Справа № 2а-14121/09/2670
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/11655/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі міста Києва

на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
03 лютого 2010 року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 22 лютого 2011
року

у справі № 2а-14121/09/2670

за позовом Державної податкової
інспекції у Голосіївському районі
міста Києва

до ОСОБА_1

про стягнення податкової
заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

Державна податкова інспекція у
Голосіївському районі міста Києва
(далі - позивач) звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач)
про стягнення з останньої
заборгованості з податку з доходів
фізичних осіб у розмірі 541,52 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
03 лютого 2010 року у задоволенні позовних
вимог відмовлено повністю.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 22 лютого 2011
року постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
03 лютого 2010 року залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у
Голосіївському районі м. Києва,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального права, просить скасувати
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 03 лютого 2010 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 22 лютого 2011
року і ухвалити нове рішення, яким
позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального права,
колегія суддів, враховуючи межі
касаційної скарги, дійшла висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
після смерті тітки - ОСОБА_2, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно свідоцтва про
право на спадщину від 09 червня 2007 року,
ОСОБА_1 прийняла спадкове майно, яке
складається з грошового вкладу з
відповідними процентами та
компенсаційними розрахунками в
операційній частині ВАТ «Державний
ощадний банк України» Київської
області № 2873 та у філії відділення 2873/026
на рахунках НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3,
НОМЕР_4, залишок на рахунках в гривнях -
10830,33 грн.

У зв'язку з прийняттям спадщини, ОСОБА_1
у декларації про доходи, одержані з 01
січня по 31 грудня 2007 року,
задекларувала дохід, отриманий у 2007
році в сумі 10830,33 грн.

ДПІ у Голосіївському районі м. Києва
був проведений розрахунок сум податку
з доходів фізичних осіб, що підлягає
поверненню платнику податку або сплаті
до бюджету, у тому числі у зв'язку з
нарахуванням податкового кредиту, за
результатами якого визначено ОСОБА_1
суму податку з доходів фізичних осіб,
що підлягає сплаті до бюджету з
доходів, зазначених у пункті 1.2 розділу
1 декларації, у розмірі 541,52 грн.

18 червня 2008 року ДПІ у Голосіївському
районі м. Києва прийняла податкове
повідомлення-рішення № /0, яким
згідно з підпунктом «г» підпункту 4.2.2
пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
визначила ОСОБА_1 податкове
зобов'язання за платежем: податок з
доходів фізичних осіб у сумі 541,52 грн.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позовних вимог, з
висновками якого погодився суд
апеляційної інстанції, виходили з того,
що грошові внески, що зберігаються в
установах Ощадного банку СРСР на
основному та компенсаційному рахунках,
не є майном, належним особі, на ім'я якої
вони відкриті, у зв'язку з чим
успадковані відповідачем грошові
кошти не є об'єктом оподаткування
податком з доходів фізичних осіб.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України «Про державні
гарантії відновлення заощаджень
громадян України» (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що на
підставі цього Закону встановлюються
зобов'язання держави перед громадянами
України, які внаслідок знецінення
втратили грошові заощадження, поміщені
в період до 2 січня 1992 року в установи
Ощадного банку СРСР та державного
страхування СРСР, що діяли на території
України, а також у державні цінні
папери: облігації Державної цільової
безпроцентної позики 1990 року,
облігації Державної внутрішньої
виграшної позики 1982 року, державні
казначейські зобов'язання СРСР,
сертифікати Ощадного банку СРСР.
Компенсації підлягають також грошові
заощадження громадян України, поміщені
в установи Ощадного банку України та
колишнього Укрдержстраху протягом 1992 -
1994 років і які знаходились на рахунках
Ощадного банку України не менше одного
повного календарного року в період 1992 -
1995 років.

Відповідно до підпункту 4.3.18 пункту 4.3
статті 4 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) до складу загального
місячного або річного
оподатковуваного доходу не
включається сума доходу, отриманого
платником податку внаслідок
відчуження акцій (інших корпоративних
прав), одержаних ним у власність в
процесі приватизації в обмін на
приватизаційні компенсаційні
сертифікати, безпосередньо отримані
ним як компенсація суми його внеску до
установ Ощадного банку СРСР або до
установ державного страхування СРСР,
або в обмін на приватизаційні
сертифікати, отримані ним відповідно
до закону, а також сума доходу,
отриманого таким платником податку
внаслідок відчуження земельних
ділянок сільськогосподарського
призначення, земельних часток (паїв),
майнових паїв, безпосередньо отриманих
ним у власність у процесі приватизації
згідно з нормами земельного
законодавства

Підпунктом 4.3.23 пункту 4.3 статті 4 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) визначено, що до
переліку доходів, які не включаються до
складу загального місячного або
річного оподатковуваного доходу,
віднесено суму виплат громадянам
України (їх спадкоємцям) грошових
заощаджень і грошових внесків,
вкладених до 2 січня 1992 року в установи
Ощадного банку СРСР чи в установи
державного страхування СРСР або у
папери цільової державної позики,
емітованої на території колишнього
СРСР, погашення яких не відбулося.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, згідно довідки ВАТ
«Державний ощадний банк України»
Богуславське відділення Ощадбанку №
2873 від 21 січня 2010 року (арк. справи 40)
рахунки, вклади на яких отримані в
спадщину ОСОБА_1, були відкриті в
установі Ощадного банку СРСР до 1992
року.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій про те, що
компенсаційні рахунки не є майном,
належним особі, на ім'я якої вони
відкриті. До прийняття рішення про їх
виплату кошти на компенсаційних
рахунках належать до державних коштів
та не є майном фізичної особи, а отже не
підлягають оподаткуванню.

Доводи касаційної скарги
вищевикладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга ДПІ у Голосіївському районі м.
Києва підлягає залишенню без
задоволення, а постанова Окружного
адміністративного суду міста Києва від
03 лютого 2010 року та ухвала Київського
апеляційного адміністративного суду
від 22 лютого 2011 року підлягають
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Голосіївському районі
міста Києва залишити без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 03 лютого 2010 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 22 лютого 2011
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна