Справа № 826/9260/14
Суддя: Санін Б.В.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09 жовтня 2014 року 08:05
№ 826/9260/14

Окружний адміністративний суд м. Києва
у складі головуючого судді Саніна Б.В.
при секретарі судового засідання
Дмитрієвій В.В. розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Ексмо-Україна" до Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м.Києві про
визнання дій протиправними та
скасування постанови про відкриття
виконавчого провадження ВП № 43350434 від
21.05.2014 р. ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м.
Києва звернулось Товариство з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дім «Ексмо-Україна» (надалі -
позивач/ТОВ «ТД «Ексмо-Україна») з
адміністративним позовом до Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві (надалі - відповідач/Відділ
примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ у м. Києві), в якому
просить суд:

1. Визнати дії старшого державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень управління ДВС ГУЮ у
м. Києві ОСОБА_1 протиправними та
скасувати винесену Відділом
примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ у м. Києві постанову
про відкриття виконавчого провадження
№43350434 від 21.05.2014 р. про зобов'язання ТОВ
«ТД «Ексмо-Україна» повернути до
Державного бюджету України кошти в
розмірі 4 959 259 (чотири мільйони
дев'ятсот п'ятдесят дев'ять тисяч
двісті п'ятдесят дев'ять) грн. 18 коп.

Ухвалою судді Окружного
адміністративного суду м. Києва
Огурцова О.П. від 15.07.2014 р. №826/9260/14
провадження у справі було відкрито та
призначено справу до судового
розгляду.

Проте, у зв'язку із перебуванням у
щорічній відпустці судді Огурцова О.П.,
в провадженні якого перебувала
адміністративна справа №826/9260/14, для
недопущення порушення строків
розгляду справи, вказану справу було
передано на повторний автоматичний
розподіл справ між суддями.

Так, 30.07.2014 р. до судді Окружного
адміністративного суду м. Києва Саніна
Б.В. надійшла вказана адміністративна
справа.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 31.07.2014 р.
адміністративну справу було прийнято
до провадження та призначено до
судового розгляду.

В судове засідання з'явився
представник позивача, який позовні
вимоги підтримує в повному обсязі,
просить суд їх задовольнити з підстав
викладених в адміністративному позові,
зокрема зазначає, що оскаржувана
постанова про відкриття виконавчого
провадження №43350434 від 21.05.2014 р. була
винесена відповідачем протиправно та з
порушенням норм Закону України «Про
виконавче провадження» (надалі-Закон
№606).

В судове засідання відповідач не
з'явився, про дату час та місце судового
розгляду справи був належним чином
повідомлений, заяв щодо перенесення
розгляду справи або слухання справи за
його відсутності до суду не подавав,
про причини неявки суду не повідомляв.

Зважаючи на неявку в судове засідання
відповідача та приймаючи до уваги
відсутність потреби заслухати свідка
чи експерта, на підставі ст.3 та ч.6 ст.128
Кодексу адміністративного судочинства
України (надалі-КАС України), суд дійшов
висновку про можливість перейти до
розгляду справи у порядку письмового
провадження за наявними в матеріалах
справи доказами.

Розглянувши наявні в матеріалах
докази, заслухавши пояснення
представника позивача, дослідивши
письмові заперечення відповідача,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
дійшов висновку про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
14.01.2013 р. Окружним адміністративним
судом м. Києва було винесено ухвалу
№2а-13990/11/2670 про поворот виконання
судового рішення, якою зобов'язано ТОВ
«ТД «Ексмо-Україна» повернути до
Державного бюджету України одержані на
виконання постанови Окружного
адміністративного суду м. Києва від
31.10.2011 р. по справі №2а-13990/11/2670, згідно
виконавчого листа від 16.07.2012 р., кошти у
розмірі 4 959 259, 18 грн.

На підставі вищезазначеного рішення
Окружного адміністративного суду м.
Києва було видано виконавчий лист
№2а-13990/11/2670 від 23.07.2013 р.
(надалі-виконавчий лист №2а-13990/11/2670).

21.05.2014 р. державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ у м. Києві ОСОБА_1
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження ВП №43350434, та
встановлено ТОВ «ТД «Ексмо-Україна»
строк на добровільне виконання рішення
суду протягом семи робочих днів з дня
відкриття виконавчого провадження.

Не погоджуючись із винесеною
постановою про відкриття виконавчого
провадження ВП №43350434 від 21.05.2014 р.,
вважаючи її протиправною та такою, що
порушує законні права та інтереси
позивача, ТОВ «ТД «Ексмо-Україна»
звернулось до суду з даним
адміністративним позовом.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
усіх форм дискримінації; пропорційно,
зокрема з дотриманням необхідного
балансу між будь-якими несприятливими
наслідками для прав, свобод та
інтересів особи і цілями, на досягнення
яких спрямоване це рішення (дія); з
урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення; своєчасно,
тобто протягом розумного строку.

Нормативно-правовим актом, що визначає
умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
є Закон №606.

Відповідно до вимог ст.1 Закону №606 (в
редакції чинній на момент виникнення
правовідносин), виконавче провадження
як завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону №606
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.

В той же час, п.1 ч.2 ст.17 Закону №606
визначено, що відповідно до цього
Закону підлягають виконанню державною
виконавчою службою такі виконавчі
документи, а саме: виконавчі листи, що
видаються судами, і накази
господарських судів, у тому числі на
підставі рішень третейського суду та
рішень Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті.

Статтею 19 Закону №606 визначено, що
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
ст.17 цього Закону, зокрема: за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення; за заявою
прокурора у випадках представництва
інтересів громадянина або держави в
суді; у разі якщо виконавчий лист
надійшов від суду на підставі ухвали
про надання дозволу на примусове
виконання рішення іноземного суду в
порядку, встановленому законом; в інших
передбачених законом випадках.

Водночас ч.1 ст.20 Закону №606 визначено,
що виконавчі дії провадяться державним
виконавцем за місцем проживання,
перебування, роботи боржника або за
місцезнаходженням його майна. У разі
якщо боржник є юридичною особою, то
виконання провадиться за
місцезнаходженням його постійно
діючого органу або майна. Право вибору
місця виконання між кількома органами
державної виконавчої служби, що можуть
вчиняти виконавчі дії з виконання
рішення на території, на яку
поширюються їх функції, належить
стягувачу. Виконання рішення, яке
зобов'язує боржника вчинити певні дії,
здійснюється державним виконавцем за
місцем проведення таких дій (ч.2 ст.20
Закону №606).

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.25 Закону №606
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Водночас, ч.6 ст.25 Закону №606 визначено,
що постанова про відкриття виконавчого
провадження може бути оскаржена
сторонами у десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

В той же час, відповідно до положень ч.1
ст.26 Закону №606 державний виконавець
відмовляє у відкритті виконавчого
провадження у разі: пропуску
встановленого строку пред'явлення
документів до виконання; неподання
виконавчого документа, зазначеного у
ст.17 цього Закону, та неподання заяви
про відкриття виконавчого провадження
у випадках, передбачених цим Законом;
якщо рішення, на підставі якого видано
виконавчий документ, не набрало
законної (юридичної) сили, крім
випадків, коли воно у встановленому
законом порядку допущено до негайного
виконання; пред'явлення виконавчого
документа до органу державної
виконавчої служби не за місцем або не
за підвідомчістю виконання рішення;
якщо не закінчилася відстрочка
виконання рішення, надана судом, яким
постановлено рішення; невідповідності
виконавчого документа вимогам,
передбаченим ст.18 цього Закону;
офіційного оприлюднення повідомлення
про визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури;
якщо виконавчий документ повернуто
стягувачу за його заявою, крім
виконавчих документів про стягнення
аліментів та інших періодичних
платежів; наявності інших передбачених
законом обставин, що виключають
здійснення виконавчого провадження.

Таким чином, з аналізу вищезазначених
норм, вбачається, що державний
виконавець наділений правом вживати
заходи примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії, в тому числі й виносити
постанови про відкриття виконавчого
провадження.

Як встановлено судом під час розгляду
адміністративної справи, 21.05.2014 р.
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ у м. Києві ОСОБА_1
було винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження щодо
виконання виконавчого листа
№2а-13990/11/2670 виданого 23.07.2013 р. Окружним
адміністративним судом м. Києва про
зобов'язання ТОВ «ТД «Ексмо-Україна»
повернути до Державного бюджету
України одержані на виконання
постанови Окружного адміністративного
суду м. Києва від 31.10.2011 р. по справі
№2а-133990/11/2670 згідно виконавчого листа
від 16.07.2012 р., кошти у розмірі 4 959 259,18
грн.,

Так, суд критично ставиться до доводів
позивача, щодо непідвідомчості
виконання рішення суду, а саме
виконавчого листа №2а-13990/11/2670 відділом
примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ у м. Києві у зв'язку
зі зміною місцезнаходження постійно
діючого органу ТОВ «ТД «Ексмо-Україна».

Більше того, суд не приймає до уваги
посилання позивача на наявний в
матеріалах справи витяг з ЄДРПОУ з
якого вбачається, що місцезнаходженням
ТОВ «ТД «Ексмо-Україна» з 31.03.2014 р. є м.
Харків, Дзерджинський район, вул.
Космічна, буд. 21, поверх 8, кімн. 5-Г.

Так, суд звертає увагу, що нормами
Закону №606 чітко визначено, що
виконавче провадження відкривається
державним виконавцем на підставі
виконавчого документа.

В той же час, як вбачається з матеріалів
справи, відповідачем відкрито
виконавче провадження на підставі
поданого виконавчого листа №2а-13990/11/2670,
в якому адресою боржника - ТОВ «ТД
«Ексмо-Україна», зазначено, саме м.
Київ, вул. Лугова, 9.

Таким чином, оскільки на момент
відкриття виконавчого провадження у
виконавчому листі №2а-13990/11/2670 була
зазначена адреса боржника ТОВ «ТД
«Ексмо-Україна» м. Київ, вул.
Лугова, 9, суд приходить до висновку про
правомірність винесення державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління ДВС ГУЮ у
м. Києві ОСОБА_1 оскаржуваної постанови
про відкриття провадження від 21.05.2014 р.

Більше того, як встановлено судом під
час розгляду адміністративної справи,
що підтверджено позивачем, оскаржувану
постанову про відкриття виконавчого
провадження ВП №43350434 від 21.05.2014 р. ТОВ
«ТД «Ексмо-Україна» було отримано
17.06.2014 р.

Частиною 5 ст.12 Закону №606 визначено, що
сторони зобов'язані протягом трьох
робочих днів письмово повідомити
державного виконавця про повне чи
часткове самостійне виконання рішення
боржником, а також письмово
повідомляти державного виконавця про
виникнення обставин, що зумовлюють
обов'язкове зупинення виконавчого
провадження, про встановлення
відстрочки або розстрочки виконання,
зміну способу і порядку виконання
рішення, зміну місця проживання чи
перебування (у тому числі про зміну їх
реєстрації) або місцезнаходження, а
боржник - фізична особа - про зміну
місця роботи.

В той же час, відповідно до ч.5 ст.20
Закону №606 у разі якщо у процесі
виконавчого провадження державним
виконавцем отримано документальне
підтвердження про зміну або
встановлення місця проживання,
перебування чи місцезнаходження
боржника, його майна, місця його роботи
на території, на яку не поширюється
компетенція державного виконавця, та
з'ясувалося, що майно боржника, на яке
можна звернути стягнення, відсутнє на
території, на яку поширюється
компетенція державного виконавця,
державний виконавець не пізніше
наступного дня з моменту, коли йому
стали відомі зазначені обставини,
надсилає виконавчий документ за новим
місцем проживання чи
місцезнаходженням боржника, місцем
його роботи чи місцезнаходженням майна
боржника, про що повідомляє стягувачу.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, що не спростовано позивачем,
жодних повідомлень до відповідача щодо
зміни місцезнаходження ТОВ «ТД
«Ексмо-Україна» не надсилало.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною1 ст.6 КАС України гарантовано,
що кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Таким чином, завданням
адміністративного судочинства є
захист саме порушених прав, свобод та
інтересів фізичної особи.

Частиною 1 ст.11 КАС України, визначено,
що розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

У ч.1 ст.9 КАС України встановлено, що суд
при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

Крім того, в ч.2 ст.72 КАС України
зазначено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яке
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З огляду на вищевказане суд, дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог позивача.
Відповідно до положень ст.94 КАС
України, судовий збір позивачу не
відшкодовується.

Керуючись положеннями ст.ст. 2, 17, 71, 86,
158-163, 167, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Ексмо-Україна» до Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві про
визнання дій протиправними та
скасування рішення - відмовити у
повному обсязі.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України.
Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст.185-187 КАС України.

Суддя
Б.В.
Санін