Справа № 2а-227/09/0870
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/286/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:
Вербицької О.В.

суддів:
Маринчак Н.Є.

Муравйова ОВ..

розглянувши в порядку письмового
провадження

касаційну скаргу Бердянської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області

на постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 29.01.2013 року

у справі № 2а-227/09/0870

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Азовський завод
нестандартного устаткування»

до Бердянської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області

третя особа Товариство з
обмеженою відповідальністю «Сфера-В»

про визнання нечинними
податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Азовський завод
нестандартного устаткування» (далі по
тексту - позивач, ТОВ «Азовський завод
нестандартного устаткування»)
звернулось з позовом до Бердянської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області (далі
по тексту - відповідач, ОДПІ) третя
особа Товариство з обмеженою
відповідальністю «Сфера-В» (далі по
тексту - третя особа, ТОВ «Сфера-В») про
визнання нечинними податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 26.03.2009 року
в задоволенні позовних вимог ТОВ
«Азовський завод нестандартного
устаткування» відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 29.01.2013 року скасовано постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду від 26.03.2009 року.
Прийнято нову постанову, якою
адміністративний позов задоволено.

Відповідач, не погоджуючись з
вищевказаним рішенням суду
апеляційної інстанції, оскаржив його у
касаційному порядку, просить скасувати
з мотивів порушення норм матеріального
та процесуального права та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

З урахуванням неприбуття у судове
засідання жодної з осіб, які беруть
участь у справі, та які були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, відповідно до
вимог ст. 222 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів
дійшла висновку про можливість
розгляду справи за наявними у справі
матеріалами в порядку письмового
провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши доводи касаційної скарги,
матеріали справи, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
касаційної інстанції дійшов висновку
щодо наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі по тексту - КАС України) суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Так, судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОДПІ проведено виїзну
планову документальну перевірку
фінансово-господарської діяльності з
питань дотримання ТОВ «Азовський завод
нестандартного устаткування» вимог
податкового, іншого законодавства за
період з 31.07.2006 року по 31.12.2007 року, та
валютного законодавства за період з
31.07.2008 року по 31.12.2007 року, за
результатами якої складеного акт від
21.04.2008 року № 073/23-106/34517084.

В акті перевірки зокрема зазначено, що
позивачем порушено п. 5.1, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», а саме: завищено
суми, віднесені до складу валових
витрат на 3784918,60 грн. та пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п.
7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», завищено суму
податкового кредиту, за періоди 01.01.2007
року по 31.12.2007 року на загальну суму -
756984,00 грн.

На підставі висновків, що викладені в
акті перевірки, ОДПІ прийнято
податкові повідомлення-рішення від
08.05.2008 року № /0, яким ТОВ
«Азовський завод нестандартного
устаткування» було визначено суму
податкового зобов'язання за платежем
податок на прибуток у розмірі 1348781,00
грн. (за основним платежем - 764512,00 грн.,
та за штрафними (фінансовими) санкціями
- 584269,00 грн.) та № /0, яким позивачу
було визначено суму податкового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість у розмірі 1135476,00 грн. (за
основним платежем - 756984,00 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями -
378492,00 грн.).

Суд першої інстанції відмовляючи у
задоволенні позову ТОВ «Азовський
завод нестандартного устаткування»
щодо визнання нечинними податкових
повідомлень-рішень, виходив з того, що
позовні вимоги є не обґрунтованими та
не підлягають задоволенню.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції
скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги ТОВ «Азовський завод
нестандартного устаткування» виходив
з того, що висновки податкового органу
є необґрунтованими.

Колегія суду не може погодитись з таким
висновком суду апеляційної інстанції,
вважаючи його передчасним та таким, що
винесений з неповним з'ясуванням всіх
обставин справи, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 5.1 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» (який був чинний на момент
виникнення спірних правовідносин) під
валовими витратами виробництва та
обігу розуміється сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Підпунктом 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» передбачено, що до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Згідно пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Відповідно до вимог пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» (який був чинний на момент
виникнення спірних правовідносин)
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Підпунктом 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
передбачено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, будь-які документи (у тому
числі договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції. Якщо ж
фактичного здійснення господарської
операції не було, відповідні документи
не можуть вважатися первинними
документами для цілей ведення
податкового обліку навіть за наявності
всіх формальних реквізитів таких
документів, що передбачені чинним
законодавством.

Враховуючи викладене, для
підтвердження даних податкового
обліку необхідно брати до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Відповідно до ст. 1 Закону України від
16.07.99 N 996-XIV «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

В той же час, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Суду апеляційної інстанції, при
вирішенні даної справи, слід звернути
увагу на дослідження обставин
реальності здійснення господарських
операцій платника податку, на підставі
яких таким платником були сформовані
дані податкового обліку. При цьому
приймати на підтвердження даних
податкового обліку можна лише
достовірні первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції.

З метою встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість судам необхідно
з'ясувати, зокрема:

- Рух активів у процесі здійснення
господарської операції. При цьому
дослідженню підлягають усі первинні
документи, які належить складати
залежно від певного виду господарської
операції: договори, акти виконаних
робіт, документи про перевезення,
зберігання товарів тощо.

- Установлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції. Зокрема,
встановити статус постачальника
товарів (послуг), придбання яких є
підставою для формування податкового
кредиту та/або сум бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість. Особа, що видає податкову
накладну, повинна бути зареєстрованою
як платник податку на додану вартість
на момент вчинення відповідної
господарської операції.

- Установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку. В обов'язковому
порядку необхідно дослідити наявність
господарської мети при вчиненні
відповідних дій платника податку.

Для з'ясування зазначених обставин
суду необхідно перевірити доводи
податкового органу, викладені в акті
перевірки та інші докази.

Частиною 5 ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що суд повинен
запропонувати особам, які беруть
участь у справі, подати докази або з
власної ініціативи витребувати докази,
яких, на думку суду, не вистачає.

Таким чином, для правильного вирішення
даного спору необхідним є дослідження
самих договорів укладених між
позивачем та ТОВ «Сфера-В» та всіх
первинних документів, пов'язаних з їх
виконанням, обставин, які б
підтверджували рух активів у процесі
здійснення господарських операцій
позивача з контрагентом, а також
встановлення наявності зв'язку між
фактом придбання послуг з понесенням
інших витрат із господарською
діяльністю платника податку та
використання цих послуг у
господарській діяльності.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 207 КАС України в
мотивувальній частині постанови суду
апеляційної інстанції зазначаються
встановлені судом апеляційної
інстанції обставини із посиланням на
докази, а також мотиви неврахування
окремих доказів; мотиви, з яких суд
апеляційної інстанції виходив при
прийнятті постанови, і положення
закону, яким він керувався.

В свою чергу, судом апеляційної
інстанції, при розгляді спору не
зазначено з посиланням на відповідні
первинні документи обставини, якими
спростовується висновок суду першої
інстанції про безпідставність
віднесення позивачем до складу валових
витрат та податкового кредиту вартості
придбаних товарів за договором з ТОВ
«Сфера-В».

Доводи апеляційного суду про те, що
господарські операції між ТОВ
«Азовський завод нестандартного
устаткування» та ТОВ «Сфера-В»
підтверджено специфікаціями,
податковими та видатковими накладними,
а також, що постановою слідчого від
15.07.2010 року закрито кримінальне
провадження в частині звинувачення
директора ТОВ «Азовський завод
нестандартного устаткування» в
ухиленні від сплати податку на додану
вартість та податку на прибуток за
період з 01.05.2007 року по 31.12.2007 року по
взаємовідносинам ТОВ «Сфера-В» та ТОВ
«Азовський завод нестандартного
устаткування», та посилаючись на
рішення постійно діючого третейського
суду при Товарній біржі
«Південноукраїнська торгова біржа»
щодо взаєморозрахунків між ТОВ
«Сфера-В» та ТОВ «Азовський завод
нестандартного устаткування», не
можуть бути єдиною підставою для
задоволення позову без дослідження
питання реальності спірних операцій.

Отже, колегія суду приходить до
висновку, що суд апеляційної інстанції
не розглянув належним чином докази, що
містяться в матеріалах справи, не надав
належну оцінку обставинам справи,
порушив та невірно застосував норми
матеріального права, та, як наслідок,
прийняв незаконне рішення.

Викладене свідчить про порушення судом
вимог статті 159 КАС України, якою
передбачено, що судове рішення повинно
бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права, а обґрунтованим - рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Касаційна ж інстанція згідно з ч. 2 ст. 220
КАС України не може досліджувати
докази, встановлювати або визнавати
доведеними обставини, що не були
встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 4 ст. 227 КАС України
справа направляється до суду
апеляційної інстанції для продовження
розгляду або на новий розгляд, якщо
порушення допущені тільки цим судом. В
усіх інших випадках справа
направляється до суду першої
інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що на підставі ч. 2 ст. 227 КАС
України ухвала апеляційного суду
підлягає скасуванню, як така, що
прийнята з порушенням норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, а справа -
направленню на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду справи суду
апеляційної інстанції необхідно
врахувати викладене, дослідити на
підставі належних доказів питання
реальності господарських операцій,
всебічно і повно з'ясувати і перевірити
всі фактичні обставини справи,
об'єктивно оцінити докази, що мають
юридичне значення для її розгляду і
вирішення спору по суті, і, в залежності
від встановленого, правильно визначити
норми матеріального права, що
підлягають застосуванню до спірних
правовідносин, та прийняти
обґрунтоване і законне судове рішення.

Відповідно до вищевикладеного,
касаційна скарга відповідача підлягає
частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231 - Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Бердянської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області
задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 29.01.2013 року - скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав, у
порядку та в строки, встановлені
статтями 236-238 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька Судді
Н.Є. Маринчак О.В. Муравйов