Справа № 2а-7701/10/2670
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" серпня 2014 р. м. Київ
К-34595/10

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої Г.К.,
Рибченка А.О.,

при секретарі судового засідання
Гончар Н.О.,

за участю представників позивача
Карпінської Т.В. та відповідача
Гаврилюк М.Я.,-

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 15.07.2010 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 14.10.2010 у
справі № 2а-7701/10/2670

за позовом Публічного
акціонерного товариства
"Південьтеплоенергомонтаж"

до Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі м.
Києва

про визнання недійсними
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2010 року Товариством до суду
заявлений позов про визнання
недійсними податкових
повідомлень-рішень Державної
податкової інспекції від 06.11.2009 №
/0, від 22.12.2009 № /1 та від 05.03.2010
№ /2, якими позивачеві
донараховано суму основного
податкового зобов'язання з податку на
прибуток у розмірі 1 698 136,00 грн. та
фінансових санкцій - 1 338 146,00 грн. за
порушення вимог Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств".
Позовні вимоги обґрунтовані
відсутністю з боку позивача порушень
вимог названого Закону.

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, позовні вимоги
задоволено, визнано протиправними та
скасовано оскаржувані податкові
повідомлення - рішення.

Рішення суду першої інстанції, з думкою
якого погодився апеляційний суд,
вмотивоване тим, що чинним
законодавством не передбачено
будь-яких приписів, які б забороняли
позивачу за домовленістю з
контрагентом розірвати укладений з
останнім договір та у податковому
обліку позивача віднесений до
довгострокового, у зв'язку з чим
позивачем цілком правомірно після
припинення такого договору
застосовано приписи пп. 7.10.9 п. 7.10 ст. 7
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств" щодо здійснення
перерахунку попередньо визначених сум
податкових зобов'язань.

Не погодившись із судовими рішеннями,
відповідач до Вищого
адміністративного суду України подав
касаційну скаргу, де посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
зазначені судові рішення скасувати та
прийняти нове рішення про відмову в
задоволенні позову в повному обсязі.

У поданих запереченнях на скаргу
позивач просить її відхилити з мотивів
необґрунтованості.

Переглянувши матеріали справи і
касаційну скаргу, заслухавши доповідь
судді, Вищий адміністративний суд
України зазначає наступне.

Судами першої і апеляційної інстанцій
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що Державною
податковою інспекцією проведена
планова виїзна перевірка позивача з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2007 по 31.03.2009, за підсумками
якої складено акт від 16.10.2009
№1848/23-09/00121146.

У ході вказаної перевірки працівниками
Державної податкової інспекції було
встановлено ряд порушень у позивача,
зокрема і порушення пп. 7.10.9 п. 7.10 ст. 7
Закону України від 28.12.1994 № 334/94-ВР "Про
оподаткування прибутку підприємств"
(далі - Закон № 334/94-ВР) в результаті чого
позивачем занижено податок на прибуток
на загальну суму 1 698 136,00 грн.

Такі висновки податкового органу
мотивовано тим, що договором підряду на
виконання робіт по капітальному
будівництву не передбачено можливості
його розірвання за взаємною
домовленістю сторін, у зв'язку з чим
позивачем неправомірно було здійснено
перерахунок податкових зобов'язань з
податку на прибуток за довгостроковим
контрактом.

На підставі акта перевірки від 16.10.2009 та
за результатами неодноразового
адміністративного оскарження
донарахованого податкового
зобов'язання Державна податкова
інспекція прийняла оспорювані
податкові повідомлення-рішення.

Вирішуючи спір, суди попередніх
інстанцій виходили з того, що між
позивачем та контрагентом СП ТОВ
"Метален" було укладено договір підряду
на виконання робіт по капітальному
будівництву комплексу доменної печі №
5 ВАТ "Єнакіївській металургійний
завод" від 04.03.2004 № 16. У грудні 2007 року,
28.12.2007, сторонами зазначеного договору
було укладено Угоду про припинення
договору від 04.03.2004 №16 та порядок
проведення остаточних розрахунків.

Враховуючи, що предметом договору було
будівництво, установка та монтаж
матеріальних цінностей, що входитимуть
до складу основних фондів замовника, та
оскільки планована тривалість
договору становила не менше 9 місяців,
позивачем у відповідності до п. 7.10 ст. 7
Закону № 334/94-ВР було обрано особливий
порядок оподаткування результатів
діяльності, що здійснюється за
довгостроковим договором (контрактом),
а тому після припинення договорів,
Товариством здійснено перерахунок сум
податкових зобов'язань, попередньо
визначених ним за наслідками кожного
податкового періоду протягом строку
виконання довгострокового договору
(контракту), виходячи із остаточної
договірної ціни довгострокового
договору.

Правомірність віднесення вказаного
договору до довгострокових
відповідачем не спростовувалася.

Так, відповідно до положень пп. 7.10.1 п. 7.10
ст.7 Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств", платник податку
може вибрати особливий порядок
оподаткування результатів діяльності,
що здійснюється за довгостроковим
договором (контрактом).

Згідно з пп. 7.10.2 п. 7.10 ст. 7 вказаного
Закону достроковий договір (контракт) -
це будь-який договір на виготовлення,
будівництво, установку або монтаж
матеріальних цінностей, що входитимуть
до складу основних фондів замовника
або складових частин таких основних
фондів, а також на створення
нематеріальних активів, пов'язаних з
таким виготовленням, будівництвом,
установкою або монтажем (послуг типу
«інжиніринг», науково-дослідних і
дослідно-конструкторських робіт та
розробок), за умови, що такий контракт
не планується завершити раніше ніж
через 9 місяців з моменту здійснення
перших витрат або отримання авансу
(передоплати).

Крім того, пп. 7.10.3 п. 7.10 ст. 7 Закону №
334/94-ВР передбачено, що виконавець
самостійно визначає доходи і витрати,
нараховані (понесені) протягом
звітного періоду у зв'язку із
виконанням довгострокового договору
(контракту), використовуючи оціночний
коефіцієнт виконання такого
довгострокового контракту.

Відповідно до пп. 7.10.9 п. 7.10 ст. 7 Закону №
334/94-ВР після завершення
довгострокового договору (контракту)
виконавець здійснює перерахунок сум
податкових зобов'язань, попередньо
визначених ним за наслідками кожного
податкового періоду протягом строку
виконання такого довгострокового
договору (контракту), визначаючи
фактичний коефіцієнт виконання
довгострокового договору (контакту) як
співвідношення витрат відповідних
попередніх звітних періодів до
фактичних загальних витрат, понесених
(нарахованих) виконавцем при виконанні
довгострокового договору (контракту),
та доход таких періодів як добуток
кінцевої договірної ціни об'єкта
довгострокового договору (контракту)
на фактичний коефіцієнт виконання
довгострокового договору (контракту).

У разі коли за наслідками перерахунку
виявляється, що платник податку
завищив або занизив суму податкових
зобов'язань, розраховану за наслідками
будь-якого попереднього податкового
періоду протягом виконання
довгострокового договору (контракту),
зазначене завищення або заниження
враховується відповідно у зменшенні
або збільшенні валового доходу такого
платника податку в податковому періоді
завершення довгострокового договору
(контракту) із застосуванням до суми
визначеної різниці процента, що
дорівнює 120 відсоткам ставки
Національного банку України, що діяла
на момент здійснення такого
перерахунку, за строк дії такої
переплати чи недоплати.

Таким чином, виконавець
довгострокового договору самостійно
визначає доходи і витрати при
виконанні вказаного договору, а
кінцева сума податкових зобов'язань за
результатами діяльності виконавця
довгострокового договору (контракту),
визначається після завершення
довгострокового договору (контракту)
шляхом перерахунку податкових
зобов'язань із застосуванням
фактичного коефіцієнту (остаточного).

З аналізу вищезазначених норм не
вбачається будь - яких умов щодо
завершення довгострокового контракту,
а тому суди попередніх інстанцій
цілком правомірно зазначили про
застосовування загальних норм
законодавства щодо припинення такого
правочину.

Також, п. 20.4 договору від 04.03.2004 №16
передбачено, що у випадках, не
передбачених договором, сторони
керуються Господарським кодексом
України, Цивільним кодексом України та
іншим чинним законодавством України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного
кодексу України зміна або розірвання
договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Нормами Господарського кодексу
України визначено, що господарське
зобов'язання може бути припинено за
згодою сторін, зокрема, угодою про
заміну одного зобов'язання іншим між
тими самими сторонами, якщо така заміна
не суперечить обов'язковому акту, на
підставі якого виникло попереднє
зобов'язання (ст. 204), а положення ст. 188
вказаного Кодексу передбачають
розірвання господарських договорів.

Таким чином, враховуючи, що чинне
законодавство не забороняє розірвання
(припинення) договорів за взаємною
згодою сторін, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з обґрунтованим
висновком судів попередніх інстанцій,
що позивачем, у відповідності до пп. 7.10.9
п. 7.10 ст. 7 Закону №334/94-ВР, цілком
правомірно після припинення
довгострокового договору було
здійснено перерахунок попередньо
визначених сум податкових зобов'язань
за таким правочином.

За таких обставин переглянуті судові
рішення першої та апеляційної
інстанцій у справі відповідають
приписам чинного законодавства, а
доводи касаційної скарги визнаються
непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі м.
Києва залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 15.07.2010 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 14.10.2010 у
справі № 2а-7701/10/2670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К. Голубєва

А.О. Рибченко