Справа № 2а-8003/08/1370
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2014-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
Ухвала

судового засідання про закриття
провадження у справі

щодо частини позовних вимог

29 вересня 2014 року
№ 2а-8003/08/1370

Львівський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючої cудді - Потабенко В.А.

за участю секретаря судових засідань -
Петрика Р.І.,

за участю відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові адміністративну
справу за позовом Державної податкової
інспекції у Сокальському районі
Головного управління Міндоходів у
Львівській області до ОСОБА_2, третя
особа державний реєстратор
Сокальського районного управління
юстиції Львівської області, про
визнання недійсним свідоцтва про
державну реєстрацію, визнання
недійсними реєстраційних документів,
визнання недійсними бухгалтерських
документів, правочинів, зобов'язання
вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ДПІ в Сокальському районі Львівської
області звернулося до суду з позовом до
ОСОБА_2, третя особа державний
реєстратор Сокальського РУЮ
Львівської області, про визнання
недійсним свідоцтва про державну
реєстрацію ФОП ОСОБА_2 від 05.04.207 року
серії НОМЕР_1 - з моменту внесення
запису про таку реєстрацію. Крім того,
просить суд, зобов'язати державного
реєстратора здійснити дії по
виключенню ФОП ОСОБА_2 з ЄДР юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців.
Також просить визнати недійсними всі
реєстраційні документи в органах
державної влади щодо ФОП ОСОБА_2 з
моменту їх видачі, визнати недійсними
первинні бухгалтерські документи з
реквізитами ФОП ОСОБА_2 та визнати
недійними правочини з реквізитами ФОП
ОСОБА_2 з моменту їх укладення.

Судом поставлено на обговорення
питання про закриття провадження у
справі в частині позовних вимог щодо
визнання недійсними первинних
бухгалтерських документів з
реквізитами ФОП ОСОБА_2 та визнання
недійними правочинів з реквізитами ФОП
ОСОБА_2 з моменту їх укладення.

Відповідач в судовому засіданні не
заперечував проти закриття
провадження у частині зазначених
позовних вимог.

Представник позивача та третьої особи
в судове засідання не з'явились, чим
залишили вирішення питання про
закриття провадження у справі в
частині позовних вимог на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши думку відповідача,
з'ясувавши обставини справи, суд
вважає, що провадження у справі в
частині позовних вимог щодо визнання
недійсними первинних бухгалтерських
документів з реквізитами ФОП ОСОБА_2 та
визнання недійними правочинів з
реквізитами ФОП ОСОБА_2 з моменту їх
укладення слід закрити, оскільки такі
вимоги не можуть розглядатись в
порядку адміністративного
судочинства.

Так, згідно ч. 1, 2 ст. 17 КАС України,
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори,
зокрема:

1) спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності;

2) спори з приводу прийняття громадян на
публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби;

3) спори між суб'єктами владних
повноважень з приводу реалізації
їхньої компетенції у сфері управління,
у тому числі делегованих повноважень;

4) спори, що виникають з приводу
укладання, виконання, припинення,
скасування чи визнання нечинними
адміністративних договорів;

5) спори за зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
Конституцією та законами України;

6) спори щодо правовідносин, пов'язаних
з виборчим процесом чи процесом
референдуму;

7) спори фізичних чи юридичних осіб із
розпорядником публічної інформації
щодо оскарження його рішень, дій чи
бездіяльності у частині доступу до
публічної інформації.

Згідно з ч.4 ст.105 КАС України,
адміністративний позов може містити
вимоги про:

1) скасування або визнання нечинним
рішення відповідача - суб'єкта владних
повноважень повністю чи окремих його
положень;

2) зобов'язання відповідача - суб'єкта
владних повноважень прийняти рішення
або вчинити певні дії;

3) зобов'язання відповідача - суб'єкта
владних повноважень утриматися від
вчинення певних дій;

4) стягнення з відповідача - суб'єкта
владних повноважень коштів на
відшкодування шкоди, завданої його
незаконним рішенням, дією або
бездіяльністю;

5) виконання зупиненої чи невчиненої
дії;

6) встановлення наявності чи
відсутності компетенції (повноважень)
суб'єкта владних повноважень;

7) примусове відчуження земельної
ділянки, інших об'єктів нерухомого
майна, що на ній розміщені, з мотивів
суспільної необхідності

Згідно з частиною 1 статті 208
Господарського Кодексу України, якщо
господарське зобов'язання визнано
недійсним як таке, що вчинено з метою,
яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, то за наявності
наміру в обох сторін - у разі виконання
зобов'язання обома сторонами - в дохід
держави за рішенням суду стягується
все одержане ними за зобов'язанням, а в
разі виконання зобов'язання однією
стороною з другої сторони стягується в
дохід держави все одержане нею, а також
все належне з неї першій стороні на
відшкодування одержаного. У разі
наявності наміру лише в однієї зі
сторін, усе одержане нею повинно бути
повернено другій стороні, а одержане
останньою або належне їй на
відшкодування виконаного стягується
за рішенням суду в доход держави.

Наведену норму слід застосовувати з
урахуванням того, що, відповідно до ст.
228 Цивільного Кодексу України,
правочин, укладений з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, водночас є таким, що
порушує публічний порядок, а, отже, -
нікчемним. Як зазначено у частині 2
статті 215 цього Кодексу, визнання судом
такого правочину недійсним не
вимагається. Тому позови податкових
органів про визнання такого правочину
(угоди, господарського зобов'язання)
недійсним судовому розгляду не
підлягають. Органи державної
податкової служби, вказані в абз. 1 ст. 10
Закону України «Про державну податкову
службу» від 04.12.1990 року № 509-Х11 (що був
чинний на момент звернення з позовом до
суду), можуть на підставі п. 11 цієї
статті звертатись до судів із позовами
про стягнення в дохід держави коштів,
одержаних за правочинами, вчиненими з
метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства,
посилаючись на їхню нікчемність.

Що ж стосується вимог про визнання
недійсними всіх реєстраційних
документів в органах державної влади
щодо ФОП ОСОБА_2 з моменту їх видачі та
визнання недійсними первинних
бухгалтерських документів з
реквізитами ФОП ОСОБА_2, суд зазначає
наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) справа
адміністративної юрисдикції -
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
всі публічно-правові спори, крім
спорів, для яких законом встановлений
інший порядок судового вирішення.

Як вже суд зазначав вище, відповідно до
п.1.ч. 2 ст.17 КАС України, юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Первині бухгалтерські документи -
документи, створені у письмовій або
електронній формі, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення (наказ Міністерства
фінансів України «Про затвердження
положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку» від 24.05.1995 року
№ 88).

Залежно від компетенції органу, який
прийняв такий документ, і характеру та
обсягу відносин, що врегульовано ним,
акти поділяються на нормативно-правові
і такі, що не мають
нормативно-правового характеру, тобто
індивідуальні.

Нормативно-правові акти - це акти
управління, які встановлюють, змінюють
та припиняють (скасовують) правові
норми. Нормативно-правові акти містять
адміністративно-правові норми, які
встановлюють загальні правила
регулювання однотипних відносин у
сфері виконавчої влади, розраховані та
тривале застосування. Вони
встановлюють загальні правила
поведінки, норми права, регламентують
однотипні суспільні відносини у певних
галузях, і, як правило, розраховані на
довгострокове та багаторазове їх
застування.

Натомість, індивідуальні акти
стосуються конкретних осіб та їхніх
відносин. Загальною рисою, яка
відрізняє ці акти від нормативних, є їх
правозастосовний характер. Головною
рисою таких актів є їх конкретність, а
саме: чітке формулювання конкретних
юридичних волевиявлень суб'єктами
адміністративних правовідносин, які
видають такі акти; розв'язання за їх
допомогою конкретних, індивідуальних
питань, що виникають у сфері державного
управління; чітка визначеність
адресата; виникнення конкретних
адміністративно-правових відносин,
обумовлених цими актами.

Так, зокрема, в постанові Вищого
адміністративного суду України від
04.11.2010 року № К-13106/07 зазначено, що
обов'язковою ознакою
нормативно-правового акта чи правового
акта індивідуальної дії, а також
відповідних дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень є
створення ними юридичних наслідків у
формі прав, обов'язків, їх зміни чи
припинення.

Первинні бухгалтерські документи не
містять в собі ознак ані нормативного
акта, ані акта індивідуальної дії, а
тому не є рішенням суб'єкта владних
повноважень, яке б породжувало певні
правові наслідки, спрямовані на
регулювання тих чи інших суспільних
відносин і мало б обов'язковий характер
для суб'єктів цих відносин. Відтак, не
можуть бути предметом оскарження в
адміністративному суді.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі, проте суди розглядають
виключно спори, які виникають між
учасниками певних правовідносин.
Відсутність правовідносин виключає
можливість судового захисту.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 157, 160, 165, 167 КАС України, суд, -

ухвалив:

провадження в адміністративній справі
№ 2а-8003/08/1370 за позовом Державної
податкової інспекції у Сокальському
районі Головного управління
Міндоходів у Львівській області до
ОСОБА_2, третя особа державний
реєстратор Сокальського районного
управління юстиції Львівської області,
про визнання недійсним свідоцтва про
державну реєстрацію, визнання
недійсними реєстраційних документів,
визнання недійсними бухгалтерських
документів, правочинів, зобов'язання
вчинити дії закрити в частині позовних
вимог щодо визнання недійсними
первинних бухгалтерських документів з
реквізитами фізичної особи підприємця
ОСОБА_2 з моменту їх видачі та визнання
недійсними правочинів з реквізитами
фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 з
моменту їх укладення.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Львівського
апеляційного адміністративного суду.
Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається через
Львівський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається протягом 5 днів з дня
проголошення ухвали. Якщо ухвалу було
постановлено у письмовому провадженні
або без виклику особи, яка її оскаржує,
або у разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги ухвала, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст ухвали виготовлено 06.10.2014
року.

Суддя
Потабенко В.А.