Справа № 816/671/14
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 р.Справа № 816/671/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11 на постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 06.08.2014р. по
справі № 816/671/14

за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11

до Міністерства оборони України
треті особи Комунальне
підприємство "Лубенське міжрайонне
бюро технічної інвентаризації" ,
Реєстраційна служба Лубенського
міжрайонного управління юстиції
Полтавської області , ОСОБА_12 ,
ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15
, ОСОБА_16 , Відкрите акціонерне
товариство "Лубнижитлобуд"

про визнання бездіяльності
протиправною та спонукання до вчинення
дій,

ВСТАНОВИЛА:

Позивачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 звернулись до
Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Міністерства оборони України, треті
особи Комунальне підприємство
"Лубенське міжрайонне бюро технічної
інвентаризації", Реєстраційна служба
Лубенського міськрайонного управління
юстиції, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, Відкрите акціонерне
товариство "Лубнижитлобуд", в якому
просили суд:

- визнати протиправними дії
відповідача щодо відмови прийняти
(зареєструвати) будинок АДРЕСА_1 в
загальнодержавну та комунальну
власність у відання та на баланс
Міністерства оборони України;

- зобов'язати відповідача будинок
АДРЕСА_1 прийняти і зареєструвати
вказаний будинок в загальнодержавній і
комунальній власності та у відання і на
баланс Міністерства оборони України у
порядку, встановленому чинним
законодавством.

Ухвалою Полтавського окружного
адміністративного суду від 05 червня 2014
року залучено до участі у справі в
якості третіх осіб ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 та Відкрите
акціонерне товариство "Лубнижитнобуд".

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 06.08.2014 року
у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 -
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивачами подано
апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції, при
прийнятті оскаржуваної постанови, норм
матеріального та процесуального права,
позивачі просять суд апеляційної
інстанції постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
06.08.2014 року скасувати та прийняти нове
рішення, яким позов задовольнити
частково, а саме: в частині визнання
протиправними дій та зобов'язання
відповідача будинок АДРЕСА_1 в цілому
та квартири 1, 2, 3, 4, 6, 8, 9, 10, 11, 13, 14 в ньому
прийняти і зареєструвати в
загальнодержавну власність та у
відання і на баланс Міністерства
оборони України у порядку,
встановленому чинним законодавством.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивачі, зокрема, посилаються
на порушення судом першої інстанції
приписів ст. 12 Закону України "Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей", п. 2, п. 4, п. 5 Положення про
інвестування будівництва та придбання
житла для безквартирних
військовослужбовців Збройних Сил
України, затвердженого Указом
Президента України від 01.07.1993 року №
240/93, ст.ст. 509, 526, 837, 861 Цивільного
кодексу України, п. 1 Положення про
порядок прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів
державного замовлення, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 05.08.1992 року № 449, що призвело до
неправильного вирішення справи, а
також на доводи та обставини викладені
в апеляційній скарзі.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції переглядає
рішення суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
визнала за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши, в межах
апеляційної скарги, рішення суду
першої інстанції та доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
14 грудня 2004 року між ВАТ "Лубнижитлобуд"
(замовник), Міністерством оборони
України (пайовик) та Північним
управлінням капітального будівництва
МО України - (платником) укладено
Договір 227/УПБ-40Д на пайову участь у
будівництві житла.

Метою зазначеного Договору було
забезпечення житлом безквартирних
військовослужбовців Збройних Сил
України, шляхом пайової участі
Міністерства оборони України у
спорудженні 14-ти квартирного будинку №
АДРЕСА_1

Підставою для укладання договору
слугувало рішення тендерного комітету
Міністерства оборони України з
організації та здійснення процедур
закупівлі товарів, робіт і послуг у
сфері будівництва та придбання житла
для військовослужбовців та членів їх
сімей.

Житловий будинок було введено в
експлуатацію актом державної
технічної комісії, затвердженим
рішенням Лубенського міськвиконкому №
317 від 22 грудня 2004 року, згідно якого
будівельно-монтажні роботи виконано
згідно з проектом та виданими
технічними умовами на проектування.

30 грудня 2004 року між ВАТ "Лубнижитлобуд"
та Північним управління капітального
будівництва Міністерства оборони
України підписано акт передачі житла, а
саме: 11 квартир розташованих за адресою
АДРЕСА_1, та 1 квартиру, розташовану за
адресою АДРЕСА_2.

Додатковою угодою № 1 від 31 травня 2005
року до Договору № 227/УПБ-40Д сторони
погодили, що - Актом прийому-передачі
житла від 30 грудня 2004 року Замовник
через Платника передав Пайовику житло
(12 квартир) загальною площею 855,35 м2 на
суму 1 245 391,78 грн., та зазначили, що після
виконання умов викладених у цій
додатковій угоді сторони вважаються
такими, що виконали зобов'язання за
Договором на пайову участь у
будівництві житла № 227/УПБ - 40Д від 14
грудня 2004 року.

Судом встановлено, що сторони
вказаного договору взяті на себе
зобов'язання виконали, а саме: ТОВ
"Лубнижитлобуд" збудувало та передало
згідно акту передачі житла від 30 грудня
2004 року 12 квартир, а Міністерство
оборони України сплатило кошти за
житло та надало квартири для їх
заселення військовослужбовцям та
членам їх сімей.

Крім того, рішенням виконкому
Лубенської міської ради № 63 від 28
березня 2005 року визнано власником 14-ти
квартирного жилого будинку загальною
площею 1037,9 м2 за адресою: АДРЕСА_1 -
Відкрите акціонерне товариство
"Лубнижитлобуд", про що 12 квітня 2005 року
видано свідоцтво про право власності.

Згідно інформації з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно, Реєстру
прав власності на нерухоме майно,
Державного реєстру іпотек, Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна власником житлового
будинку з підвалом, розташованого за
адресою АДРЕСА_1, є ВАТ "Лубнижитлобуд",
правонаступником якого є ТОВ
"Лубнижитлобуд 2010" (форма власності
колективна).

З матеріалів справи встановлено, що 16
жовтня 2003 року між ВАТ "Шліфверст"
(продавець) та ВАТ "Лубнижитлобуд"
(покупець) було укладено договір
купівлі-продажу нр 265, за умов якого
продавець зобов'язується передати у
власність покупцю будівлю дитячого
садка, що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1.

Згідно умов договору на пайову участь в
будівництві житла замовник
зобов'язується збудувати та передати
пайовику через платника 11 квартир
загальною площею 900,37 м2.

Відповідно до матеріалів справи
загальна кількість квартир у вказаному
будинку становить 14 квартир.

Згідно авізо № 6 від 24 січня 2005 року
Північне управління капітального
будівництва Міністерства оборони
України передало Лубенському КЕЧ
району житло з подальшою його
передачею військовослужбовцям та
членам їх сімей для постійного
проживання.

З матеріалів справи встановлено, що всі
14 квартир, що знаходяться в будинку
розташованому за адресою АДРЕСА_1,
перебувають у приватній власності.

Як свідчать матеріали справи, за
наслідками розгляду заяви мешканців
14-ти квартирного житлового будинку №
АДРЕСА_1, позивачів у справі, щодо
прийняття в загальнодержавну
власність та у відання (на баланс)
Міністерства оборони України
зазначений житловий будинок,
Міністерством оборони України листом
від 17.12.2013 року за вих. № 227/9/4635 надано
відповідь та повідомлено заявників
про відсутність правових підстав щодо
прийняття в загальнодержавну
власність у сфері управління (на
баланс), як квартир так і зазначений
житловий будинок, оскільки отримані
Міністерством оборони України 11
квартир в 14-квартирному житловому
будинку № АДРЕСА_1 приватизовані та
знаходяться у приватній власності
заявників.

Не погодившись з відмовою відповідача,
позивачі звернулись з даним позовом до
суду.

Приймаючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що будинок як
цілісний майновий комплекс не може
одразу перебувати у державній та
комунальній власності, оскільки
відповідно до вимог Цивільного кодексу
України у державній власності є майно,
у тому числі грошові кошти, яке
належить державі Україна /ст. 326/, а у
комунальній власності є майно, у тому
числі грошові кошти, яке належить
територіальній громаді /ст. 327/.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов до висновку, що відмовляючи в
прийнятті будинку по АДРЕСА_1 в
загальнодержавну та комунальну
власність та у віднесенні на свій
баланс, Міністерства оборони України
діяло на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, а
також з використанням повноважень з
метою, з якою ці повноваження йому
надано, обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено),
добросовісно та розсудливо. А вимоги
позовної заяви не ґрунтуються на
вимогах чинного законодавства та
задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з рішенням
суду першої інстанції, виходячи з
наступного.

Завданням адміністративного суду є
перевірка правомірності (легальності)
даного рішення з огляду на чіткі
критерії, які зазначені у частині 3
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Відповідність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, передбаченим частиною 3
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України критеріям,
перевіряється судом з урахуванням
закріпленого статтею 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
принципу законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку спірним
правовідносинам та перевіряючи
правомірність дій відповідача щодо
відмови у прийнятті будинку АДРЕСА_1 в
загальнодержавну власність у сферу
управління (на баланс) Міністерства
оборони України, на відповідність
вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, колегія
суддів зазначає наступне.

Слід зазначити, що право власності на
житлові будинки і квартири виникає
внаслідок їх будівництва,
приватизації, купівлі-продажу, міни,
дарування спадкування та на інших
підставах не заборонених законом.

Так, згідно із статтею 13 Закону України
"Про власність" (чинного на момент
придбання позивачами спірного
нерухомого майна), об'єктами права
приватної власності є житлові будинки,
квартири, предмети особистого
користування, дачі, садові будинки,
предмети домашнього господарства,
продуктивна і робоча худоба,
насадження на земельній ділянці,
засоби виробництва, вироблена
продукція, транспортні засоби, грошові
кошти, акції, інші цінні папери, а також
інше майно споживчого і виробничого
призначення.

Суб'єктами права приватної власності
фізичних осіб в Україні є громадяни
України, громадяни інших республік,
іноземні громадяни та особи без
громадянства. Громадяни інших
радянських республік, іноземні
громадяни та особи без громадянства
користуються правами і мають обов'язки
щодо належного їм на території України
майна нарівні з громадянами України,
якщо інше не передбачено законодавчими
актами України (ст. 11 Закону України
"Про власність")

Згідно із Законом України "Про
приватизацію державного житлового
фонду", приватизація - це відчуження
квартир (будинків), кімнат у квартирах
та одноквартирних будинках, де
мешкають два і більше наймачів, та
належних до них господарських споруд і
приміщень (підвалів, сараїв тощо)
державного житлового фонду на користь
громадян України. Закон надає перелік
об'єктів, які не підлягають
приватизації. Встановлює перелік
громадян, яким квартири передаються
безоплатно незалежно від розміру їх
загальної площі.

Як вбачається з наявної в матеріалах
справи інформації з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно, Реєстру
прав власності на нерухоме майно,
Державного реєстру іпотек, Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна, отримані
Міністерством оборони України 11
квартир в 14 - квартирному житловому
будинку по вул. Радянській буд. 111 ум.
Лубни, Полтавської області знаходяться
приватній власності позивачів та
третіх осіб у справі (т. 1 а.с. 145-170).

Статтею 41 Конституції України
визначено, що кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Право власності набувається в порядку
визначеному законом. Громадяни для
задоволення своїх потреб можуть
користуватись об'єктами права
державної та комунальної власності
відповідно до закону.

Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
власності є непорушним. Примусове
відчуження об'єктів права власності
може бути застосоване лише як виняток з
мотивів суспільної необхідності, на
підставі і в порядку, встановлених
законом, та за умови попереднього і
повного відшкодування їх вартості.
Примусове відчуження таких об'єктів з
наступним повним відшкодуванням їх
вартості допускається лише в умовах
воєнного чи надзвичайного стану.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що оскільки, станом на час виникнення
спірних правовідносин, отримані
Міністерством оборони України 11
квартир в 14-квартирному житловому
будинку № АДРЕСА_1 перебувають у
приватній власності позивачів та
третіх осіб у справі, правових підстав
для передачі зазначеного нерухомого
майна у державну власність чинним
законодавством не передбачено.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

З огляду на встановлені у справі
обставини, колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанції, що
відповідач, відмовляючи позивачам в
прийнятті будинку по АДРЕСА_1 в
загальнодержавну власність та у
віднесенні на свій баланс, діяв на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, а тому вимоги
позивачів є необґрунтованими і такими,
що не підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 159 КАС України
судове рішення повинне бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Переглянувши рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
постанова Полтавського окружного
адміністративного суду від 06.08.2014 року
відповідає вимогам ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, підстав для задоволення вимог
апеляційної скарги позивачів колегією
суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову чи ухвалу суду
- без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дослідив наявні докази, надав їм
належну оцінку та прийняв законне і
обґрунтоване рішення, з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду першої
інстанції не спростовують, а тому
підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п.1 ч.1 ст.
198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11
залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 06.08.2014р. по
справі № 816/671/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва
С.В.Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П.
Перцова Т.С.