Справа № 2а-7011/12/0170/21
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2014-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2014 року
м. Київ К/800/52424/13

Вищий адміністративний суд України у
складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І.
(суддя-доповідач), Маринчак Н.Є.,
Пилипчук Н.Г.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Феодосійської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Автономній Республіці
Крим

на постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 15.05.2013 року

та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 25.09.2013 року

у справі № 2а-7011/12/0170/21

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4

до Феодосійської об'єднаної державної
податкової інспекції Автономної
Республіки Крим Державної податкової
служби

про визнання протиправною та
скасування податкової вимоги,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4
звернувся до суду з адміністративним
позовом до Феодосійської об'єднаної
державної податкової інспекції
Автономної Республіки Крим Державної
податкової служби про визнання
протиправною та скасування податкової
вимоги.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 15.05.2013 року,
залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 25.09.2013 року,
позов задоволено частково. Визнано
протиправною та скасовано податкову
вимогу Феодосійської об'єднаної
державної податкової інспекції АР Крим
Державної податкової служби від 01.02.2012
року №16 в частині визначення
податкового боргу в розмірі 1 515, 34 грн. В
задоволенні іншої частини позову
відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
рішення судів попередніх інстанцій
скасувати, прийняти нове рішення, яким
у задоволенні позовних вимог
відмовити, посилаючись на порушення
судами норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального і процесуального
права, правової оцінки обставин справи,
колегія суддів встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що 28.01.2011 року позивачем
подана податкова декларація з плати за
землю на 2011 рік, згідно якої узгоджено
грошове зобов'язання зі сплати за землю
у сумі 146 922, 11 грн. за 2011 рік, у тому числі
з січня по листопад по 12 243, 51 грн., за
грудень у сумі 12 243, 50 грн.

21.09.2011 року позивачем подана уточнююча
податкова декларація, якою сума
зобов'язання зі сплати орендної плати
за 2011 рік була зменшена.

01.02.2012 року відповідачем була винесена
податкова вимога № 16 про сплату
позивачем податкового боргу в розмірі 3
001, 34 грн.

Колегія суддів суду касаційної
інстанції, з урахуванням норм
податкового законодавства, чинних на
час виникнення відповідних
правовідносин, погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій
про визнання протиправною скасування
даної податкової вимоги в частині,
зважаючи на таке.

Відповідно до п. 287.3 ст. 287 Податкового
кодексу України податкове зобов'язання
щодо плати за землю, визначене у
податковій декларації на поточний рік,
сплачується рівними частками
власниками та землекористувачами
земельних ділянок за
місцезнаходженням земельної ділянки
за податковий період, який дорівнює
календарному місяцю, щомісяця протягом
30 календарних днів, що настають за
останнім календарним днем податкового
(звітного) місяця.

Пунктом 57.1 ст. 57 Податкового кодексу
України передбачено, що платник
податків зобов'язаний самостійно
сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого цим Кодексом для
подання податкової декларації, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 Податкового
кодексу України у разі коли платник
податків не сплачує узгодженої суми
грошового зобов'язання в установлені
законодавством строки, орган державної
податкової служби надсилає (вручає)
йому податкову вимогу в порядку,
визначеному для надсилання (вручення)
податкового повідомлення-рішення.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що сума податкового боргу
в розмірі 1 515, 34 грн., яка включена до
податкової вимоги від 01.02.2012 року №16,
виникла в результаті зараховування
податковим органом платежу, що
вказаний платником в платіжних
дорученнях, не за призначенням, а також
внаслідок невірного визначення сальдо
на початок 2011 року.

Встановлено, що зміна відповідачем
призначення платежу у платіжних
документах позивача відбувалась до
01.01.2011 року.

Згідно із п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
податковий борг погашається
попередньо погашенню податкових
зобов'язань, які не є податковим боргом,
у порядку календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) і у
рівних пропорціях.

Даним Законом визначено вичерпний
перелік заходів, які вживаються
контролюючим органом з метою погашення
платниками податків податкового боргу.
Серед таких заходів зміна призначення
платежу, самостійно визначеного
платником податків, відсутня.

За таких обставин, суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку щодо протиправності
податкової вимоги № 16 від 01.02.2012 року в
частині визначення позивачу
податкового боргу у розмірі 1 515, 34 грн.
та задовольнили позовні вимоги
частково.

За таких обставин підстави для
задоволення касаційної скарги
відсутні.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків судів
попередніх інстанцій та встановлених
обставин справи.

З урахуванням викладеного, судами
першої та апеляційної інстанцій
ухвалено обґрунтовані рішення, які
постановлені з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
підстав для їх скасування не
вбачається.

Стаття 220 Кодексу адміністративного
судочинства України визначає межі
перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті
220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Феодосійської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Автономній Республіці
Крим відхилити.

Постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
15.05.2013 року та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 25.09.2013 року у справі №
2а-7011/12/0170/21залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку
та строки, передбачені статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, та на неї може бути подана
заява про перегляд судових рішень
Верховним Судом України з підстав та в
порядку, передбачених статтями 236-239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Ю.І.Цвіркун

Судді
Н.Є.Маринчак

Н.Г.Пилипчук