Справа № 2а-10961/10/1570
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2014 року м.
Київ К/9991/12099/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Головного
управління Державної казначейської
служби України в Одеській області

на постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 31 серпня 2011
року

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 25 січня 2012
року

у справі № 2а-10961/10/1570

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Карбомакс»

до Державної податкової інспекції у
Приморському районі м. Одеси,

Головного управління Державної
казначейської служби України в
Одеській області

про скасування податкових
повідомлень-рішень, стягнення
заборгованості та зобов'язання вчинити
певні дії , -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 31 серпня
2011 року, залишеною без змін
ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 25 січня 2012
року, адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Карбомакс» (далі -
ТОВ «Карбомакс»; позивач) до Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м. Одеси (далі - ДПІ у
Приморському районі м. Одеси;
відповідач-1) та Головного управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області (далі - ГУДКС
України в Одеській
області; відповідач-2) задоволено.
Скасовано податкові
повідомлення-рішення
№ /0 від 10 вересня 2010 року, №
/0 від 10 вересня 2010 року, № /0
від 10 вересня 2010 року, № /0 від 10
вересня 2010 року, № /0 від 10 вересня
2010 року, № /0 від 10 вересня 2010 року,
№ /0 від 10 вересня 2010 року.
Стягнуто з Державного бюджету України
через ГУДКС України в Одеській області
на користь ТОВ «Карбомакс» бюджетне
відшкодування податку на додану
вартість за травень 2009 року - 13 472,00 грн.,
за червень 2009 року - 8 782,00 грн., за липень
2009 року - 7 995,00 грн., шляхом
перерахування на рахунок ТОВ
«Карбомакс». Зобов'язано ДПІ у
Приморському районі м. Одеси відновити
в обліковій картці ТОВ «Карбомакс»
бюджетну заборгованість з податку на
додану вартість за травень 2009 року - 13
472,00 грн., за червень 2009 року - 8 782,00 грн.,
за липень 2009 року - 7 995,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятими судовими
рішеннями у справі, відповідач-2
оскаржив їх в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі,
ГУДКС України в Одеській області,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального права, просить скасувати
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 31
серпня 2011 року, ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 25 січня 2012 року та прийняти
нове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити в повному
обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що відповідачем-1
проведено ряд документальних
невиїзних (камеральних) перевірок ТОВ
«Карбомакс» з питань достовірності
нарахування сум бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість у зменшення податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість наступних податкових
періодів по податковим деклараціям за
листопад 2008 року, грудень 2008 року,
січень 2009 року, березень 2009 року,
травень 2009 року, червень 2009
року, липень 2009 року, за результатами
яких складено акти
№ 10081/1502/34930228 від 30 серпня 2010 року, №
10077/1502/34930228 від 30 серпня
2010 року, № 10082/1502/34930228 від 30 серпня 2010
року, № 10076/1502/34930228
від 30 серпня 2010 року, № 10080/1502/34930228 від
30 серпня 2010 року, №
10083/1502/34930228 від 30 серпня 2010 року та
№ 10078/1502/34930228 від 30 серпня 2010
року.

На підставі зазначених актів перевірок
контролюючим органом прийнято
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 10 вересня 2010 року, яким
позивачу зменшено суму бюджетного
відшкодування (у тому числі заявленого
в рахунок зменшення податкових
зобов'язань наступних періодів)
податку на додану вартість за листопад
2008 року в розмірі 17 495,00 грн., податкове
повідомлення-рішення № /0 від 10
вересня 2010 року, яким позивачу зменшено
суму бюджетного відшкодування (у тому
числі заявленого в рахунок зменшення
податкових зобов'язань наступних
періодів) податку на додану вартість за
грудень 2008 року в розмірі 51 939,00 грн.,
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 10 вересня 2010 року, яким
позивачу зменшено суму бюджетного
відшкодування (у тому числі заявленого
в рахунок зменшення податкових
зобов'язань наступних періодів)
податку на додану вартість за січень 2009
року в розмірі 7 091,00 грн., податкове
повідомлення-рішення № /0 від 10
вересня 2010 року, яким позивачу зменшено
суму бюджетного відшкодування (у тому
числі заявленого в рахунок зменшення
податкових зобов'язань наступних
періодів) податку на додану вартість за
березень 2009 року в розмірі 19 127,00 грн.,
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 10 вересня 2010 року, яким
позивачу зменшено суму бюджетного
відшкодування (у тому числі заявленого
в рахунок зменшення податкових
зобов'язань наступних періодів)
податку на додану вартість за травень
2009 року в розмірі 13 472,00 грн., податкове
повідомлення-рішення № /0 від 10
вересня 2010 року, яким позивачу зменшено
суму бюджетного відшкодування (у тому
числі заявленого в рахунок зменшення
податкових зобов'язань наступних
періодів) податку на додану вартість за
червень 2009 року в розмірі 8 782,00 грн.,
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 10 вересня 2010 року, яким
позивачу зменшено суму бюджетного
відшкодування (у тому числі заявленого
в рахунок зменшення податкових
зобов'язань наступних періодів)
податку на додану вартість за липень 2009
року в розмірі 7 995,00 грн.

Перевірками встановлено порушення
товариством підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону України від 03 квітня 1997
року № 168/97-ВР «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин) у
зв'язку з неправомірним віднесенням до
складу податкового кредиту сум податку
на додану вартість, спалених в ціні
придбаних товарів та робіт (послуг), без
документального підтвердження їх
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Задовольняючи адміністративний
позов, суди попередніх інстанцій
обґрунтовано врахували обставини щодо
правомірності формування позивачем
даних податкового обліку за період з 12
лютого 2007 року по 31 березня 2009 року,
встановлені постановою Одеського
окружного адміністративного суду від 01
квітня 2010 року у справі № 2-а-12082/09/1570,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 13 липня 2010 року та ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 28
квітня 2011 року.

Частиною 1 статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Отже, за змістом частини 1 статті 72
Кодексу адміністративного судочинства
України учасники адміністративного
процесу звільнені від надання доказів
на підтвердження обставин, які
встановлені судом при розгляді іншої
адміністративної, цивільної чи
господарської справи.

Водночас передбачене вказаною
процесуальною нормою звільнення від
доказування не має абсолютного
характеру і не може сприйматись судом
як неможливість спростування під час
судового розгляду обставин, які
зазначені в іншому судовому рішенні.

Проте, для спростування
преюдиційних обставин, передбачених
частиною 1 статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, учасник адміністративного
процесу, який ці обставини заперечує,
повинен подати суду належні та
допустимі докази.

Однак, як встановлено судами,
відповідачем-1 на підтвердження своєї
позиції щодо неправомірного
формування позивачем податкового
кредиту з податку на додану вартість в
охоплені перевірками періоди, який в
подальшому прийняв участь у формуванні
сум бюджетного відшкодування, зокрема,
щодо придбання товарів та робіт
(послуг) без мети їх використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку не надано жодного доказу.

З огляду на викладене та враховуючи
встановлені судовими інстанціями
обставини щодо порушення контролюючим
органом порядку проведення
документальних невиїзних (камеральних)
перевірок ТОВ «Карбомакс», суди першої
та апеляційної інстанцій дійшли цілком
обґрунтованого висновку про наявність
правових підстав для задоволення
адміністративного позову в наведеній
ситуації.

Доводи касаційної скарги про те, що
відшкодування бюджетної
заборгованості з податку на додану
вартість має проводитись виключно на
підставі висновків податкового органу,
які відповідачем-2 в розглядуваному
випадку не отримувались, що, на
переконання ГУДКС України в Одеській
області, виключає можливість
задоволення позовної вимоги про
стягнення спірної суми коштів з
Державного бюджету України, колегія
суддів відхиляє, оскільки, у разі
невідшкодування бюджетної
заборгованості з податку на додану
вартість право платника порушується
внаслідок неодержання коштів з
бюджету, а тому належним способом
захисту цього права має бути саме
вимога про стягнення зазначених коштів
(відшкодування заборгованості).

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 31 серпня 2011
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 25 січня 2012
року такими, що прийняті з правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, а тому суд
касаційної інстанції не знаходить
підстав, які могли б призвести до їх
зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області відхилити, а
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 31 серпня 2011
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 25 січня 2012
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав і в порядку, встановленими
главою 3 розділу IV Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Острович С.Е.

Федоров М.О.