Справа № 691/1136/14-а
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
691/1136/14-а Головуючий у 1-й
інстанції: Синиця Л.П.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

16 жовтня 2014 року
м. Київ

колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого -
судді Земляної Г.В.

суддів
Горбань Н.І., Сорочко Є.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Городищенському районі Черкаської
області на постанову Городищенського
районного суду Черкаської області від
06 серпня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
Городищенському районі Черкаської
області про визнання відмови
протиправною та зобов'язання здійснити
перерахунок і виплату пенсії,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_2, звернулась до суду з
позовом до управління Пенсійного фонду
України в Городищенському районі
Черкаської області про зобов'язання
провести перерахунок пенсії держаному
службовцю на підставі довідки з
урахуванням матеріальної допомоги на
вирішення соціально-побутових питань
та матеріальної допомоги на
оздоровлення та інших виплат з 23.08.2011
року.

Постановою Городищенського районного
суду Черкаської області від 06 серпня 2014
року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії управління
Пенсійного фонду України в
Городищенському районі Черкаської
області щодо відмови ОСОБА_2 у
проведенні перерахунку раніше
призначеної пенсії відповідно до ЗУ
«Про державну службу» з урахуванням
сум індексації заробітної плати,
матеріальної допомоги на вирішення
соціально-побутових питань,
матеріальної допомоги на оздоровлення.
Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Городищенському районі
Черкаської області перерахувати
ОСОБА_2 пенсію відповідно до ЗУ «Про
державну службу» з 22.07.2014 року в розмірі
90% заробітної плати на підставі довідки
№ 06-18/1803 від 09 липня 2014 року з
урахуванням зазначених у ній сум.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, представник управління
Пенсійного фонду України в
Городищенському районі Черкаської
області подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позову. В своїй апеляційній скарзі
апелянт посилається на незаконність,
необґрунтованість та необ'єктивність
рішення суду, неповне з'ясування всіх
обставин, що мають значення для
вирішення справи, порушення судом норм
процесуального права, що є підставою
для скасування судового рішення.

У відповідності до положень ст. 195
Кодексу адміністративного судочинства
України суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.197 КАС України
апеляційний розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а постанова суду
залишенню без змін, з наступних
підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини справи, наданим
доказам дав правильну правову оцінку і
прийшов до обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, що
з 04.12.2006 року перебуває на обліку в
управлінні Пенсійного фонду України в
Городищенському районі Черкаської
області як пенсіонер за віком згідно ЗУ
«Про державну службу», та отримує
пенсію в розмірі 1811,21грн.. При
призначенні пенсії нарахування були
проведені відповідно до довідки про
розмір надбавки та премії для
обчислення пенсії, та інших довідок за
2006 рік. Обчислення пенсії проводилося
із заробітку 2012,45грн., що включав: оклад,
надбавку за спеціальне звання (12 ранг),
надбавку за вислугу років (30%), суми
премій, суми надбавок, та до складових
заробітної плати, з яких справлялись
страхові внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування,
матеріальна допомога на оздоровлення
та для вирішення соціально-побутових
потреб, грошова винагороди за сумлінну
безперервну працю, суми індексації
заробітної плати, не входили.

09.07.2014 року, позивач отримавши Довідку
про складові заробітної плати
(надбавки та премії), що подається для
призначення пенсії відповідно до
Закону України «Про державну службу»,
затвердженої Постановою правління
Пенсійного фонду України 14.02.2011 №5-1,
звернулася до відповідача із заявою
щодо перерахунку пенсії.

Відповідно листа УПФУ в
Городищенському районі Черкаської
області №39/Р-10 від 22.07.2014 р., звернення
позивача розглянуте, та відмовлено
провести перерахунок пенсії, із
зазначенням того, що матеріальна
допомога та індексація не входять до
складу заробітної плати державного
службовця та є разовою виплатою.

24.07.2014 р. не погоджуючись з цим рішенням,
звернулася до суду з адміністративним
позовом до управління ПФУ в
Городищенському районі Черкаської
області.

Суд першої інстанції задовольняючи
позовні вимоги прийшов до висновку, що
відповідач не обґрунтовано не включив
до складу заробітної плати
матеріальної допомоги на оздоровлення
та допомоги для вирішення
соціально-побутових питань та інших
питань.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
оскільки вони знайшли своє
підтвердження під час апеляційного
розгляду справи виходячи з наступного.

Суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні (ч.1 ст. 86 КАС України).

Як вбачається з довідки про складові
заробітної плати, що подається для
призначення пенсії відповідно до
Закону України «Про державну службу»,
від 09.07.2014 року, до складових заробітної
плати позивача, з яких справлялися
страхові внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування, входили
й інші виплати, які складались з
матеріальної допомоги на оздоровлення
та вирішення соціально-побутових
питань, а також з індексації доходів.

За змістом статті 37 Закону N 3723-XII (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин) пенсія державним
службовцям призначається в розмірі 80
відсотків від сум їх заробітної плати,
на які нараховується збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування.

У частині першій статті 1 Закону
України від 24 березня 1995 року N 108/95-ВР
"Про оплату праці" (далі - Закон N 108/95-ВР)
встановлено, що заробітна плата - це
винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку за трудовим
договором власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено
структуру заробітної плати, до якої
входить: основна та додаткова
заробітна плата, а також заохочувальні
та компенсаційні виплати.

Частиною другою статті 33 Закону N 3723-XII
передбачено, що заробітна плата
державних службовців складається з
посадових окладів, премій, доплати за
ранги, надбавки за вислугу років на
державній службі та інших надбавок.

Аналіз наведених положень дає підстави
для висновку, що матеріальна допомога
на оздоровлення та допомога для
вирішення соціально-побутових питань
входила до системи оплати праці
державного службовця.

Крім того, статтею 66 Закону України від
5 листопада 1991 року N 1788-XII "Про пенсійне
забезпечення" (далі - Закон N 1788-XII)
врегульовано види оплати праці, що
враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до частини першої статті 66
цього Закону до заробітку для
обчислення пенсії включаються всі види
оплати праці (виплат, доходу), на які
відповідно до Закону України "Про збір
на обов'язкове державне пенсійне
страхування" нараховується збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, в межах максимальної
величини фактичних витрат на оплату
праці найманих працівників,
оподатковуваного доходу (прибутку),
сукупного оподатковуваного доходу
(граничної суми заробітної плати
(доходу), з яких справляються страхові
внески (збори) до соціальних фондів, що
діяла на день одержання зазначеного
заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України від 9 липня 2003
року N 1058-IV "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" (далі -
Закон N 1058-IV) визначає виплати (доходи),
що враховуються в заробітну плату
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії. Так, зокрема до
такого доходу (заробітної плати)
враховуються: суми виплат, отримуваних
застрахованою особою після набрання
чинності цим Законом, з яких згідно з
цим Законом були фактично нараховані
(обчислені) та сплачені страхові
внески; суми виплат, отримуваних
застрахованою особою до набрання
чинності цим Законом, у межах сум, на
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, нараховувалися внески на
державне соціальне страхування або
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування.

За змістом наведених норм отримувані
застрахованою особою суми виплат, з
яких були фактично нараховані та
сплачені страхові внески або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, враховуються в заробіток
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії, незалежно від того,
чи входять вони до структури
заробітної плати.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що матеріальна
допомога, на яку нараховувався збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, однак яка не включається
до складу заробітної плати державного
службовця, враховується при обчисленні
розміру його пенсії,

Аналогічна позиція висловлена в
постанові Верховного Суду України від
04.03.2014 року у справі з аналогічними
правовідносинами.

Відповідно до ст.244-2 КАС України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

З викладеного вбачається, що першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку про наявність підстав для
задоволення позову.

Суд першої інстанції дав належну
оцінку всім обставинам справи та вірно
застосував законодавство, що регулює
ці правовідносини.

Надані докази були оцінені судом
першої інстанції, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Крім того, було оцінено
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, що відповідає
вимогам ст. 86 КАС України.

При цьому апеляційні скарги не містять
посилання на обставини, передбачені
статтями 202 - 204 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за яких рішення суду підлягає
скасуванню.

Доводи, викладені заявниками в
апеляційних скаргах були предметом
дослідження суду першої інстанції і не
знайшли свого належного підтвердження.

Вказані в апеляційних скаргах
процесуальні порушення не призвели до
неправильного вирішення справи і не є
підставою для скасування судового
рішення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим
апеляційні скарги залишаються без
задоволення, а постанова суду першої
інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.4, 8-11, 160, 197, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Городищенському районі Черкаської
області - залишити без задоволення.

Постанову Городищенського районного
суду Черкаської області від 06 серпня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, а якщо її було прийнято
за наслідками розгляду у письмовому
провадженні, - через п'ять днів після
направлення копій особам, які беруть
участь у справі (ч. 5 статті 254 КАС
України). Касаційна скарга на судові
рішення подається безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів після набрання законної
сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, крім випадків,
передбачених цим Кодексом.

Головуючий суддя:
Г.В.Земляна

Судді:
Н.І. Горбань

Є.О. Сорочко

Головуючий суддя
Земляна Г.В.

Судді:
Горбань Н.І.

Сорочко Є.О.