Справа № 2а-10277/11/1370
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року
Справа № 149764/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Багрія В.М.,

суддів
Рибачука А.І., Старунського Д.М.,

з участю секретаря судового засідання
Ратушної М.І.,

представника позивача
Чабана О.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у Франківському районі м. Львова на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 17.11.2011 року
в справі за позовом Державної
податкової інспекції у Франківському
районі м. Львова до товариства з
обмеженою відповідальністю
«Інтергал», товариства з обмеженою
відповідальністю «Оптдевайс»,
товариства з обмеженою
відповідальністю «Ево-інвест» про
визнання недійсним договору
комерційного посередництва та
застосування санкцій,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2011 року ДПІ у Франківському
районі м. Львова звернулася до суду з
позовом до ТзОВ фірма «Інтергал», ТзОВ
«Оптдевайс», ТзОВ «Ево-інвест» про
визнання недійсним договору
комерційного посередництва та
додаткових угод до нього.

Позивач просив визнати недійсним
договір комерційного посередництва
від 14.06.2010 року за №14-06/10 та додаткові
угоди до нього від 24.06.2010 року №1, №2, що
укладені між ТзОВ фірма «Інтергал» та
ТзОВ «Оптдевайс» з метою, суперечною
інтересам держави та суспільства.
Також позивач просить стягнути з ТзОВ
«Ево-Інвест» в дохід державного
бюджету кошти в розмірі 1745580 грн. 47 коп.
як отриманих за нікчемним правочином.

Податковий орган посилався на те, що
укладаючи договір комерційного
посередництва від 14.06.2010 року №14-06/10 та
додаткові угоди до нього, підписуючи
первинні документи, які б засвідчували
факти виконання договору, посадові
особи ТзОВ фірми «Інтергал»,
усвідомлювали протиправність своїх
дій, які були спрямовані на надмірне
формування підприємством складу
валових витрат та податкового кредиту
з метою зменшення бази оподаткування
по цих платежах. Такі дії посадових
осіб ТзОВ фірми «Інтергал» призвели до
ненадходження коштів до бюджету в
розмірі 654592 грн. 00 коп.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 17.11.2011 року
позивачу в задоволенні позову
відмовлено.

Постанову суду першої інстанції
оскаржила ДПІ у Франківському районі м.
Львові, яка в апеляційній скарзі
просить її скасувати та прийняти нову
постанову про задоволення позовних
вимог.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що
суд першої інстанції не врахував, що
ТзОВ «Інтергал» неправомірно
відобразило в податковому обліку
господарську операцію по недійсному
правочину з ТзОВ «Оптдевайс» шляхом
включення до податкового кредиту 290930,08
грн. та складу валових витрат 1 454650,39
грн., що призвело до несплати податку на
додану вартість в розмірі 290930,00 грн. та
податку на прибуток в розмірі 363662 грн.,
а всього платежів до бюджету на суму
654592 грн. Відсутність будь-яких
господарських правовідносин
зазначених господарських товариств
стверджується матеріалами
кримінальної справи.

Вислухавши суддю-доповідача,
представника позивача, який апеляційну
скаргу підтримав, дослідивши
обставини справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
задоволенню підлягає частково з таких
підстав.

В справі встановлено, що 14 червня 2010
року між ТзОВ фірма «Інтергал»
(довіритель) та ТзОВ «Оптдевайс»
(комерційний агент) укладено договір
комерційного посередництва № 14-06/10,
відповідно до якого комерційний агент
зобов'язався надати довірителю
посередницькі послуги при здійсненні
довірителем господарської діяльності
шляхом посередництва від імені, в
інтересах, під контролем і за рахунок
довірителя. Зокрема, згідно п. 1.2.1.
комерційний агент здійснює всі
необхідні заходи щодо пошуку продавців
нафтопродуктів, а також сприяє
довірителю в укладенні з продавцями
відповідних договорів та додаткових
угод до нього на поставку партії(й)
товару. Детальні умови щодо
номенклатури товару, його кількості,
вартості, а також інші необхідні дані
зазначаються в додаткових угодах до
цього договору, які є в будь-якому
випадку невід'ємною (ими) частинами
даного договору.

24.06.2010 року сторонами договору №14-06/10
від 14.06.2010 року укладено додаткову
угоду №1, якою у п.1 передбачено умови,
які комерційний агент зобов'язується
узгодити з продавцем продажу
нафтопродуктів та ефективно сприяти в
укладенні відповідних угод, додаткових
угод, тощо. Пунктом 3 додаткової угоди
№1 передбачено розмір комісійної
винагороди комерційного агента, який
складає 310,00 за 1 т дизельного палива, що
може бути змінений сторонами
безпосередньо в акті надання послуг
комерційного посередництва.

Того ж 24.06.2010 року сторонами
вищезгаданого договору №14-06/10 від
14.06.2010 р. укладено додаткову угоду №2, в
якій в п. 1 передбачено, що сторони
домовились викласти п.7.3 договору
№14-06/10 від 14.06.2010 р. в наступній
редакції: оплата здійснюється у валюті
України гривнях, шляхом безготівкового
перерахування грошових коштів на
банківський поточний рахунок
комерційного агента або шляхом
виписування простого векселя (шляхом
вексельного розрахунку) на протязі 30
календарних днів з моменту підписання
сторонами акту надання послуг
комерційного посередництва.

Відповідно до п.1 Акту надання послуг
комерційного посередництва № 1 від
30.09.2010 року сторони визнали, що
комерційний агент належним чином та в
повному обсязі вчинив необхідні дії
визначені договором комерційного
посередництва (надав послуги), а
довіритель відповідно прийняв такі
надані послуги: знайшов продавця
товару (нафтопродуктів) за
рекомендованою ціною, а саме: -
продавець: Компанія «Фістал Трейдінг
Лімітед, С.A.»(Fistal Trading Limited, S.А.) ОСОБА_4;
товар: дизельне паливо марки Л-0,2-62;
кількість: 5 659,937 тн.; ціна: 600,00 дол. США.
Пунктом 3 встановлено розмір
комісійної винагороди комерційного
агента, а саме 308 грн. 41 коп. за 1 тн. з ПДВ.
Вартість послуг згідно даного Акта без
ПДВ склала 1 454650 грн. 39 коп., ПДВ - 290930 грн.
08 коп., разом з ПДВ складає 745 580,47 грн.

ТзОВ фірма «Інтергал» по проведених
взаєморозрахунках з ТзОВ «Оптдевайс»
включила до складу валових витрат у 3
кварталі 2010 pоку 1 454 650,39 грн. відповідно
до акту надання послуг комерційного
посередництва.

Розрахунок між підприємствами було
проведено у вексельній формі, а саме:
15.10.2010 року ТзОВ фірма «Інтергал» в
рахунок погашення заборгованості
перед ТзОВ «Оптдевайс» видало простий
вексель серія АА № 0305249 від 15.10.2010 pоку,
згідно акта прийому-передачі векселя
від 15.10.2010 року.

Даний вексель серія АА № 0305249 від 15.10.2010
року було пред'явлено до оплати 12.11.2010
року ТзОВ «Ево-Інвест» згідно акта
пред'явлення векселя до оплати № Б31-5/10
від 12.11.2010р.

Відповідно до платіжного доручення № 85
від 18.11.2010 року ТзОВ фірма «Інтергал»
провела оплату ТзОВ «Ево-Інвест» на
загальну суму 1 745580 грн. 47 коп., в тому
числі податок на додану вартість 290930
грн. 08 коп.

Відповідно до частини першої
статті 207 Господарського кодексу
України господарське зобов'язання, що
не відповідає вимогам закону, або
вчинено з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

При цьому, положення статті 207
Господарського кодексу України слід
застосовувати з урахуванням того, що
правочин, який вчинено з метою завідомо
суперечною інтересам держави і
суспільства, водночас суперечить
моральним засадам суспільства, а тому
згідно з частиною першою статті 203 та
частиною другою статті 215 Цивільного
кодексу України є нікчемним, тобто
недійсним в силу закону, у зв'язку з чим
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Органи державної податкової служби,
вказані в абзаці першому статті 10
Закону України «Про державну податкову
службу в Україні», можуть на підставі
пункту 11 цієї статті звертатись до
судів з позовами про стягнення в доход
держави коштів, одержаних за
правочинами, вчиненими з метою, що
суперечить інтересам держави і
суспільства, посилаючись на їхню
нікчемність. У разі задоволення позову
висновок суду про нікчемність
правочину має міститись у
мотивувальній, а не в резолютивній
частині судового рішення.

Посилання Державної податкової
інспекції у Франківському районі м.
Львова в обґрунтування вимоги про
визнання угоди між відповідачами
недійсними на те, що їх укладено без
наміру створення цивільно-правових
наслідків підлягає з'ясуванню судом, а
установлення даного факту може бути
підставою для віднесення таких угод до
нікчемних, як таких, що завідомо
суперечать інтересам держави і
суспільства, визнання яких у судовому
порядку недійсними не вимагається.

Проте, приймаючи рішення по суті
справи, судом вищезазначене залишено
поза увагою та не враховано, що
адміністративним судам підвідомчі
справи щодо застосування
адміністративно-господарських санкцій
за нікчемними угодами, де мета сторін
направлена на ухилення від сплати
податків учасників спірної угоди.

За таких обставин, суд першої інстанції
помилково розглянув позовні вимоги
податкового органу про визнання
недійсним договору комерційного
посередництва та додаткових угод до
нього, тому провадження у справі у цій
частині позовних вимог підлягає
закриттю на підставі пункту 1 частини
першої статті 157 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Згідно з ст. 208 ГК України якщо
господарське зобов'язання визнано
недійсним як таке, що вчинено з метою,
яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, то за наявності
наміру в обох сторін - у разі виконання
зобов'язання обома сторонами - в доход
держави за рішенням суду стягується
все одержане ними за зобов'язанням, а у
разі виконання зобов'язання однією
стороною з другої сторони стягується в
доход держави все одержане нею, а також
все належне з неї першій стороні на
відшкодування одержаного. У разі
наявності наміру лише у однієї із
сторін усе одержане нею повинно бути
повернено другій стороні, а одержане
останньою або належне їй на
відшкодування виконаного стягується
за рішенням суду в доход держави.

У разі визнання недійсним зобов'язання
з інших підстав кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні
все одержане за зобов'язанням, а за
неможливості повернути одержане в
натурі - відшкодувати його вартість
грошима, якщо інші наслідки
недійсності зобов'язання не
передбачені законом.

Позивач, як видно зі змісту його
позовних вимог, в підтвердження
обставин недодержання вимоги щодо
відповідності правочину інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам, посилається на те, що ТзОВ
фірмою «Інтергал» неправомірно
відображено в податковому обліку
згадану господарську операцію з ТзОВ
«Оптдевайс» шляхом неправомірного
формування податкового кредиту та
валових витрат. При цьому, умисел
посадових осіб, вважає позивач, був
спрямований на завищення податкового
кредиту та збільшення валових витрат.

Проте, суд першої інстанції правомірно
виходив з того, що зазначені обставини
(неправомірність формування
податкового кредиту та валових витрат)
лягли в основу прийняття податкових
повідомлень-рішень позивача від 09.02.2011
року за № та за №.

Згадані податкові
повідомлення-рішення скасовані
постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 28.04.2011 року
у справі за №2а-1884/11/1370, яка залишена без
змін ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 11.10.2011 року.

Оскільки судами першої та апеляційної
інстанції скасовано податкові
повідомлення-рішення ДПІ у
Франківському районі м. Львова від
09.02.2011 року за № та за №, то
твердження позивача про
неправомірність формування
податкового кредиту та валових витрат
є безпідставними .

Крім того, згаданими судовими
рішеннями давалась оцінка
правомірності формування валових
витрат та податкового кредиту ТзОВ
фірмою «Інтергал» по господарських
операціях з ТзОВ «Оптдевайс», які в
силу положень ч.1 ст.72 КАС України не
підлягають доказуванню при розгляді
даної справи.

Визнання судами правомірності
формування валових витрат та
податкового кредиту є обставиною, яка
виключає можливість визнання
недійсним договору з ТзОВ «Оптдевайс»
саме з підстав неправомірність
формування відповідачем податкового
кредиту та валових витрат.

Щодо посилання податкового органу на
показання свідків у кримінальних
справах та на висновок експерта від
05.03.2011 року у кримінальній справі №08-3846,
то такі судом не можуть братись до
уваги, оскільки таким доказам оцінка
дається у кримінальній справі в
сукупності з іншими доказами та
зазначені докази не спростовують
обставини та висновки згаданих судових
рішень.

Отже, підстав для задоволення позовних
вимог щодо стягнення з ТзОВ
«Ево-Інвест» в дохід державного
бюджету коштів в розмірі 1745580 грн. 47 коп.
не має.

Суд першої інстанції правильно
вважав , що диспозиція ч.1 ст.208 ГК
України, передбачає стягнення в дохід
держави лише зі сторін правочину
(господарського зобов'язання), а в
даному випадку ставиться питання про
стягнення в дохід держави коштів з
третьої особи, що є недопустимим.

Крім того, санкції, встановлені
частиною першою статті 208
Господарського кодексу України, є
конфіскаційними, стягуються за
рішенням суду в доход держави за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, та не є
цивільно-правовими, а є
адміністративно-господарськими як
такі, що відповідають визначенню
частини першої статті 238
Господарського кодексу України. З
огляду на це, такі санкції можуть
застосовуватися лише протягом строків,
встановлених статтею 250 цього Кодексу.

Укладення спірного договору відбулося
14.06.2010 року, додаткові угоди до нього -
24.06.2010 року, а позивач звернувся із
позовом до суду 19.09.2011 року, тобто понад
рік з дня укладення спірних договорів.

Таким чином, вимога про застосування
санкцій, встановлених статтею 208
Господарського кодексу України, була
заявлена за межами граничного річного
строку від вчинення правопорушення,
передбаченого статтею 250 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд попередньої
інстанції правильно дійшов висновку
про відсутність законних підстав для
застосування санкцій, передбачених
статтею 208 Господарського кодексу
України, тому в частині заявленого
позову про стягнення коштів
оскаржувана постанова суду підлягає
залишенню без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 203,
205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Франківському
районі м. Львова задовольнити
частково.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 17.11.2011 року
в справі № 2а-10277/11/1370 в частині
заявлених позовних вимог про визнання
договору комерційного посередництва
та додаткових угод до нього недійсним
скасувати, а провадження в справі в
частині цих позовних вимог закрити.

В решті постанову суду першої
інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
А.І. Рибачук

Д.М. Старунський