Особливі
відмітки» записано ідентифікаційний
номер тварини, номер і серія паспорта,
номер і серія ветеринарної картки
тварини.

Враховуючи вищезазначене, Варвинська
ОДПІ вважає, що не підтверджено
реальність здійснення господарських
операцій з придбання СТОВ «Дружба
Нова» у ФОП ОСОБА_3 корів на загальну
суму 608810,80 грн, в т. ч. ПДВ -101468,47 грн, а
також те, що правочин між СТОВ
«Дружба-Нова» та постачальником ФОП
ОСОБА_3 здійснено без мети настання
реальних наслідків та просить суд
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи, доводи
позовної заяви та заперечень на неї,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню,
виходячи з наступних підстав.

СТОВ «Дружба-Нова» ()
зареєстроване в якості юридичної особи
07.02.2001, про що 19.07.2005 внесено відповідний
запис до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб
підприємців, взято на податковий облік
Варвинською ОДПІ 08.02.2001, з 08.02.2001 є
платником єдиного внеску, що
підтверджується копією виписки з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
серії ААВ № 320715 (а. с. 34). Ці факти
сторонами не заперечуються та
відповідно до ч. 3 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
не потребують доказування.

Судом встановлено, що на підставі
наказу від 23.04.2014 № 107 (а. с. 74-75), згідно
направлення від 23.04.2014 № 66 (а. с. 76) та
відповідно до пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п. 78.1.1 п.
78.1 ст. 78, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу
України було проведено документальну
позапланову виїзну перевірку СТОВ
«Дружба-Нова» з питань правильності
нарахування податкових зобов'язань та
податкового кредиту з податку на
додану вартість за період з 01.01.2014 по
31.01.2014 по взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_3

За результатами перевірки складено акт
від 12.05.2014 № 84/2200/31333767 (а. с. 15-21), яким
встановлено порушення:

- п. 3 ст. 5, ст. 7 Господарського кодексу
України, п. 1 ст. 9, п. 2 ст. 3 Закону України
від 16.07.1999 № 996-ХIV "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", а також ч. 5 ст. 203, ч. 1,2 ст. 215, ст.
216 Цивільного кодексу України в частині
недодержання вимог зазначених статей в
момент вчинення правочинів, які не
спрямовані на реальне настання
наслідків, що обумовлені ними по
правочинах, здійснених СТОВ
«Дружба-Нова» при придбанні товарів,
отже, з боку СТОВ «Дружба-Нова»
вбачається порушення п. 44.1, п. 44.6 ст. 44, п.
185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6
ст. 198, п. 200.1 та 200.2 ст. 200; п. 209.2 та 209.3 ст.
209 Податкового кодексу України та, як
наслідок, незаконне формування
податкового кредиту по
взаємовідносинах з постачальником ФОП
ОСОБА_3 за період січень 2014 року в сумі
101468 грн;

- п. 209.2 ст. 209 Податкового кодексу
України із змінами та доповненнями та
вимог Постанови КМ України від 12.01.2011 №
11 «Про затвердження порядку
акумулювання сільськогосподарськими
підприємствами сум податку на спец
рахунках» та п.п. 13 п. 1 Розділ 2
Перехідних положень Податкового
кодексу України, за результатами
перевірки встановлено до сплати на
спеціальний рахунок додаткові суми
податку на додану вартість по
податковій декларації з ПДВ
(скороченій вх. № від 20.02.2014) за
січень 2014 року сума ПДВ, яку платник
додатково повинен сплатити на
спеціальний рахунок складає 101468 грн.

На підставі вказаного акту та
викладених у ньому порушень
Варвинською ОДПІ прийнято податкове
повідомлення-рішення від 26.05.2014 №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 152202,00
грн, у т.ч. за основним платежем 0,00 грн
та за штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) - 152202,00 грн (а. с. 22).

Не погоджуючись із вищезазначеним
податковим повідомленням-рішенням
СТОВ «Дружба-Нова» оскаржило його до ГУ
Міндоходів у Чернігівській області,
яке своїм рішенням від 04.08.2014 №
2419/10/15-01-10-05-15 скасовує оскаржуване
податкове повідомлення-рішення та
зобов'язує Варвинську ОДПІ прийняти
нове податкове повідомлення-рішення з
визначенням суми податкового
зобов'язання по ПДВ на підставі пп. 54.3.2
п. 54.3 ст. 54 ПК України, в розмірі 101468,47
грн із застосуванням штрафної
(фінансової) санкції на підставі п. 123.1
ст. 123 ПК України в розмірі 50% суми
податкового зобов'язання - 50734,24 грн,
однак скаргу ТОВ «Дружба-Нова» залишає
без задоволення (а. с. 23-26).

На виконання вищевказаного припису
Варвинською ОДПІ прийнято податкове
повідомлення-рішення від 11.08.2014 №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 152202,00
грн, у т.ч. за основним платежем у сумі
101468,00 грн та за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) - 50734,00 грн (а. с. 65).

Не погоджуючись із вищезазначеними
податковими повідомленнями-рішеннями
СТОВ «Дружба-Нова» оскаржило їх до
Державної фіскальної служби України,
яка своїм рішенням від 29.08.2014 №
2500/6/99-99-10-01-15 (а. с. 28-29) залишає без змін
податкове повідомлення-рішення
Варвинської ОДПІ від 11.08.2014 № , а
скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 3 Господарського кодексу
України господарська діяльність -
діяльність суб'єктів господарювання у
сфері суспільного виробництва,
спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг вартісного
характеру, що мають цінову
визначеність.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Частиною 1 ст. 9 вказаного Закону
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

З матеріалів справи вбачається, що у
перевіряємому періоді СТОВ
«Дружба-Нова» здійснювало
господарську діяльність із ФОП ОСОБА_3.

Так, між СТОВ «Дружба-Нова» та ФОП
ОСОБА_3 було укладено договір поставки
від 15.01.2014 № 16/01-02 (а. с. 46-48), відповідно
до умов якого постачальник
зобов'язується передати у власність
покупцеві ВРХ (далі товар), а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
згідно умов договору.

Згідно пп. 2.2 п. 2 договору постачальник
бере на себе витрати, пов'язані з
підготовкою всіх документів потрібних
для відвантаження товару, а саме:

- товарно-транспортна накладна;

- видаткова накладна;

- податкова накладна;

- ветеринарне свідоцтво, ветеринарний
паспорт та інші документи пов'язані з
переміщенням ВРХ.

Договір підписано сторонами та
скріплено печатками.

Реальність виконання вказаного
договору підтверджують наступні
первинні документи:

- специфікація № 1 до договору № 16/01-02
від 15.01.2014 (а. с. 49);

- рахунками-фактурами: від 16.01.2014 №
СФ-0000009 (а. с. 50, 60);

- платіжним дорученням: від 22.01.2014 № 4117
(а. с. 51);

- банківськими виписками (а. с. 52-53, 61-62);

- видатковою накладною від 16.01.2014 №
РН-0000010 на загальну суму 608810,80 грн, в т.ч.
ПДВ 101468,47 грн (а. с. 54);

- товарно-транспортними накладними (а.
с. 55-56);

- податковою накладною від 16.01.2014 № 6 на
загальну суму 608810,80 грн, в т.ч. ПДВ 101468,47
грн (а. с. 57);

- витягом з Єдиного реєстру податкових
накладних (а. с. 58);

- звітом про рух тварин і птиці на фермі
(а. с. 59);

- актом № ОУ-0000001 здачі-прийняття робіт
(надання послуг) (а. с. 63);

- станом тваринництва на 01.02.2014 (а. с. 64).

Отже, правовідносини за спірними
правочинами в повній мірі відображені
в бухгалтерському та податковому
обліку позивача.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивачем було вчинено дії та
досягнуто конкретних результатів, які
визначають саме поняття господарської
операції - факти підприємницької та
іншої діяльності, що впливають на стан
майна, капіталу, зобов'язань та
фінансових ресурсів.

Тобто, позивачем дотримано принцип
превалювання сутності над формою, який
закріплений в ст. 4 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (превалювання
сутності над формою - операції
обліковуються відповідно до їх
сутності, а не лише виходячи з
юридичної форми).

Суд вважає, що будь-які документи мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

З наданих позивачем доказів
вбачається, що договори мали на меті
настання реальних правових наслідків,
що обумовлені ними, оскільки товар
(роботи/послуги) був переданий, оплата
проведена, договори виконано сторонами
в повному обсязі, сторони претензій
одна до одної не мають.

Відповідно до статті 18 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців»
якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, були внесені до нього, то такі
відомості вважаються достовірними і
можуть бути використані в спорі з
третьою особою, доки до них не внесено
відповідних змін. Якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, є недостовірними і
були внесені до нього, то третя особа
може посилатися на них у спорі як на
достовірні. Третя особа не може
посилатися на них у спорі у разі, якщо
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними.

Суд звертає увагу на те, що на момент
вчинення правочину контрагент
позивача був зареєстроване в якості
фізичної особи-підприємця та платником
податків, що не заперечується
сторонами та відповідно до ч. 3 ст. 72
Кодексу адміністративного судочинства
України не потребують доказуванню.

Враховуючи вищевикладені обставини,
суд дійшов висновку, що на момент
укладення договору із контрагентом
позивач проявив належну обачність,
перевіривши необхідні документи
контрагентів та чи здійснюють вони
господарську діяльність.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового
кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Згідно із п. 185.1 статті 185 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
є постачання товарів (послуг), місце
постачання яких розташоване на митній
території України.

Відповідно до п. 187.1 статті 187
Податкового кодексу України датою
виникнення податкових зобов'язань з
постачання товарів/послуг вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Згідно із п. 188.1 ст.188 Податкового
кодексу України база оподаткування
операцій з постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів, крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів, і збору
на обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку).

До складу договірної (контрактної)
вартості включаються будь-які суми
коштів, вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
у зв'язку з компенсацією вартості
товарів/послуг.

Згідно із п. 198.1 статті 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно із п. 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із п. 201.7 статті 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
виписується на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг, не
містить відокремленої вартості,
перелік (номенклатура) частково
поставлених товарів/послуг
зазначається в додатку до податкової
накладної у порядку, встановленому
центральним органом державної
податкової служби, та враховується при
визначенні загальних податкових
зобов'язань.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Суд звертає увагу на те, що податкова
накладна, видана СТОВ «Дружба-Нова»,
містить всі реквізити передбачені п.
201.1 ст. 201 ПК України, а тому згідно п. 201.10
ст. 201 ПК України вони є підставою для
нарахування податкового кредиту.

При цьому, з урахуванням норм статей 44
та 61 Податкового кодексу України саме
на контролюючі органи покладається
обов'язок контролювати правильність
формування даних податкового обліку
платників податків, у тому числі щодо
правильності складення та
достовірності первинних документів.

При дослідженні факту здійснення
господарської операції оцінюватися
повинні, перш за все, відносини
безпосередньо між учасниками тієї
операції, на підставі якої сформовані
дані податкового обліку. Відносини між
учасниками попередніх поставок
товарів, робіт, послуг не мають
безпосереднього впливу на дослідження
факту реальності господарської
операції, вчиненої між позивачем та
його контрагентами.

Не є обов'язковою передумовою для
визначення контролюючими органами
грошових зобов'язань визнання
недійсними (у тому числі нікчемними)
правочинів, які укладалися за ланцюгом
між попередніми посередниками, через
ланцюг яких декларувався рух товарів
чи послуг, нібито придбаних останнім у
такому ланцюгу платником податку. При
цьому відносини між учасниками
попередніх ланцюгів постачань товарів
та послуг не мають безпосереднього
впливу на дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
контрагентом.

Як на підставу нікчемності правочину
позивача з контрагентом відповідач
посилається лише на те, що у позивача
відсутні ветеринарні документи:
відомість переміщення прибуття,
паспорт, ветеринарна картка,
ветеринарна довідка або свідоцтво
форми № 1 вет, де у графі «Особливі
відмітки» записано ідентифікаційний
номер тварини, номер і серія паспорта,
номер і серія ветеринарної картки
тварини.

Однак, такі посилання судом не
приймаються до уваги, зважаючи на
наступне.

Щодо посилань податкового органу на
порушення позивачем правил
перевезення та транспортування тварин,
то вказані обставини не є підставою для
висновку про нездійснення
господарської операції, з огляду на
наступне.

Так, відповідно до п. 8 постанови
Кабінету Міністрів України від 16.11.2011 №
1402 «Про затвердження Правил
транспортування тварин», при
перевезенні тварин у спеціальних
транспортних засобах забезпечується
належне провітрювання з урахуванням,
зокрема, погодних умов на момент
здійснення перевезення, видів тварин
та їх кількості.

Згідно п. 20 цих Правил тварини, яких
планується перевезти, перед
завантаженням до спеціального
транспортного засобу підлягають
огляду спеціалістом у галузі
ветеринарної медицини з метою
підтвердження їх придатності до
перевезення.

Відправник видає перевізникові
ветеринарні документи
(ветеринарно-санітарний паспорт,
ветеринарне свідоцтво) на тварин, які
підлягають перевезенню, що додаються
до перевізного документа і
підтверджують можливість здійснення
перевезення (п. 23 Правил).

Відповідно до п 5.1 наказу Державного
комітету ветеринарної медицини
України від 13.04.2009 № 85 «Про
затвердження Порядку видачі
ветеринарних документів», за
результатами розгляду та перевірки
поданих документів державними
інспекторами ветеринарної медицини
або уповноваженими лікарями
ветеринарної медицини приймається
рішення про видачу відповідного
ветеринарного документа або про
відмову у його видачі.

Рішення про видачу або відмову у видачі
ветеринарних документів приймається
не пізніше ніж через місяць з дати
надходження документів на розгляд».

Таким чином, оформлення відповідної
документації на перевезення худоби
покладається на продавця
(постачальника) такої худоби, в даному
випадку на ФОП ОСОБА_3, а не на позивача,
оскільки за умовами договору саме ФОП
ОСОБА_3 несе витрати, пов'язані з
підготовкою усіх документів, потрібних
для відвантаження товару;
відвантаження та доставка товару
покупцю здійснюється силами та
засобами постачальника (п.п. 2.2, 2.3
договору).

Посилання податкового органу на лист
Варвинської районної державної
лікарні ветеринарної медицини від
24.04.2014 № 64 (вх. № 278.9 від 24.04.2014), у якому
зазначено, що СТОВ «Дружба-Нова» за
дозволом на завезення тварин до
державних установ ветеринарної
медицини не зверталось - також не
заслуговують на увагу, оскільки такий
дозвіл має отримуватись продавцем
(постачальником), а не покупцем худоби.

Зазначення у товарно-транспортних
накладних лише маси товару, без
визначення кількості голів ВРХ
обумовлено тим, що за умовами договорів
поставки розрахунки між сторонами
проводяться, виходячи саме з маси
товару, його ваги (визначеної у
кілограмах). Окрім того, для цілей
бухгалтерського обліку щодо тварин,
основним показником та обліковою
одиницею є відомості щодо маси тварин.

Сама собою наявність або відсутність
окремих документів, а так само помилки
у їх оформленні не є підставою для
висновків про відсутність
господарської операції, якщо з інших
даних вбачається, що фактичний рух
активів або зміни у власному капіталі
чи зобов'язаннях платника податків у
зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце.

Аналогічна правова позиція за
аналогічним спором та цим же
відповідачем викладена і у постанові
Київського апеляційного
адміністративного суду від 02.10.2014 по
справі № 825/1375/14.

Крім того, відповідно до статті 215
Цивільного кодексу України від 16.01.2003 №
435 (далі - ЦК України) підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 ЦК України, недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин) - у цьому разі визнання
такого правочину недійсним судом не
вимагається. Пунктом 1 статті 203 ЦК
України передбачено, що зміст
правочину не може суперечити, зокрема,
моральним засадам суспільства, пунктом
5 статті 203 ЦК України передбачено, що
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Згідно із статтею 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 ЦК України передбачено
загальні вимоги, додержання яких є
необхідними для чинності правочину.
Зокрема зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі, правочин має
вчинятися у формі, встановлений
законом, правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

За змістом ч. 1 ст. 228 ЦК України,
правочин спрямований на незаконне
заволодіння майном держави, вважається
таким, що порушує публічний порядок, а
отже, згідно з ч. 2 згаданої статті, є
нікчемним.

Частино 1 ст. 627 Цивільного кодексу
України передбачено, що відповідно до
статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Умовою для визнання недійсним
правочину, який суперечить інтересам
держави та суспільства, є встановлення
умислу в діях осіб, що уклали такий
правочин. При цьому, носіями
протиправного умислу юридичних осіб -
сторін такого правочину є посадові
особи цих юридичних осіб.

Суд вважає за необхідне зазначити, що
сам по собі факт допущення, на думку
податкового органу, суб'єктом
господарювання порушень певних
встановлених законом правил
господарської діяльності,
здійснюваної на підставі певного
договору, не є безумовною підставою для
висновку про укладення такого договору
з метою, завідомо суперечною інтересам
держави і суспільства. Юридична
відповідальність має здійснюватися на
принципі законності, який полягає у
тому, що така відповідальність настає
за діяння, передбачені законом, та
застосовується у спосіб, визначений
законом.

Стосовно відповідальності позивача за
можливі протиправні дії його
контрагента суд зазначає, що для
висновків про наявність порушень
податкового законодавства у діях
платника податків в обов'язковому
порядку необхідно з'ясувати можливу
обізнаність такого платника щодо
дефектів у правовому статусі його
контрагентів (відсутність реєстрації
їх як платників ПДВ, відсутність у
відповідних посадових осіб чи інших
представників контрагента повноважень
на складання первинних, розрахункових
документів, податкових накладних тощо).

Поряд з цим, будь-яких доказів щодо
обізнаності позивача про фіктивне
підприємництво контрагента та
здійснення ним незаконної фінансово -
господарської діяльності
представником відповідача суду не
надано.

Таким чином, за переконанням суду,
відповідач неправомірно поклав на
позивача відповідальність за можливі
протиправні дії його контрагента.

Крім того, в акті перевірки відсутні
посилання на ухиляння контрагентами
позивача від уплати податків та зборів,
визначення їм податкових зобов'язань,
винесення вироків посадовим особам
підприємств, або будь-які інші
відомості, які можуть бути визначені як
підстави та докази укладення угод з
метою, що порушує публічний порядок.

В свою чергу, судом встановлено, що
вищезазначений договір був виконаний
сторонами в повному обсязі, товар
(роботи/послуги) отриманий, сторони
претензій один до одного не мають.

Таким чином, надання податковому
органу належним чином оформлених всіх
первинних документів, передбачених
законодавством, є підставою для
формування валових витрат та
податкового кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд застосовує принцип верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Згідно ст. 17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини" суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику Суду як
джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав
людини від 22.01.2009 у справі "БУЛВЕС" АД
проти Болгарії" (заява № 3991/03)
зазначено, що у разі якщо національні
органи за відсутності будь-яких
вказівок на безпосередню участь
фізичної або юридичної особи у
зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ,
який нараховується у ланцюгу поставок,
або будь-яких вказівок на обізнаність
про таке порушення, все ж таки
застосовують негативні наслідки до
отримувача оподатковуваної ПДВ
поставки, який повністю виконав свої
зобов'язання, за дії або бездіяльність
постачальника, який перебував поза
межами контролю отримувача і у
відношенні якого у нього не було
засобів перевірки та забезпечення його
виконання, то такі владні органи
порушують справедливий баланс, який
має підтримуватися між вимогами
суспільних інтересів та вимогами
захисту права власності.

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, не надано будь-яких інших
доводів та не подано жодних доказів,
які б ставили під сумнів реальність
виконання вказаних правочинів з
отримання позивачем товарів
(робіт/послуг), невідповідність цих
операцій дійсному економічному змісту,
або засвідчили б наявність інших
обставин, що підтверджують
недобросовісність позивача як
платника податків та виключають право
на формування валових витрат та
податкового кредиту.

Всі суми податку на додану вартість
сплаченого і віднесеного позивачем до
податкового кредиту, підтверджуються
податковими накладними, які
відповідають вимогам Податкового
кодексу України та відображають зміст
господарських операцій, в результаті
яких вони складені.

Необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Частиною 2 статті 161 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що при виборі правової
норми, що підлягає застосуванню до
спірних правовідносин, суд
зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Верховний суд України у справах з
аналогічним предметом спору
дотримується позиції, що судом
обов'язково має бути досліджено факт
вчинення господарських операцій, за
наслідками яких виникло право позивача
на формування податкового кредиту та
факт сплати позивачем сум податку
своїм контрагентам.

Вказаний факт не був спростований в
судовому засіданні представником
відповідача.

Крім того, протиправним є рішення
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області про результати
розгляду скарги від 04.08.2014 №
2419/10/15-01-10-05-15 в частині залишення без
задоволення скарги СТОВ «Дружба-Нова»
вих. № 05/06-1 від 05.06.14, в частині
зобов'язання Варвинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області прийняти нове
податкове повідомлення-рішення з
визначенням суми податкового
зобов'язання по ПДВ на підставі п.п. 54.3.2
п. 54.3 ст. 54 ПК України в розмірі 101468,47 грн
із застосуванням штрафної (фінансової)
санкції на підставі п. 123.1 ст. 123 ПК
України в розмірі 50% суми податкового
зобов'язання - 50734,24 грн, з огляду на
наступне.

Таке рішення Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області є
неправомірним, так як прийнято в
порушення приписів Порядку
направлення органами державної
податкової служби податкових
повідомлень-рішень платникам податків
від 28.11.2012 № 1236 яке зареєстроване в
Міністерстві юстиції України 20 грудня
2012 року за № 2135/22447, а саме :

Відповідно Розділу V. Порядку № 1236:

5.1. Податкове повідомлення-рішення
вважається відкликаним, якщо:

5.1.1 орган державної податкової служби
скасовує раніше прийняте податкове
повідомлення-рішення про нарахування
суми грошового зобов'язання;

5.1.2 орган державної податкової служби
зменшує нараховану суму грошового
зобов'язання раніше прийнятого
податкового повідомлення-рішення;

5.2. у випадках, визначених підпунктом
5.1.1 пункту 5.1 цього розділу, податкове
повідомлення-рішення вважається
відкликаним з дня прийняття органом
державної податкової служби рішення
про скасування такого податкового
повідомлення-рішення.

5.3. у випадках, визначених підпунктами
5.1.2 пункту 5.1 цього розділу, податкове
повідомлення-рішення вважається
відкликаним з дня надходження до
платника податків податкового
повідомлення-рішення, яке містить
зменшену суму грошового зобов'язання.

5.5. якщо нарахована сума грошового
зобов'язання збільшується внаслідок її
адміністративного оскарження, раніше
надіслане (вручене) податкове
повідомлення-рішення не відкликається.
На суму збільшення грошового
зобов'язання направляється окреме
податкове повідомлення-рішення.

Також, відповідно п. 9.2. Порядку
оформлення і подання скарг платниками
податків та їх розгляду органами
доходів і зборів від 25.12.2013 за № 848, при
розгляді скарги орган доходів і зборів
приймає одне з таких рішень: 1) повністю
задовольняє скаргу платника податків
та скасовує рішення органу доходів і
зборів, яке оскаржується; 2) частково
задовольняє скаргу платника податків
та у окремій частині скасовує рішення
органу доходів і зборів, яке
оскаржується; 3) залишає скаргу без
задоволення, а рішення органу доходів і
зборів, яке оскаржується, без змін. При
прийнятті цих рішень орган доходів і
зборів має право зменшити (збільшити)
суму грошового зобов'язання або
податкового боргу, суми бюджетного
відшкодування та/або від'ємне значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або від'ємного значення суми
податку на додану вартість платника
податків.

Отже, згідно вищенаведеним приписам
скасоване органом державної
податкової служби податкове
повідомлення-рішення вважається
відкликаним і чинне законодавство не
передбачає його заміну.

Однак, в порушення вищезазначених норм
податкове повідомлення-рішення
Варвинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області від 11.08.2014 № без зміни
загальної суми грошового зобов'язання,
а лише розмежувало грошове
зобов'язання на основний платіж та
штрафні (фінансові) санкції (штрафи),
тобто змінило призначення платежу.
Зазначене податкове
повідомлення-рішення є неправомірним,
так як прийнято вдруге після
скасування податкового
повідомлення-рішення від 26.05.2014 №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 152202,00
грн, у т.ч. за основним платежем 0,00 грн
та за штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) - 152202,00 грн.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Такий підхід узгоджується з практикою
Європейського Суду з прав людини. Так, у
пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у
справі «Компанія «Вестберґа таксі
Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції»
визначив, що «...адміністративні суди,
які розглядають скарги заявників
стосовно рішень податкового
управління, мають повну юрисдикцію у
цих справах та повноваження скасувати
оскаржені рішення. Справи мають бути
розглянуті на підставі і поданих
доказів, а довести наявність підстав,
передбачених відповідними законами,
для призначення податкових штрафів має
саме податкове управління.».

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, відповідачі, як суб'єкти владних
повноважень, не довели правомірність
своїх рішень.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги позивача
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст.ст. 122, 158 - 163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
«Дружба-Нова»,- задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області про
результати розгляду скарги від 04.08.2014 №
2419/10/15-01-10-05-15 в частині залишення без
задоволення скарги СТОВ «Дружба-Нова»
вих. № 05/06-1 від 05.06.14, в частині
зобов'язання Варвинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області прийняти нове
податкове повідомлення-рішення з
визначенням суми податкового
зобов'язання по ПДВ на підставі п.п. 54.3.2
п. 54.3 ст. 54 ПК України в розмірі 101468,47 грн
із застосуванням штрафної (фінансової)
санкції на підставі п. 123.1 ст. 123 ПК
України в розмірі 50% суми податкового
зобов'язання - 50734,24 грн.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Варвинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області від 11.08.2014 № .

Стягнути з Державного бюджету України
на користь сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Дружба-Нова» судові
витрати в сумі 304 (триста чотири) грн 40
коп.

Відповідно до ст. ст. 186, 254 КАС України
апеляційна скарга подається через
Чернігівський окружний
адміністративний суд, а її копія
надсилається апелянтом до суду
апеляційної інстанції, протягом десяти
днів з дня проголошення постанови, а у
разі проголошення її вступної та
резолютивної частин, або прийняття її у
письмовому провадженні - протягом
десяти днів з дня отримання її копії.
Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано,
або її подано з пропуском строку, у
поновленні якого було відмовлено, а у
разі вчасного подання апеляційної
скарги, з набранням законної сили
рішенням апеляційної інстанції, якщо
оскаржувану постанову не скасовано.

Суддя
Д.В. Лобан