Справа № К/9991/31704/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/31704/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л.,
Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом Управління
Пенсійного фонду України в м. Харцизьку
Донецької області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Харцизьку про
зобов'язання винити певні дії, за
касаційними скаргами Управління
Пенсійного фонду України в м. Харцизьку
Донецької області, Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Харцизьку на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 4 квітня 2011
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 16 червня 2011
року, а також Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Харцизьку на
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 6 травня 2011
року, -

у с т а н о в и л а :

У січні 2011 року Управління Пенсійного
фонду України в м. Харцизьку Донецької
області (далі УПФ) звернулося з позовом
до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.
Харцизьку (далі відділення Фонду), в
якому просило відшкодувати витрати на
виплату пенсій у зв'язку із втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві у
розмірі 49363,48 гривень.

В обґрунтування позовних вимог УПФ
зазначало, що відповідно до статті
21 Закону України від 23 вересня 1999 року
№ 1105-ХІV «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
(далі Закон № 1105-ХІV) відділення
Фонду повинно відшкодовувати спірні
виплати.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 4 квітня 2011
року позовні вимоги задоволено
частково, стягнуто з відділення Фонду
суму невідшкодованих витрат на виплату
пенсії у зв'язку із втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві у
розмірі 2180 гривень. В решті
позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції сторони оскаржили його в
апеляційними скаргами.

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 6 травня 2011
року апеляційну скаргу відділення
Фонду повернуто скаржнику, а ухвалою
того ж суду від 16 червня 2011 року
постанову суду першої інстанції
залишено без змін.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить ухвалені
ними судові рішення, в частині відмови
у позові, скасувати та задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач, у своїй касаційній скарзі,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить ухвалені
ними судові рішення скасувати та
відмовити в позові у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційних скарг, матеріали
справи, в межах статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів дійшла
висновку про часткове задоволення
скарги відділення Фонду на рішення
судів попередніх інстанцій по суті
позовних вимог та про залишення без
задоволення скарг УПФ на ці самі
рішення і відповідача на ухвалу
апеляційного суду про повернення
апеляційної скарги, з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суди
попередніх інстанцій, на підставі
наявних у справі даних встановили і
правильно виходили з того, що частина
спірних виплат не має відшкодовуватись
відділенням Фонду пенсійному органу,
оскільки такі здійснювалась особам,
які не відносились до непрацездатних, в
розумінні статті 33 Закону № 1105-ХІV), а
також особі, яка не мала висновку МСЕК
про причинно наслідковий зв'язок
смерті годувальника з каліцтвом або
професійним захворюванням. В іншій
частині позову суди дійшли висновків
про наявність підстав для його
задоволення, оскільки пенсія у зв'язку
із втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві виплачена особі, яка мала
на утриманні малолітню дитину, хоча
непрацездатною не визнавалась, а тому
відділення Фонду зобов'язане
відшкодувати понесені УПФ витрати на
виплату пенсії.

Проте до такого висновку, в частині
задоволеного позову, суди дійшли без
з'ясування дійсних прав та обов'язків
сторін, в порушення норм матеріального
і процесуального права з таких підстав.

У відповідності зі статтею 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин справи в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Тобто, за змістом цієї норми
процесуального права у мотивувальній
частині рішення суд зобов'язаний
навести дані про встановлені
обставини, що мають значення для
справи, їх юридичну оцінку та визначені
відповідно до них правовідносини, а
також оцінку всіх доказів, розрахунки,
з яких суд виходив при задоволенні
грошових вимог. Встановлюючи наявність
або відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Спірні правовідносини сторін
регулюються Законом України від 5
листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про
пенсійне забезпечення» (далі Закон №
1788-ХІІ), Основами законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 1998
року № 16/98-ВР (далі Основи), Порядком
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженого
постановою правління ПФУ та правління
Фонду від 4 березня 2003 року № 5-4/4,
зареєстрованого у Міністерстві
юстиції України 16 травня 2003 року за №
376/7697 (далі Порядок) та Законом №
1105-ХІV.

Так, у відповідності з статтею 1 Основ
встановлено, що загальнообов'язкове
державне соціальне страхування - це
система прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ залежно
від страхового випадку є такі види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття;
інші види страхування, передбачені
законами України. Відносини, що
виникають за зазначеними у частині
першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

За пенсійним страхуванням згідно зі
статтею 25 Основ надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: пенсії за віком, по
інвалідності внаслідок загального
захворювання (в тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства); пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, крім передбачених
пунктом 4 цієї статті; медичні
профілактично-реабілітаційні заходи;
допомога на поховання пенсіонерів.

Відповідно до пункту 4 цієї статті за
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Перелік соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом, наведено у статті 21 Закону №
1105-XIV.

У відповідності до цієї статті Фонд
зобов'язаний у встановленому законом
порядку своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
здоров'я, в тому числі пенсії у зв'язку
із втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, у разі настання
страхового випадку.

Статтею 81 Закону № 1788-ХІІ визначено, що
призначення та виплата пенсій, у тому
числі пенсій по інвалідності внаслідок
трудового каліцтва або професійного
захворювання, здійснюється органами
ПФУ. Механізм відшкодування Фондом
витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, визначено Порядком.

Згідно з пунктом 4 Порядку
відшкодуванню підлягають суми, що
виплачуються відповідно до Закону №
1105-XIV, Закону № 1788-ХІІ та інших
нормативно-правових актів, а саме: сума
основного розміру пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; щомісячна цільова
грошова допомога на прожиття, якщо така
допомога надавалася пенсіонеру, який
одержував вищезазначену пенсію;
допомога на поховання сім'ї померлого
або особі, яка здійснила поховання
особи, яка отримувала вищезазначену
пенсію; сума витрат ПФУ з виплати і
доставки зазначених пенсій.

За приписами частини 3 статті 33 Закону
№ 1105-XIV право на одержання страхових
виплат у разі смерті потерпілого мають
також дружина (чоловік) або один з
батьків померлого чи інший член сім'ї,
якщо він не працює та доглядає дітей,
братів, сестер або онуків потерпілого,
які не досягли 8-річного віку.

На підставі положень вищезазначеної
статті, суди попередніх інстанцій
дійшли передчасного висновку про
задоволення позову в частині
відшкодування витрат на виплату пенсії
ОСОБА_4, яка хоч і була працездатною
особою, однак мала на утриманні
малолітнього сина померлого
годувальника, який на момент його
смерті не досяг 8-ми років.

Суди попередніх інстанцій не врахували
вимоги вищезазначеної норми Закону №
1105-XIV та не встановили, чи працювала
особа, якій призначено пенсію, на
момент смерті годувальника та до
досягнення його сином 8-ми років.

Неповне з'ясування судами дійсних
обставин справи, в частині позовних
вимог про відшкодування відділенням
Фонду витрат, понесених УПФ на виплату
пенсії ОСОБА_4, а також неправильне
застосування норм матеріального і
порушення норм процесуального права, в
цій частині, призвело до ухвалення
рішень, які не відповідають вимогам
статті 159 Кодексу адміністративного
судочинства України щодо законності і
обґрунтованості.

Тому судові рішення підлягають
частковому скасуванню, а справа
направленню на новий розгляд, в цій
частині, оскільки суд касаційної
інстанції не може встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судових рішеннях.

За приписами частини другої статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Що ж до іншої частини позовних вимог, то
суди попередніх інстанцій встановили і
правильного виходили з відсутності у
відділення Фонду обов'язку щодо
відшкодування частини спірних витрат,
понесених УПФ, оскільки такі
здійснювались особам, які не
відносились до непрацездатних, в
розумінні статті 33 Закону № 1105-ХІV, а
відтак не мали права на страхові
виплати у разі смерті потерпілого.

Правильними є також висновки судів
щодо відсутності підстав для
задоволення позову в частині
відшкодування витрат на виплату пенсії
ОСОБА_5 у зв'язку з відсутністю акту
огляду МСЕК.

Так, за правилами абзацу 2 частини 9
статті 34 Закону № 1105-XIV у разі смерті
потерпілого, який одержував страхові
виплати і не працював, розмір
відшкодування шкоди особам, зазначеним
у статті 33 цього Закону, визначається
виходячи із суми щомісячних страхових
виплат і пенсії, які одержував
потерпілий на день його смерті, з
відповідним коригуванням щомісячних
страхових виплат згідно із статтею 29
цього Закону. Причинний зв'язок смерті
потерпілого з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я має
підтверджуватися висновками
відповідних медичних закладів.

Згідно з положеннями Інструкції про
встановлення причинного зв'язку смерті
з професійним захворюванням
(отруєнням) або трудовим каліцтвом,
затвердженим наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 15
листопада 2005 року № 606, органом, який
встановлює причинний зв'язок смерті з
професійним захворюванням (отруєнням)
або трудовим каліцтвом є МСЕК.

Судами встановлено, що у довідці МСЕК,
яка міститься у матеріалах справи,
відсутні відомості про причинний
зв'язок смерті з професійним
захворюванням або трудовим каліцтвом
ОСОБА_5

Крім того, колегія суддів вважає, що
апеляційним судом не було порушено
норм процесуального права при
постановленні ухвали від 6 травня 2011
року про повернення апеляційної скарги
відповідача, а тому підстави для її
скасування відсутні.

Положеннями частин 2 і 4 статті 189
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачено, що апеляційна
скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення строків, установлених цією
статтею, залишається без розгляду, якщо
суд апеляційної інстанції за заявою
особи, яка її подала, не знайде підстав
для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Як встановлено судами, вступна та
резолютивна частини оскаржуваної
постанови проголошено 4 квітня 2011 року,
а її повний текст виготовлено 11 квітня
2011 року.

Звертаючись з апеляційною скаргою, 26
квітня 2011 року, відділення Фонду не
надало доказів щодо дати одержання
копії оскаржуваного рішення суду
першої інстанції, а з заявою про
поновлення пропущеного строку
апеляційного оскарження не зверталось.

З огляду на вищевикладене, рішення
судів, щодо відмови в задоволенні
частини позову, а також оскаржувана
ухвала апеляційного суду про
повернення апеляційної скарги
відповідача, відповідають дійсним
обставинам справи та нормам
матеріального і процесуального права,
доводи касаційних скарг їх висновків
не спростовують, відтак підстав для
скасування судових рішень, в цій
частині, колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 223, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Харцизьку
Донецької області залишити без
задоволення, а Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Харцизьку
задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 4 квітня 2011
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 16 червня 2011
року, в частині позовних вимог про
зобов'язання Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Харцизьку
відшкодувати витрати, понесені
Управлінням Пенсійного фонду України в
м. Харцизьку Донецької області на
виплату ОСОБА_4 пенсії у зв'язку із
втратою годувальника скасувати, а
справу, в цій частині, направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

В решті рішення судів першої та
апеляційної інстанцій залишити без
змін, а касаційні скарги без
задоволення.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало