Справа № 810/4316/14
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 810/4316/14
інстанції: Лисенко В.І.
Суддя-доповідач: Літвіна Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого - судді: Літвіної Н.М.,
суддів: Коротких А.Ю., Хрімлі О.Г.

при секретарі Соловіцькій І.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 30 липня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сільпо ПДВПП» до
Київської міжрегіональної митниці
Міністерства доходів і зборів України
про визнання протиправними та
скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до
Київської міжрегіональної митниці
Міністерства доходів і зборів України
про визнання протиправними та
скасування рішень.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 30 липня 2014
року адміністративний позов ТОВ
«Сільпо ПДВПП» - задоволено.

Визнано протиправними та скасовано
рішення Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів про коригування
митної вартості товарів №100250002/2014/000005/1
від 09 січня 2014 року, № 100250002/2014/000004/1 від
09 січня 2014 року, №100250002/2014/000015/1 від 15
січня 2014 року, № 100250002/2014/000016/1 від 15
січня 2014 року.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач - Київська міжрегіональна
митниця Міндоходів України, звернувся
з апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, 14 травня 2013 року між
компанією Pacific Seafood Group, США (продавець)
та ТОВ «Сільпо ПДВПП» (покупець) було
укладено Контракт № 508, відповідно до
умов якого продавець продає, а покупець
купує продукцію (товар) в асортименті,
кількості та за цінами відповідно до
інвойсів, які є невід'ємною частиною
даного контракту.

Відповідно до п. 2.1 Контракту № 508 - ціна
на товар визначається у інвойсах на
кожну партію товару. Ціна включає в
себе вартість продукту, тари,
термоусадочної упаковки, маркування,
завантаження, витрат по митному
оформленню вантажу в країні продавця.

Згідно до п. 3.1 Контракту № 508 - усі ціни
за даним контрактом, а також поставка,
передбачаються на умовах CIF
Одеса/Іллічівськ, Україна, відповідно
до Incoterms 2010.

У січні 2014 з метою митного оформлення
товару, імпортованого позивачем на
підставі вищезазначеного контракту,
товариством до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
були подані наступні митні декларації:
№ 100250002/2014/060231 від 09 січня 2014 року, №
100250002/2014/060232 від 09 січня 2014 року, №
100250002/2014/060361 від 15 січня 2014 року, №
100250002/2014/060363 від 15 січня 2014 року.

Митна вартість була заявлена
декларантом за основним методом
визначення митної вартості - за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються.

На підтвердження заявленої митної
вартості позивачем подано митному
органу наступні документи згідно
переліку, що зазначений у графі 44 МД №
100250002/2014/060231 від 09 січня 2014 року: картку
обліку особи, яка здійснює операції з
товарами; морський транспортний
документ (морська накладна); міжнародну
автомобільну накладну (CMR); рахунок -
фактуру (інвойс); пакувальний лист;
зовнішньоекономічний договір
(контракт); ветеринарні свідоцтва форм
Ф-1, Ф-2; висновок державної санітарно -
епідеміологічної експертизи;
сертифікат відповідності; декларацію
виробника; підтвердження законності
вилучених водних біоресурсів із
середовища їх існування; інформацію
про позитивні результати здійснення
санітарно - епідеміологічного контролю
товару; інформацію про позитивні
результати здійснення фіто -
санітарного контролю товару;
інформацію про позитивні результати
здійснення радіологічного контролю
товару; резервну позицію; міжнародний
ветеринарний сертифікат; сертифікат
про походження товару.

Аналогічні пакети документів були
подані до митної декларації
№100250002/2014/060232 від 09 січня 2014 року, а до
митних декларацій № 100250002/2014/060361 та №
100250002/2014/060363 від 15 січня 2014 року - крім
вказаних документів, ще й копії
платіжних доручень, що підтверджують
вартість імпортованого товару.

Проте, митним органом відповідно до ст.
53 МК України повідомлено позивача про
необхідність подати додаткові
документи, що підтверджують митну
вартість товару, а саме:

- за МД № 100250002/2014/060231 від 09 січня 2014
року: виписку з бухгалтерської
документації; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс - листи) виробника
товару; копію митної декларації країни
відправлення; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформацію біржових організацій про
вартість товару або сировини;

- за МД № 100250002/2014/060232 від 09 січня 2014
року: виписку з бухгалтерської
документації; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс - листи) виробника
товару; копію митної декларації країни
відправлення; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформацію біржових організацій про
вартість товару або сировини;

- за МД № 100250002/2014/060361 від 15 січня 2014
року: страхові документи, а також
документи, що містять відомості про
вартість страхування, в разі якщо
здійснювалося страхування; копію
митної декларації країни відправлення;
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформацію
біржових організацій про вартість
товару або сировини;

- за МД № 100250002/2014/060361 від 15 січня 2014
року: страхові документи, а також
документи, що містять відомості про
вартість страхування, в разі якщо
здійснювалося страхування; копію
митної декларації країни відправлення;
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

У подальшому, на вимогу митного органу
про надання додаткових документів на
підтвердження митної вартості, ТОВ
«Сільпо ПДВПП» було надано:

- за МД № 100250002/2014/060231 від 09 січня 2014 року
та МД № 100250002/2014/060232 від 09 січня 2014 року:
прейскурант (прайс - лист) від 28 жовтня
2013 року № б/н; комерційну пропозицію
від 01 листопада 2013 року № б/н; платіжне
доручення в іноземній валюті № 649 від 20
грудня 2013 року; виписку по особовому
рахунку від 23 грудня 2013 року № б/н;

- за МД № 100250002/2014/060361 від 15 січня 2014
року та МД № 100250002/2014/060361 від 15 січня 2014
року: прайс - лист від 22 жовтня 2013 року
№ б/н; комерційну пропозицію від 22
жовтня 2013 року № б/н; виписку по
особовим рахункам від 27 грудня 2013 року;
лист виробника від 03 жовтня 2013 року №
б/н.

Також, ТОВ «Сільпо ПДВПП» повідомило
митний орган про відсутність, на той
час, можливості надати інші
витребувані документи на
підтвердження митної вартості
імпортованих товарів.

Між тим, відповідачем було сформовано
картки відмови у митному оформленні
(випуску) товарів за заявленою
позивачем митною вартістю та прийняті
рішення про коригування митної
вартості № 100250002/2014/000005/1 від 09 січня 2014
року, №100250002/2014/000004/1 від 09 січня 2014 року,
№ 100250002/2014/000015/1 від 15 січня 2014 року,
№100250002/2014/000016/1 від 15 січня 2014 року,
якими скориговано митну вартість
імпортованого товару - хеку
свіжомороженого, виробництва Pasific Seafood,
Канада, код УКТ ЗЕД , за шостим
резервним методом на рівні 2, 58 дол. США
за кілограм товару.

З метою випуску товарів у вільний обіг
під гарантійні зобов'язання, позивачем
подано нові митні декларації, у яких
вказано митну вартість товару на рівні,
визначеному митним органом.

Не погоджуючись із спірними рішеннями
відповідача про коригування митної
вартості товарів, позивач звернувся до
суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ст. 9 Конституції України
- чинні міжнародні договори, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, є частиною
національного законодавства України.

Згідно до п. 2 параграфу (а) статті VII
Генеральної угоди з тарифів і торгівлі
1994 року оцінка імпортованого товару
для митних цілей повинна базуватися на
дійсній вартості імпортованого товару,
на який розраховується мито або
аналогічного товару і не повинна
базуватися на вартості товару
національного походження чи на
довільній або фіктивній вартості.

Відповідно до п. 2 параграфу (b) статті VII
Генеральної угоди з тарифів і торгівлі
1994 року під «дійсною вартістю» слід
розуміти ціну, за яку, під час та в
місці, визначеними законодавством
імпортуючої країни, такий чи
аналогічний товар продається або
пропонується до продажу при звичайному
ході торгівлі за умов повної
конкуренції.

Згідно до п. 2 параграфу (с) статті VII
Генеральної угоди з тарифів і торгівлі
1994 року якщо дійсна вартість не може
бути визначена відповідно до параграфу
(b) цього параграфа, оцінка для митних
цілей повинна базуватися на
найближчому еквіваленті такої
вартості, який можна визначити.

Частиною 1 ст. 246 МК України - метою
митного оформлення є забезпечення
дотримання встановленого
законодавством України порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України, а також
забезпечення статистичного обліку
ввезення на митну територію України,
вивезення за її межі і транзиту через
її територію товарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 МК України -
митне оформлення розпочинається з
моменту подання митному органу
декларантом або уповноваженою ним
особою митної декларації або
документа, який відповідно до
законодавства її замінює, та
документів, необхідних для митного
оформлення, а в разі електронного
декларування - з моменту отримання
митним органом від декларанта або
уповноваженої ним особи електронної
митної декларації або електронного
документа, який відповідно до
законодавства замінює митну
декларацію.

Згідно до ч. 1 ст. 257 МК України -
декларування здійснюється шляхом
заявлення за встановленою формою
(письмовою, усною, шляхом вчинення дій)
точних відомостей про товари, мету їх
переміщення через митний кордон
України, а також відомостей, необхідних
для здійснення їх митного контролю та
митного оформлення. При застосуванні
письмової форми декларування можуть
використовуватися як електронні
документи, так і документи на
паперовому носії.

Відповідно до ч. 6 ст. 264 МК України -
митна декларація приймається для
митного оформлення, якщо вона подана за
встановленою формою, підписана особою,
яка її подала, і перевіркою цієї
декларації встановлено, що вона
містить всі необхідні відомості і до
неї додано всі документи, визначені цим
Кодексом. Факт прийняття митної
декларації засвідчується посадовою
особою митного органу, яка її прийняла,
шляхом проставлення на ній відбитка
відповідного митного забезпечення та
інших відміток (номера декларації, дати
та часу її прийняття тощо), у тому числі
з використанням інформаційних
технологій.

Відповідно до частини першої статті 337
Митного кодексу України перевірка
документів та відомостей, які
відповідно до статті 335 цього Кодексу
подаються митним органам під час
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України,
здійснюється візуально, із
застосуванням інформаційних
технологій (шляхом проведення
формато-логічного контролю, контролю
співставлення, контролю із
застосуванням системи управління
ризиками) та в інші способи,
передбачені цим Кодексом.

Так, митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, в силу приписів статті 49
Митного кодексу України є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Частиною 1 ст. 51 МК України встановлено,
що митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 2, 4 ст. 52 МК України
- декларант або уповноважена ним особа,
які заявляють митну вартість товару,
зобов'язані подавати органу доходів і
зборів достовірні відомості про
визначення митної вартості, які
повинні базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню.

У випадках, визначених цим Кодексом,
для заявлення митної вартості товарів,
що переміщуються через митний кордон
України відповідно до митного режиму
імпорту, органу доходів і зборів, який
проводить митне оформлення цих
товарів, разом з митною декларацією та
іншими необхідними для митного
оформлення зазначених товарів
документами в установленому порядку
подається декларація митної вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 МК України -
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за такими методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; б) за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів; в) на основі віднімання
вартості; г) на основі додавання
вартості (обчислена вартість); ґ)
резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

При цьому, кожний наступний метод
застосовується лише у разі, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу відповідно до норм
цього Кодексу.

Згідно до ч. 1 ст. 58 МК України - метод
визначення митної вартості за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту,
застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав
покупця (імпортера) на використання
оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у
якому товари можуть бути перепродані
(відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на
вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або
їх ціни відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не буде
зроблено відповідне коригування з
урахуванням положень частини десятої
цієї статті;

4) покупець і продавець не пов'язані між
собою особи або хоч і пов'язані між
собою особи, однак ці відносини не
вплинули на ціну товарів.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 53 МК України - у
випадках, передбачених цим Кодексом,
одночасно з митною декларацією
декларант подає органу доходів і
зборів документи, що підтверджують
заявлену митну вартість товарів і
обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є: 1) декларація
митної вартості, що подається у
випадках, визначених у частинах п'ятій
і шостій статті 52 цього Кодексу, та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; 2)
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Згідно до ст. 57 МК України -
забороняється вимагати від декларанта
або уповноваженої ним особи будь-які
інші документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

Тобто, Митним кодексом України
передбачено вичерпний перелік
документів, що подається декларантом
митному органу для підтвердження
заявленої митної вартості товарів та
обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з
положеннями ст. 318 МК України, якою
встановлено, що митний контроль має
передбачати виконання митними
органами мінімуму митних
формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи.

Частиною 3 ст. 53 МК України передбачено
обов'язок декларанта подавати
додаткові документи (за наявності) до
визначеного частиною другою цієї
статті загального переліку. При цьому
такий обов'язок виникає у декларанта
виключно у разі, якщо документи,
зазначені у частині другій цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

У такому випадку декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності): 1) договір (угоду, контракт)
із третіми особами, пов'язаний з
договором (угодою, контрактом) про
поставку товарів, митна вартість яких
визначається; 2) рахунки про здійснення
платежів третім особам на користь
продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Згідно до ч. ч. 2, 4 та 5 ст. 54 МК України -
митний орган під час здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів зобов'язаний,
зокрема, здійснювати контроль
заявленої декларантом або
уповноваженою ним особою митної
вартості товарів шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості, наявності в поданих
зазначеними особами документах усіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 МК України -
митний орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів, у
разі: невірно проведеного декларантом
або уповноваженою ним особою
розрахунку митної вартості; неподання
декларантом або уповноваженою ним
особою документів згідно з переліком
та відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
Главі 9 цього Кодексу; надходження до
митного органу документально
підтвердженої офіційної інформації
митних органів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

Виходячи з аналізу вказаних норм,
колегія суддів приходить до висновку,
що митний орган при здійсненні
контролю за правильністю визначення
митної вартості зобов'язаний
перевірити складові числового
значення митної вартості, правильність
розрахунку, здійсненого декларантом,
упевнитись в достовірності та точності
заяв, документів чи розрахунків,
поданих декларантом, а також
відсутності обмежень для визначення
митної вартості за ціною договору,
наведених у ст. 58 МК України.

При цьому, митний орган має право
відійти від наведених вище
законодавчих обмежень, пов'язаних з
перевіркою основного переліку
документів, які підтверджують митну
вартість товарів, та витребувати від
декларанта додаткові документи лише у
тому випадку, якщо надані декларантом
документи містять розбіжності, наявні
ознаки підробки або ці документи не
містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, тобто не
дозволяють митному органу законно
здійснити визначений законом мінімум
митних формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи для розмитнення
задекларованого товару.

Частиною 3 ст. 54 МК України встановлено,
що за результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів митний орган визнає
заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 МК України -
прийняте митним органом письмове
рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів має містити,
зокрема, обґрунтування причин, через
які заявлену декларантом митну
вартість не може бути визнано та
обґрунтування числового значення
митної вартості товарів, скоригованої
митним органом, та фактів, які вплинули
на таке коригування.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, відповідач, витребовуючи у
товариства додаткові документи,
посилався на ту обставину, що наявна у
митного органу інформація щодо митної
вартості імпортованого товару
призвела до виникнення сумнівів у
правильності визначення митної
вартості.

Водночас, відповідач під час розгляду
справи не надав суду жодних доказів на
підтвердження того, що позивач, при
поданні декларації митної вартості,
надав не повний перелік необхідних
документів на підтвердження заявленої
митної вартості товарів, вніс до
декларації недостовірні або неточні
відомості, або що надані митному органу
документи містили розбіжності.

А тому, колегія суддів вважає, що у
відповідача були відсутні підстави для
витребування у позивача додаткових
документів, перелік яких наведений у ч.
3 ст. 53 МК України.

Зі змісту оскаржуваних рішень
вбачається, що відповідачем не вказано
у зв'язку з наявністю якої саме
інформації у митного органу виникли
сумніви у правильності визначення
позивачем митної вартості товару.

Спірні рішення також не містять
обґрунтованого математичного
розрахунку ціни товару за одиницю (із
зазначенням конкретних складових
цього розрахунку), визначеної митним
органом у рішеннях, що доводило б
обґрунтованість рівня скоригованої
ним митної вартості товару, та не
розкривають конкретних фактів, які
вплинули на таке коригування, що вказує
на їх невідповідність.

Крім того, в порушення приведених вище
норм спірні рішення не містять
обґрунтування причин, через які
заявлену декларантом митну вартість не
може бути визнано. Проте, як у всіх
випадках митниця по суті лише загально
зазначає, що митна вартість товару не
може бути визначена за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються, через
неподання основних документів, які
підтверджують відомості про заявлену
митну вартість товарів та
невідповідність обраного декларантом
методу визначення митної вартості
товару умовам наведеним у главі 9 МК
України.

Щодо зазначеного в оскаржуваних
рішеннях неподання додаткових
документів, судом встановлено, що
товариством на виконання вимог митного
органу по МД № 100250002/2014/060231 від 09 січня
2014 року та МД № 100250002/2014/060232 від 09 січня
2014 року були надані копії платіжних
документів у іноземній валюті, які
підтверджують виконання умов
контракту. По решті МД митним органом
платіжні документи не витребовувалися.

Щодо посилання відповідачем на не
підтвердження висновками експертних
організацій якісних характеристик
товару, які, на думку відповідача,
впливають на рівень його вартості,
колегія суддів до уваги не приймає,
оскільки висновок про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, надаються
на письмову вимогу митниці виключно у
випадку їх наявності у декларанта.

Крім того, відсутність таких
додаткових документів не впливає на
правильність визначення декларантом
митної вартості товарів за першим
методом, що підтверджується наданими
до митного оформлення основними
документами. Неподання декларантом
зазначених документів під час митного
оформлення, за відсутності
обґрунтування неможливості визначення
митної вартості товарів за першим
методом, не є достатнім для висновку
про наявність підстав для застосування
митним органом іншого методу
визначення митної вартості.

Не заслуговують на увагу й посилання
митного органу на ненадання позивачем
страхових документів, а також
документів, що містять відомості про
вартість страхування, оскільки
відповідно до правил Інкотермс 2010,
термін CIF (Cost, Insurance and Freight, або вартість,
страхування і фрахт) означає, що
поставка є здійсненою продавцем, коли
товар перейшов через поручні судна в
порту відвантаження. Продавець
зобов'язаний понести витрати та
оплатити фрахт, необхідні для доставки
товару до названого порту призначення,
ризик втрати чи пошкодження товару,
проте додаткові витрати після
здійснення постачання переходять з
продавця на покупця. Продавець
зобов'язаний укласти договір
страхування та сплатити страхові
внески на користь покупця, здійснити
митне очищення товару для експорту.

Таким чином, значення вартості
страхування в даному випаду не
потребують додаткового обґрунтування.

Щодо витребовування відповідачем
копій митної декларації країни
відправлення колегія суддів звертає
увагу, що митна декларація країни
відправлення не передбачена в переліку
основних документів, необхідних для
підтвердження митної вартості.

Документи надаються при встановленні
розбіжностей, про що зазначалося вище,
тобто, митна декларація країни
відправлення може вимагатись лише у
разі встановлення розбіжностей в
основних документах, до яких експортна
декларація не відноситься.

Водночас, п. 3.15 розділу 3 Загального
додатку до Міжнародної конвенції про
спрощення та гармонізацію митних
процедур визначає, що митна служба
вимагає представлення оригіналу
декларації на товари і тільки
мінімально необхідної кількості копій.

Про неможливість подання навіть копії
вантажної митної декларації країни
відправлення повідомлено
Держмитслужбу Представництвом України
при Європейських Співтовариствах (лист
від 20.08.2009 № 3111/16-230-1791) за результатами
робочої зустрічі, проведеної 19серпня
2009 року з представниками Генерального
директорату з оподаткування та митного
союзу Європейської комісії.

За повідомленням Представництва
України при Європейських
Співтовариствах, Європейською
стороною поінформовано про
неприйнятність застосування подібної
практики відносно імпортерів
країн-членів ЄС, у зв'язку з тим, що
імпортер (мається на увазі резидент
України): по-перше, не є власником
експортної декларації, вона належить
експортерові та митним органам країни
експорту, при цьому імпортер не має
доступу до експортної декларації;
по-друге, з 1 липня 2009 року митними
органами ЄС для оформлення приймається
виключно електронні декларації,
декларації в паперовому форматі не
використовуються; по-третє, якщо товари
експортуються після режиму транзиту
(залізниця, TIR), застосовується спрощена
процедура митного оформлення у режимі
експорт.

Крім цього, Європейська Комісія листом
від 27 березня 2008 року наголосила, що
вимога надання копії експортної
вантажної митної декларації не
відповідає міжнародним митним
стандартам, сучасній митній практиці і
може бути розглянута як торговельний
бар'єр (відповідь Держмитслужби
України на лист Ради підприємців при
Кабінеті Міністрів України щодо
внесення змін до постанови Кабінету
Міністрів України № 767 від 24 липня 2009
року «Про внесення змін до деяких
постанов Кабінету Міністрів України».

Також колегія суддів звертає увагу, що
митний орган не навів жодного
обґрунтованого пояснення та не надав
жодного доказу, які б свідчили про
наявні розбіжності, що не дають
можливість підтвердити числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Відповідачем не доведено неможливості
застосування основного методу
визначення митної вартості - за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються.

В свою чергу, митна вартість товарів
була підтверджена позивачем всіма
необхідними документами, зазначеними у
ч. 2 ст. 53 МК України.

Отже, Декларантом для підтвердження
митного оформлення товару було подано
усі документи, які підтверджують
вартість товару та усі складові митної
вартості.

У спірних рішеннях відсутні зазначення
будь-яких розбіжностей у поданих до
митного оформлення додаткових
документах для підтвердження
заявленої митної вартості.

Таким чином, у відповідача під час
прийняття рішень про коригування
митної вартості товарів не було
підстав для незастосування основного
методу визначення митної вартості
товарів за ціною договору.

Тобто, митний орган не обґрунтував у
своїх рішеннях, що документи, подані
декларантом для митного оформлення
товару, є недостатніми чи такими, що у
своїй сукупності викликають сумнів у
достовірності наданої інформації, не
навів обставини, які мали були бути
підтвердженні додатково запитаними
митним органом документами.

Щодо визначення митним органом
вартості імпортованих позивачем
товарів на підставі наявної
інформації, яка міститься в ціновій
базі Єдиної автоматизованої
інформаційної системи Держмитслужби,
колегія суддів вважає за необхідне
зазначити наступне.

Спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі
статистики є Державна служба
статистики України, у тому числі і з
питань статистики зовнішньої торгівлі.

Згідно наявних даних Державної служби
статистики України (лист №15.1-20/913Пі від
16 липня 2014 року), середня вартість
імпорту товарів за кодом УКТ ЗЕД 303661900 з
Канади за січень - травень 2014 року
становить 2, 14 дол. США за кілограм
товару.

Проте, митним органом визначено митну
вартість імпортованого позивачем
товару за кодом УКТ ЗЕД 303661900 на рівні 2,
58 дол. США за кілограм, замість
заявленої товариством вартості даного
товару за ціною 2, 10 дол. США за кілограм.

Відповідач посилався на те, що при
митному оформленні вказаного товару
спрацювала автоматизована система
аналізу та управління ризиками за
напрямом митної вартості, яка видала
відомості про те, що у попередні
періоди такий же товар розмитнювався
за більшою митною вартістю, ніж
задекларував позивач.

Зокрема, в системі була наявна
інформація, що у січні 2014 року вже
розмитнювався аналогічний товар за
кодом УКТ ЗЕД 303661900 на умовах поставки
CIF на підставі ВМД № 100250002/2014/60234 від 09
січня 2014 року та за ВМД № 100250002/2014/60235
від 09 січня 2014 року, при цьому митна
вартість була визначена на рівні 2, 58
дол. США/кг. Зазначені обставини і дали
митному органу підстави вважати, що
товариством не правильно визначено
числове значення митної вартості на
рівні 2,10 дол. США за кілограм
імпортованого товару.

Проте, дані рішення про коригування
митної вартості були оскаржені до
Київського окружного
адміністративного суду та постановою
суду від 30 квітня 2014 року у справі №
810/2154/14 визнані протиправними та
скасовані.

Таким чином, колегія суддів критично
ставиться до посилань відповідача щодо
наявності інформації про розмитнення
аналогічного товару за більшою митною
вартістю ніж визначено позивачем,
оскільки рішення митного органу, на
підставі яких дана вартість була
скоригована у попередні періоди
стосувалась саме позивача і у
подальшому була скасована рішенням
суду. А тому, підстав для використання
такої інформації, і коригування митної
вартості на підставі даних відомостей,
у відповідача не було.

Крім того, відповідно до опису графи 33
розділу 2 Правил заповнення рішення про
коригування митної вартості товарів,
затверджених наказом Міністерства
фінансів України № 598 від 24 травня 2012
року - у випадку визначення митної
вартості оцінюваних товарів із
застосуванням резервного методу
(стаття 64 Кодексу) зазначаються
докладна інформація та джерела, які
використовувалися митним органом при
її визначенні.

Проте, в оскаржуваних рішеннях не
зазначено докладну інформацію та
джерела, які використовувалися митним
органом при визначенні митної вартості
товарів.

Між тим, використання цінової бази
Єдиної автоматизованої інформаційної
системи Держмитслужби допускається
тільки при визначенні митної вартості
відповідно до положень статей 59, 60 та 64
Кодексу з обов'язковим зазначенням
номера та дати митної декларації, яка
була взята за основу для визначення
митної вартості оцінюваних товарів, з
поясненнями щодо зроблених коригувань
на обсяг партії ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів, умов
поставки, комерційних умов тощо.

Зазначене свідчить про довільність
визначення митним органом числового
значення митної вартості товарів,
імпортованих позивачем товарів за
вищезазначеними ВМД на рівні 2,58 дол.
США за кілограм товару.

Відповідно до ч. 4 ст. 57 МК України -
застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
органом доходів і зборів та
декларантом з метою визначення основи
вартості згідно з положеннями статей 59
і 60 цього Кодексу. Під час таких
консультацій орган доходів і зборів та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

Згідно до вимог графи 33 Правил також
вказується про проведення процедури
консультацій між митним органом та
декларантом з метою обґрунтованого
вибору методів визначення митної
вартості товарів відповідно до вимог
статей 59 - 61 Кодексу. Результати
проведеної консультації, а також
причини, через які не можуть бути
застосовані методи визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо ідентичних, подібних (аналогічних)
товарів (наприклад, відсутня
інформація щодо вартості ідентичних
або подібних (аналогічних) товарів),
фіксуються у графі.

Як вбачається з оскаржуваних рішень, у
графі 33 зазначено, що процедура
консультацій проведена та вказані
причини, через які не можуть бути
застосовані методи визначення митної
вартості товарів, окрім резервного.

Проте, відображення даного факту у
рішенні не є достатнім та
беззаперечним доказом проведення
консультації у разі заперечення цього
факту декларантом, оскільки
консультація проводиться до прийняття
рішення.

Так, митне оформлення товарів
здійснювалось шляхом електронного
декларування. При цьому, ніякої іншої
інформації, крім вимоги про надання
додаткових документів та прийнятого
рішення про коригування митної
вартості до позивача не надходило, що
свідчить про відсутність зі сторони
митного органу будь-якої спрямованості
на діалог з декларантом з метою
визначення основи митної вартості.

При цьому, у графі 33 оскаржуваних
рішеннях не зафіксовані результати
проведеної консультації, а лише
вказані причини через які не можуть
бути застосовані попередні методи
визначення митної вартості товарів.

Крім того, в рішеннях про коригування
митної вартості товару митний орган
чітко не вказав, які відомості в
наданих йому документах викликають
сумніви, в чому вони полягають та яким
чином витребувані документи можуть
вплинути на визначення ціни за
будь-яким методом.

Згідно до правової позиції Верховного
суду України вказаної в постановах від
29 травня 2012 року по справі №21-91а12, від 11
вересня 2012 року по справі № 21-262а12, яка
винесена у зв'язку з неоднаковим
застосуванням норм матеріального
права і є обов'язковою для державних
органів та судів України, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що за умови не
наведення митним органом доказів того,
що документи, подані декларантом для
митного оформлення товару є
недостатніми чи такими, що у своїй
сукупності викликають сумнів у
достовірності наданої інформації,
витребування цим органом переліку
документів без зазначення обставин,
які ці документи повинні підтвердити
свідчить про протиправність рішення
цього органу щодо застосування іншого,
ніж основний метод визначення митної
вартості.

Відповідно до Правил заповнення
рішення про коригування митної
вартості товарів, затверджених наказом
Міністерства фінансів України № 598 від
24 травня 2012 року - обставини прийняття
Рішення та джерела інформації, що
використовуються митним органом при
визначенні митної вартості товарів у
Графі 33 зазначаються причини, через які
митна вартість імпортованих товарів не
може бути визначена за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції), у
тому числі:

- неподання основних документів, які
підтверджують відомості про заявлену
митну вартість товарів (згідно з
переліком та відповідно до умов,
наведених у статті 53 Кодексу);

- невірно проведений розрахунок митної
вартості;

-невідповідність обраного декларантом
або уповноваженою ним особою методу
визначення митної вартості товару
умовам, наведеним у главі 9 розділу III
Кодексу;

- надходження до митного органу
документально підтвердженої офіційної
інформації митних органів інших країн
щодо недостовірності заявленої митної
вартості.

Зазначається послідовність
застосування методів визначення
митної вартості та причин, через які не
був застосований кожний з методів, що
передує методу, обраному митним
органом.

У графі також вказується про
проведення процедури консультацій між
митним органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору методів
визначення митної вартості товарів
відповідно до вимог статей 59 - 61
Кодексу. Результати проведеної
консультації, а також причини, через
які не можуть бути застосовані методи
визначення митної вартості товарів за
ціною договору щодо ідентичних,
подібних (аналогічних) товарів
(наприклад, відсутня інформація щодо
вартості ідентичних або подібних
(аналогічних) товарів), фіксуються у
графі.

У випадку визначення митної вартості
оцінюваних товарів із застосуванням
резервного методу зазначаються
докладна інформація та джерела, які
використовувалися митним органом при
її визначенні.

Однак, переконливих аргументів, які б
викликали обґрунтовані сумніви в
достовірності проведеного позивачем
розрахунку митної вартості товару за
ціною договору, відповідачем не
наведено, а обставин, які б впливали на
рівень задекларованої вартості
товарів, не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що подані
декларантом позивача документи
необхідно вважати належними та
достатніми для підтвердження та
визначення митної вартості товару.

А тому, висновок митного органу про
неможливість визначення митної
вартості товару за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартості
операції) є необґрунтованим, а
застосування резервного методу
неправомірним

Отже, колегія суддів приходить до
висновку, що суд першої інстанції
належним чином дослідив матеріали
справи та виніс обґрунтоване рішення з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Виходячи із вимог ст. 71 КАС України -
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС
України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України - залишити без
задоволення, а постанову Київського
окружного адміністративного суду від 30
липня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
Літвіна Н.М.

Судді:
Коротких А.Ю.

Хрімлі О.Г.

Повний текст ухвали виготовлений 14
жовтня 2014 року.

Головуючий суддя
Літвіна Н. М.

Судді:
Коротких А. Ю.

Хрімлі О.Г.