Справа № 808/5104/14
Суддя: Дуляницька Світлана Мефодіївна
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 808/5104/14

23 вересня 2014 року 16год. 57хв. м. Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний
суд у складі судді Дуляницької С.М., за
участю секретаря судового засідання
Ширшова А.А., та сторін і інших осіб, які
беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1

відповідача: представник Вечерко М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
до Пологівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області про скасування податкових
повідомлень-рішень від 31.07.2014р.
№№,, рішення № та
вимоги про сплату боргу (недоїмки)
№Ф- -, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач - фізична особа підприємець
ОСОБА_3 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_3.) -
звернувся до суду з позовом до
Пологівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області (далі - відповідач), в якому
просить суд скасувати:

- податкове повідомлення - рішення від
31.07.2014 року № , яким позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість - 21308,79 грн., в т.ч.
основний платіж 14205,86 грн., штраф - 7102,93
грн.;

- податкове повідомлення - рішення від
31.07.2014 року № , яким позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання за платежем податок на
доходи фізичних осіб - 18941,03 грн., в т.ч.
основний платіж 12627,35 грн., штраф - 6313,68
грн.;

- рішення № про застосування
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску від
31.07.2014р., яким до позивача застосовано
штрафні санкції в розмірі 2408,04 грн.;

- вимогу про сплату (боргу) недоїмки
№Ф- від 31.07.2014 року зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування в
розмірі 29211,28 грн.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав та пояснив,
що відповідач при проведенні перевірки
не визначив правильний об'єкт
оподаткування та не в повному обсязі
врахував понесені позивачем в 2011 та 2012
роках витрати. Вказує, що позивач
правомірно включав до складу витрат
витрати на придбання шин для
вантажного автомобіля; суми ПДВ,
сплачені в ціні придбаних шин позивач
правомірно включав до податкового
кредиту. А відтак, податкові
повідомлення-рішення, рішення про
застосування штрафних санкцій та
вимога про боргу (недоїмки) є
протиправними та підлягають
скасуванню. Просить позов задовольнити
повністю.

Представник відповідача проти
адміністративного позову заперечив з
підстав викладених в запереченнях.
Пояснив, що перевіркою правильності
визначення загального
оподатковуваного доходу, отриманого
від провадження діяльності за період з
01.06.2011р. по 31.12.2013р., відображеного в
розділі ІІІ податкової декларації та
додатку 5 до декларації, встановлено
розбіжності, а саме: в 2011 році занижено
суму доходу на 10364,33 грн. та в 2012 році на
5332,10 грн. Перевірку показників
проведено на підставі додатку №5 до
розділу ІІI податкової декларації про
майновий стан і доходи, банківської
виписки про рух коштів по рахунках за
період з 01.01.2011 р. по 31.12.2012 р., первинних
документів, а саме: отриманих
податкових, видаткових накладних.

Щодо завищення витрат в 2012 році на 22400,84
грн. та в 2013 році - на 43011,73 грн., то
перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_3
до складу витрат за 2012 рік віднесено
витрати з придбання автомобільних шин
на загальну суму 22400,84 грн., до складу
витрат за 2013 рік віднесено витрати з
придбання автомобільних шин на
загальну суму 43011,73 грн.

В зв'язку з тим, що ФОП ОСОБА_3 витрачає
значні кошти на відновлення шин, він
повинен відокремити такі витрати для
їхнього контролю та обліку. Зважажючи,
що позивачем не ведуться картки обліку
використання автомобільних покришок
(шин), то придбані шини не
використовуються в господарській
діяльності, оскільки не надано жодного
документа на підтвердження
встановлення нової шини.

Крім того, пп.139.1.5 п.139.1 ст.139 Податкового
кодексу України передбачено, що не
включаються до складу витрат, зокрема,
витрати на придбання, виготовлення,
будівництво, реконструкцію,
модернізацію та інше поліпшення
основних засобів та витрати, пов'язані
з видобутком корисних копалин, а також
з придбанням (виготовленням)
нематеріальних активів, які підлягають
амортизації згідно зі ст.144-148
Податкового кодексу України, з
урахуванням п.146.11 і 146.12 ст.146 та п.148.5
ст.148 Податкового кодексу України.
Враховуючи вищевикладене, фізичні
особи - підприємці на загальній системі
оподаткування не мають права включати
до складу витрат витрати, які пов'язані
із використанням транспортного засобу
(вартість придбання запасних частин,
придбання шин, технічного
обслуговування тощо).

Таким чином, вказані вище витрати на
придбання автомобільних шин в сумі
65412,57 грн., в тому числі за 2012 рік - 22400,84
грн. та з 2013 рік - 43011,73 грн., які включені
до декларацій про доходи за 2012 - 2013 рр.
понесені неправомірно, чим порушено
п.138.2 ст. 138 розділу ІІІ Податкового
кодексу України від 02 грудня 2010 року
№2755- VІ із змінами та доповненнями, у
якому вказано: до складу витрат
приватного підприємця відносяться
витрати, що документально підтверджені
та безпосередньо пов'язані з
одержанням доходів звітного періоду.
Тобто до складу витрат можуть бути
віднесені тільки прямі валові витрати,
що відповідають фактичній сумі
отриманого в цьому періоді валового
доходу в будь-якій формі від
визначеного виду діяльності та
підтверджені документально. З
аналогічних підстав позивачем також
неправомірно сформовано податковий
кредит по операціях з придбання шин. А
відтак, податкові
повідомлення-рішення, рішення про
застосування штрафних санкцій та
вимога є правомірними. Представник
відповідача просив у задоволенні
позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши матеріали справи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд дійшов висновку, що позов слід
задовольнити повністю.

При цьому суд врахував таке.

З матеріалів справи судом встановлено,
що посадовими особами Пологівської
ОДПІ у Запорізькій області проведено
документальну планову виїзну
перевірку ФОП ОСОБА_3 щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів, виконання вимог валютного та
іншого законодавства за період з
01.06.2011р. по 31.12.2013р.

Результати перевірки оформлено актом
перевірки від 15.07.2014 №937/1701/НОМЕР_4
(а.с.17-48 том1).

У висновках даного Акту зазначено, що
ФОП ОСОБА_3 порушено вимоги:

- п. 177.2 статті 177 Податкового кодексу
України, що призвело до заниження суми
податку з доходів фізичних осіб, який
необхідно сплатити до бюджету на
загальну суму 12166,35 грн. в тому числі за
2011 рік - 1554,65 грн., за 2012 рік - 4149,94 грн. та
2013 рік - 6451,76 грн.

- п. 177.10 статті 177 Податкового кодексу
України та Порядок ведення книги
обліку доходів та витрат затверджені
наказом ДПА України від 24.12.2010р. №1025.

- п.1. ч.2 ст.6 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на загально
обов'язкове державне страхування від
08.07.2010р. №2464, що призвело до заниження
сум єдиного внеску на загальне
обов'язкове державне соціальне
страхування на загальну суму 28144,82 грн.
в тому числі в 2011 році у розмірі 3596,42
грн., в 2012 році в розмірі 9623,33 грн. та в 2013
році в розмірі 14925,07 грн.

- п. 198,3 статті 198 Податкового кодексу
України, що призвело до заниження суми
податку на додану вартість в сумі 14205,86
грн. в тому числі: за жовтень 2012 року в
сумі 2280,17 грн., за грудень 2012 року в сумі
2200,00 грн., за березень 2013 року в сумі 1167,00
грн., за квітень 2013 року в сумі 917,00 грн.,
за липень 2013 року в сумі 1123,34 грн., за
серпень 2013 року в сумі 2246,68 грн., за
вересень 2013 року в сумі 2133,33 грн., за
листопад 2013 року в сумі 1021,67 грн., за
грудень 2013 року в сумі 1116,67 грн.

Не погоджуючись з висновками Акта
перевірки, позивач відповідно до
положень п.86.7 Податкового кодексу
України, протягом 5-ти робочих днів
направив заперечення по Акту перевірки
з копіями документів. Заперечення
позивача задоволено частково (а.с. 47-84
том 1).

31.07.2014 на підставі висновків
вищевказаного акту перевірки,
відповідачем прийняті податкові
повідомлення - рішення від 31.07.2014 року
№ та №, рішення № про
застосування штрафних санкцій, Вимогу
про сплату (боргу) недоїмки №Ф-,
які оскаржуються позивачем в даній
справі (а.с. 13-16 том 1).

Щодо висновку відповідача про
заниження позивачем в 2011, 2012 роках сум
доходу внаслідок не включення до
доходів в повному обсязі доходу від
надання транспортних послуг
(розбіжності в сумі доходів в додатку 5
до декларації за 2011 та 2012 роки) (стор. 9-10
Акта перевірки), суд зазначає таке.

Відповідно до п. 86.10 ст. 86 Податкового
кодексу України, в акті перевірки
зазначаються як факти заниження, так і
факти завищення податкових зобов'язань
платника. Тобто, в ході перевірки
перевіряючі мають визначити
правильний об'єкт оподаткування.

Представником позивача, на судове
засідання надано оригінали Декларації
про майновий стан та доходи за 2011р, 2012р.,
виписки банку про рух коштів по
банківському рахунку ФОП ОСОБА_3 за 2011,
2012 роки та книгу обліку доходів та
витрат, копію яких залучено до
матеріалів справи (а.с.158-247 том 1, 8-20 том
2).

Під час дослідження вище зазначених
документів, судом встановлено, що
відповідно до податкової декларації
про майновий стан і доходи ФОП ОСОБА_3
за 2011 рік сума доходу задекларована
підприємцем становить - 178 229,00 грн.

Вказана сума доходів відображена в
книзі обліку доходів і витрат.

Відповідно до даних виписок банку сума
коштів з ПДВ, яка надійшла в 2011 році на
розрахунковий рахунок становить 212311,70
грн. Сума доходу без ПДВ становить 176926,50
грн. Таким чином, всупереч висновку
податкового органу, задекларована
позивачем сума доходу за 2011 рік,
перевищує суму надходження коштів на
розрахунковий рахунок приватного
підприємця на 1302,50 грн. Відповідно
заявлене в акті заниження суми доходу у
ФОП ОСОБА_3 за 2011 рік не відповідає
дійсності.

Щодо, окремого здійснення розрахунку
податковим органом податку на доходи
фізичних осіб ФОП ОСОБА_3 за період з
липня 2011 по грудень 2011р., то такий
розрахунок суперечить п.177.5 ст.177
Податкового кодексу України.

Так, ФОП ОСОБА_3 зареєстрований як
приватний підприємець 03.08.2004р. В 2011 році
ним здійснювалась підприємницька
діяльність повний календарний рік, що
підтверджується первинними
документами та даними обліку (книга
доходів та витрат).

Досліджена Декларація № від
07.02.2012р., яка була подана ФОП ОСОБА_3 до
Пологівської ОДПІ про суму доходів за
2011 рік, містить податкові зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб
розраховані за результатами
діяльності звітного періоду 2011 рік, без
окремого виділення суми доходу
(податку) за шість останніх місяців
року (3, 4 квартал) (а.с.8-12 том 2).

Відсутність окремої декларації за 3, 4
квартал 2011 року та обов'язку її подання
для приватного підприємця,
унеможливлює встановлення заниження
або завищення податкових зобов'язань
окремо за даний період.

Пунктом 54.1. ст.54 Податкового кодексу
України встановлено, що крім випадків,
передбачених податковим
законодавством, платник податків
самостійно обчислює суму податкового
та/або грошового зобов'язання та/або
пені, яку зазначає у податковій (митній)
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подається контролюючому органу у
строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до положень п.177.5., 177.5.3. ст..177
Податкового кодексу України, фізичні
особи - підприємці подають до
контролюючого органу податкову
декларацію за місцем своєї податкової
адреси за результатами календарного
року у строки, встановлені цим Кодексом
для річного звітного податкового
періоду, в якій також зазначаються
авансові платежі з податку на доходи.

Остаточний розрахунок податку на
доходи фізичних осіб за звітний
податковий рік здійснюється платником
самостійно згідно з даними,
зазначеними в річній податковій
декларації, з урахуванням сплаченого
ним протягом року податку на доходи
фізичних осіб та збору за провадження
деяких видів підприємницької
діяльності на підставі
документального підтвердження факту
їх сплати.

Форма та порядок заповнення і подачі
Податкової декларації на доходи
фізичних осіб визначені Наказом
Міністерства фінансів України від
07.11.2011 № 1395 (у редакції наказу
Міністерства фінансів України від
03.02.2012 № 84) (чинним на дату подання
декларації).

Пунктом 3 Інструкції щодо заповнення
податкової декларації про майновий
стан і доходи передбачено, що в розділі
III декларації "Доходи, отримані
фізичною особою - підприємцем від
провадження господарської діяльності"
відображається остаточний розрахунок
податку на доходи фізичних осіб -
підприємців, отриманих від провадження
господарської діяльності, який
здійснюється згідно даних Додатку 5 до
декларації.

Порядок заповнення Додатку №5
визначено в розділі 5 Інструкції.

Пунктах 5.1., 5.2., 5.3., 5.4. даної Інструкції
визначає що в у рядку 08 (Додатку №5)
вказується сума загального річного
оподатковуваного доходу, що дорівнює
сумі загальних місячних
оподатковуваних доходів, іноземних
доходів, отриманих протягом такого
звітного податкового року.

У рядку 09 вказується загальна сума
податкових зобов'язань з податку на
доходи фізичних осіб, яка
розраховується як сума значень рядка 01
колонки 5, рядка 03.01 та рядка 07
декларації.

У рядку 10 вказується сума самостійно
сплаченого до бюджету податку на
доходи, отримані платником податку
протягом звітного податкового року,
станом на дату подання декларації.

У рядку 11 вказується сума податку, на
яку платник податку має право зменшити
суму річного податкового зобов'язання
у зв'язку з використанням права на
податкову знижку згідно із статтею 166
розділу IV Кодексу.

Таким чином, Податковий кодекс та
порядок подання декларації для
підприємця, який здійснює діяльність
повний календарний рік, визначає
обов'язок розрахувати податок на
доходи фізичних осіб, виключно за
результатами календарного року. Тому,
перевірці підлягає виключно
задекларована річна сума податку,
оскільки визначити окремо суму доходу
за місяці або частину року не є
можливим та суперечить порядку
нарахування податку.

Щодо заявленої податковим органом
розбіжності по декларації про доходи
та майновий стан за 2012 року в сумі 5332,10
грн. внаслідок не включення до доходів
в повному обсязі доходів від надання
транспортних послуг, то дослідженням
первинних документів зазначені
обставини також не знайшли свого
підтвердження.

Під час дослідження первинних
документів, судом встановлено, що
відповідно до податкової декларації
про майновий стан і доходи ФОП ОСОБА_3
за 2012 рік сума доходу задекларована
підприємцем становить - 177295,00 грн.
(а.с.15-20).

Вказана сума доходів відображена в
книзі обліку доходів і витрат.

Відповідно до даних виписок банку сума
коштів з ПДВ, яка надійшла в 2012 році на
розрахунковий рахунок становить 215 656,42
грн. Сума доходу без ПДВ становить 179
713,68 грн. Таким чином, всупереч висновку
податкового органу, заниження
задекларованої суми доходу за 2012 рік у
позивача складає 2418,68 грн., а не 5332,10
грн., які стали підставою визначення
податкових зобов'язань.

Пояснити існуючи розбіжності між
даними акта перевірки та даними
первинних документів представник
податкового органу не зміг. В акті
перевірки також не зазначено, по яким
саме операціям або які саме
надходження на думку перевіряючого не
включено до книги доходів та
декларації, за який період (місяць,
дата). Жодних питань, по даних
обставинах під час перевірки
перевіряючими не ставилось і з
урахуванням вищевикладеного, суд
дійшов висновку, що податковим органом
невірно визначено суму доходу
приватного підприємця від надання
транспортних послуг за 2011, 2012 роки.

Також, перевіряючи оподатковувану суму
доходу за 2012 рік, судом встановлено, що
податковим органом, в порушення п.86.10
ст. 86, безпідставно не враховано при
визначенні оподатковуваного доходу
10131,17 грн. витрат на оплату праці та
нарахування на заробітну плату та
6314,55грн. витрат пов'язаних з придбанням
товарно-матеріальних цінностей, що
реалізовані або використані у
виробництві продукції.

Так, в поданій ФОП ОСОБА_3 декларації
№ (Додаток №5) задекларовані
витрати в сумі 160402,00 грн. В тому числі,
вартість придбаних
товарно-матеріальних цінностей, що
реалізовані або використані у
виробництві продукції - 133 500,00 грн.,
витрати на оплату праці та нарахування
на заробітну плату - 26 902,00 грн. (а.с.20 том
2).

В той же час згідно даних книги доходів
та витрат та первинних документів
(а.с.170 том 1), витрати ФОП ОСОБА_3
пов'язані з придбанням
товарно-матеріальних цінностей, що
реалізовані або використані у
виробництві продукції становить - 139
814,55 грн.; на оплату праці та нарахування
на заробітну плату становлять - 37033,17
грн.

Таким чином, загальна сума витрат за 2012
рік становить 176847,72 грн., що на 15322,72 грн.
менше ніж задекларовано позивачем та
прийнято податковим органом для
розрахунку податкових зобов'язань.

Пунктом 177.2. ст.177 Податкового кодексу
України встановлено, що, об'єктом
оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Відповідно до пункту 1, 5 Порядку
ведення Книги обліку доходів і витрат,
яку ведуть фізичні особи - підприємці,
крім осіб, що обрали спрощену систему
оподаткування, і фізичні особи, які
провадять незалежну професійну
діяльність затвердженого Наказом
Державної податкової адміністрації
України від 24.12.2010 № 1025 (що був чинним
на дату виникнення спірних
правовідносин), фізичні особи -
підприємці, крім осіб, що обрали
спрощену систему оподаткування, та
фізичні особи, які провадять незалежну
професійну діяльність (далі -
самозайняті особи), зобов'язані вести
Книгу обліку доходів і витрат, у якій
щоденно на підставі первинних
документів здійснюються записи про
операції, що відбулися у звітному
(податковому) періоді.

Дані Книги використовуються
самозайнятою особою для заповнення
податкової декларації за звітний
податковий період (рік).

Витрати, відповідно до вище зазначених
вимог, відображені в книзі обліку
доходів і витрат, що зареєстрована у
відповідача 17.02.2011 року за №110 та
підтвердженні первинними документами.

В ході судового розгляду встановлено,
що підставою для донарахування
податкових зобов'язань з податку на
доходи фізичних осіб в сумі - 14717,84 грн.,
в тому числі податок - 9811,89 грн. штраф 50%
- 1407,73 грн., єдиного внеску на
загальнообов'язкове соціальне
страхування в сумі - 21221,72 грн. в тому
числі податок - 22698,16 грн., штраф - 1523,57
грн., податку на додану вартість в сумі -
21308,79 грн., податок - 14205,86 грн., штраф 50% -
7102,93 грн., стали висновки податкового
органу про завищення позивачем витрат
та податкового кредиту по
господарських операціях з придбання
шин для вантажного автомобіля в 2012 та
2013 роках.

Статтею 36 Закону України "Про дорожній
рух" на власників транспортних засобів
або осіб, які їх експлуатують,
покладено обов'язок забезпечувати
своєчасне та в повному обсязі
проведення робіт з їх технічного
обслуговування та ремонту згідно з
нормативами, установленими
виробниками відповідних транспортних
засобів.

В п. 31.1 Правил дорожнього руху
зазначено: "Технічний стан
транспортних засобів та їх обладнання
повинні відповідати вимогам
стандартів, що стосуються безпеки
дорожнього руху та охорони
навколишнього середовища, а також
правил технічної експлуатації,
інструкцій підприємств-виробників та
іншої нормативно-технічної
документації.". Забороняється
експлуатація транспортних засобів
згідно із законодавством за наявності
таких технічних несправностей і
невідповідності вимогам вказаним в п.
31.4 Правил дорожнього руху, зокрема:

а) шини легкових автомобілів та
вантажних автомобілів з дозволеною
максимальною масою до 3,5 т мають
залишкову висоту малюнка протектора
менше 1,6 мм, вантажних автомобілів з
дозволеною максимальною масою понад 3,5
т - 1,0 мм, автобусів - 2,0 мм, мотоциклів і
мопедів - 0,8 мм.

Для причепів установлюються норми
залишкової висоти малюнка протектора
шин, аналогічні нормам для шин
автомобілів-тягачів;

б) шини мають місцеві пошкодження
(порізи, розриви тощо), що оголюють корд,
а також розшарування каркаса,
відшарування протектора і боковини;

в) шини за розміром або допустимим
навантаженням не відповідають моделі
транспортного засобу;

Таким чином, законодавством
встановлено обов'язкові вимоги для
заміни автошин, що не відповідають
технічним вимогам або мають технічні
пошкодження, при цьому жодним чином не
ставиться у залежність від її пробігу.

Також слід зазначити, що відповідно до
п. 3.1. Експлуатаційних норм середнього
ресурсу пневматичних шин колісних
транспортних засобів і спеціальних
машин, виконаних на колісних шасі, затв.
Наказом Міністерства транспорту та
зв'язку України від 20.05.2006 № 488,
зареєстр. в Міністерстві юстиції
України 15 червня 2006 р. за № 712/12586 (далі
по тексту постанови - Експлуатаційні
норми), норми середнього ресурсу нових
пневматичних шин використовують у
випадках, коли:

- планують і прогнозують економічну
діяльність підприємств та організацій;

- розробляють тарифи на перевезення;

- розробляють бізнес-плани;

- оцінюють КТЗ як майно;

- визначають підстави для списання
зношених пневматичних шин;

- прогнозують експлуатаційну
безпечність КТЗ;

- прогнозують або оцінюють забруднення
довкілля дрібнодисперсними продуктами
зношення пневматичних шин на дорогах;

- контролюють раціональність
використання експлуатаційних
ресурсів;

- прогнозують обсяги утилізації
зношених пневматичних шин.

Тобто, затверджені норми середнього
ресурсу нових пневматичних шин, не
передбачають їх застосування для
визначення податкових зобов'язань
платників податків.

Окрім того, Експлуатаційні норми є
рекомендованими і містять
середньостатистичну величину
середнього ресурсу нової пневматичної
шини для визначених умов безпечної
експлуатації відповідно до граничної
висоти рисунка протектора,
установленої законодавством України.

Тобто, в основу норм покладено
статистичні дослідження середнього
ресурсу пневматичних шин по їх
фактичному пробігу до списання в
нормальних умовах експлуатації. Але
існують фактори, що впливають на строки
експлуатації, наприклад дорожньо-
кліматичні умови.

Так, п. 3.2 Експлуатаційних норм
встановлено, що норми застосовують для
списання пневматичних шин, якщо
фактичний пробіг пневматичних шин
досягає установлених норм. Проте це не
обов'язкова й не єдина умова для
списання. У разі виявлення
експлуатаційних чи виробничих
дефектів, з якими пневматичні шини не
допускають до експлуатації з огляду на
небезпечність їхнього технічного
стану або не ремонтують через
неприйнятні витрати, шини списують на
підставі акта, складеного за вимогами
чинних правил експлуатації шин,
незалежно від того, чи відповідає їхній
фактичний ресурс Нормам.

Судом встановлено, що позивач
здійснював підприємницьку діяльність
з надання транспортних послуг,
використовуючи власний автомобільний
транспорт.

Транспортні засоби придбані позивачем,
раніше були в користуванні та мали
значний пробіг і відповідно зношені
шини, що зокрема зафіксовано в Акта
приймання-передачі (внутрішнього
переміщення) основних засобів Ф №ОЗ-1
та первинних документах на придбання
транспортних засобів.

В порядку передбаченому ст.44
Податкового кодексу України, позивачем
були пред'явлені податковому органу
для перевірки, із наданням належним
чином завірених копій документів
первинного обліку основних засобів, а
також копії дефектних актів про стан
шин на момент їхньої заміни, актів
списання.

Зазначені документи досліджені під час
судового розгляду із залученням
засвідчених копій до матеріалів
справи.

Щодо покликання відповідача на
відсутність у позивача Карток обліку
використання автомобільних покришок
(шин) суд зазначає, що зі змісту
Експлуатаційних норм вбачається, що
такі картки підтверджують право
платника податків на списання шини
пневматичної, а не право платника
податків на віднесення до складу
витрат та податкового кредиту вартості
придбаних шин.

Щодо, посилання податкового органу на
відсутність у підприємця права на
включення до витрат придбаних
автомобільних шин відповідно до п.138.2
ст.138 Податкового кодексу України, то
суд зазначає наступне.

Пунктом 138.1. Кодексу встановлено, що до
витрати операційної діяльності,
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті.

Зокрема, п.п. 138.10.2 абз. "в", 138.10.3 азб. "д"
передбачає віднесення до операційних
витрат:

- витрати на утримання основних
засобів, інших необоротних
матеріальних активів
загальногосподарського використання
(оперативна оренда (у тому числі оренда
легкових автомобілів), придбання
пально-мастильних матеріалів, стоянка,
паркування легкових автомобілів,
страхування майна, амортизація, ремонт,
опалення, освітлення, водопостачання,
водовідведення, охорона);

Також витрати на технічне
обслуговування та утримання
автомобіля відносяться до
загальновиробничих витрат, як інші
витрати на утримання і експлуатацію
основних засобів.

Згідно п. 3.19 "Положення про технічне
обслуговування і ремонт дорожніх
транспортних засобів автомобільного
транспорту", затв. наказом Мінтрансу
України від 30.03.98 № 102, зареєстр. в
Міністерстві юстиції України 28 квітня
1998 р. за № 268/2708, операції щодо заміни на
ДТЗ шин та акумуляторних батарей не
належать до реконструкції,
модернізації, технічного
переозброєння та інших видів
поліпшення ДТЗ. Оскільки, фактична
заміна шин не є ремонтом транспортного
засобу, такий вид витрат не підлягає
амортизації, а придбання підприємством
шин для заміни старих є витратами на
утримання автомобіля.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

З наведеного вбачається, що необхідною
умовою формування податкового кредиту
у разі придбання товарів є їх
використання в межах господарської
діяльності. Тобто позивач, для
формування податкового кредиту з ПДВ з
вартості придбаних останнім шин
повинен підтвердити використання
даного товару в своїй господарській
діяльності.

Позивач на підтвердження вказаних
обставин надав первинні документи:
документи щодо придбання автомобілів
та причепів, копії дефектних актів про
стан шин на момент їхньої заміни, акти
списання, акти здачі-приймання
виконаних робіт (наданих послуг),
видаткові накладні, рахунки-фактури,
податкові накладні (а.с. 71-79 том 1, а.с.
87-133 том 1).

З урахуванням вищевикладеного, суд
дійшов до висновку, що позивачем
правомірно включено до витрат та
податкового кредиту з ПДВ, витрати
пов'язані з придбанням автомобільних
шин, які використовуються на
автомобілях для здійснення
підприємницької діяльності.

Досліджуючи обставини застосування
штрафної санкції з податку на доходи
фізичних осіб та податку на додану
вартість, застосовану податковим
органом в розмірі 50% від суми
донарахованого податкового
зобов'язання, судом встановлено
наступне:

Пунктом 123.1. ст.123 Податкового кодексу
України встановлено, що у разі якщо
контролюючий орган самостійно
визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених підпунктами 54.3.1,
54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу, - тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
в розмірі 25 відсотків суми визначеного
податкового зобов'язання, завищеної
суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів
визначенні контролюючим органом суми
податкового зобов'язання з цього
податку, зменшення суми бюджетного
відшкодування - тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
у розмірі 50 відсотків суми
нарахованого податкового зобов'язання,
завищеної суми бюджетного
відшкодування.

Роз'ясненням наданим Податковим
органом Узагальнюючою податковою
консультацією з питань забезпечення
єдиного підходу до застосування
штрафних санкцій, затв. Наказом ДПС
України №1046 від 22.11.2012р. зазначено, що
при застосуванні частини другої пункту
123.1 статті 123 Кодексу слід врахувати
положення статті 58 Конституції
України, згідно із якою Закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи. Отже
повторність застосовується лише до тих
відносин, що мали місце під час дії цієї
норми.

Таким чином, повторним порушенням для
цілей розуміння цієї статті є
нарахування податкових зобов'язань за
порушення податкового законодавства,
які мали місце з 1 січня 2011 року.
Нарахування податкових зобов'язань при
проведенні перевірок після 01.01.2011 за
порушення, здійснені до 1 січня 2011 року,
не враховуються при визначенні
повторності правопорушення.

Податковий кодекс України набрав
чинності з 01.01.2011р., Тобто, повторність
застосовується тільки при наявності
двох або більше порушень вчинених
платником податків після 01.01.2011р.

На сторінці 4 Акта перевірки,
податковим органом, в розділі
Інформації про результати попередніх
перевірок, зазначено, що остання
перевірка ФОП ОСОБА_3, проводилась
податковим органом 22.03.2011р., за період з
01.07.2008р. по 31.12.2010р., тобто до вступу в
силу Податкового кодексу України.

Тобто, податкові зобов'язання позивача
за період з 01.01.2011р. на момент вчинення
спірної перевірки не перевірялась,
податкові зобов'язання за вказаний
період не донараховувались.

Відповідно, спірні донарахування по
акту перевірки №937/1701/НОМЕР_4 від
15.07.2014р. не є повторними в розумінні
ст.123 Податкового кодексу України,
відповідно податковий орган не мав
права на застосування штрафу в розмір 50
% від суми донарахованих зобов'язань з
податку на додану вартість та податку
на доходи фізичних осіб і розмір
штрафних санкцій обмежувався 25% від
суми донарахувань.

Таким чином, в порушення вимог п.123.1.
ст..123 Податкового кодексу України, щодо
граничного розміру штрафу 25%,
податковим органом протиправно
застосовано штрафні санкції в розмірі
50 %.

З урахуванням вищевикладених обставин,
суд вважає, що вимоги позивача
правомірні, обґрунтовані і підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Частиною першою статті 9 КАС України
передбачено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії). Цей
критерій вимагає від суб'єкта владних
повноважень враховувати як обставини,
на обов'язковість урахування яких
прямо вказує закон, так і інші
обставини, що мають значення у
конкретній ситуації.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст.162 КАС України у разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
визнання протиправним рішення суб'єкта
владних повноважень чи окремих його
положень, дій чи бездіяльності і про
скасування або визнання нечинним
рішення чи окремих його положень.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.94 КАС України,
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення від
31.07.2014р. №, №, рішення від
31.07.2014 № про застосування
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску, вимогу
про сплату боргу (недоїмки) від 31.07.2014
№Ф-.

Присудити на користь позивача -
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 - із
Державного бюджету України судовий
збір в сумі 182,70 грн.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
С.М.Дуляницька