Справа № 826/9167/14
Суддя: Санін Б.В.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 жовтня 2014 року 14:59
№ 826/9167/14
Окружний адміністративний суд м. Києва
у складі судді Саніна Б.В., за участю
секретаря судового засідання
Дмитрієвої В.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу
за позовомПідприємства з іноземними
«Лукойл-Україна»доМіжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центрального офісу з обслуговування
великих платниківпровизнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,за
участю представників:
від позивачаЖуравльов О. С.
(довіреність)від відповідачівВороніна
В. В. (довіреність)ВСТАНОВИВ:
До судді Окружного адміністративного
суду м. Києва Саніна Б.В. надійшов
адміністративний позов Підприємства з
іноземними інвестиціями
«Лукойл-Україна» (надалі - Позивач/ПІІ
«Лукойл-Україна») до Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників (надалі -
Відповідач/Центральний офіс), в якому
просить суд:
1. Визнати протиправним та
повідомлення-рішення Центрального
2. Витрати за судовий збір стягнути
з Державного бюджету.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 01.07.2014 р. провадження у
справі було відкрите та призначено
справу до судового розгляду.
В судове засідання з'явився
представник Позивача, який позовні
вимоги підтримав у повному обсязі,
просив їх задовольнити із підстав,
викладених в адміністративним позові,
зокрема, зазначив про порушення
Відповідачем положень Податкового
кодексу України (надалі - ПК України)
під час винесення 08.05.2014 р. податкового
В судове засідання з'явився
представник Відповідача, який щодо
позовних вимог заперечував в повному
обсязі, просив в задоволенні позову
відмовити із підстав, викладених в
письмових запереченнях, мотивуючи тим,
що оскаржуване податкове
повідомлення-рішення прийняте
податковим органом правомірно,
оскільки Позивачем порушені норми ПК
України, Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 р.
№996-ХІV (надалі - Закон №996) та Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України №88 від 24.05.1995 р.
(надалі - Положення №88).
Крім того, у судовому засіданні були
допитані в якості свідків ОСОБА_4
(директор з поставок та оптових продаж
ПІІ «Лукойл-Україна») та ОСОБА_5
(заступник керівника відділу оптових
поставок та продаж ПІІ
«Лукойл-Україна»), які повідомили про
порядок укладення договорів, а також
надали пояснення про результати
виконання сторонами умов таких
Відповідно до положень п.1 ст.6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен має право
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення. Більше того, відповідно
до рішень Європейського суду з прав
людини, що набули статусу остаточного,
зокрема "Іззетов проти України", "Пискал
проти України", "Майстер проти України",
"Субот проти України", "Крюков проти
України", "Крат проти України", "Сокор
проти України", "Кобченко проти
України", "Шульга проти України", "Лагун
проти України", "Буряк проти України",
"ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик
проти України" суду потрібно
дотримуватись розумного строку для
судового провадження.
В судовому засіданні було оголошено
вступну та резолютивну частини
постанови, повний текст постанови було
виготовлено та підписано - 13.10.2014 р.
Розглянувши наявні в матеріалах докази
та заслухавши пояснення представників
сторін та свідків, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини
справи, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку про наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, ПІІ
«Лукойл-Україна» (код ЄДРОПУ 30603572)
зареєстроване 16.11.1999 р. Шевченківською
районною у м. Києві державною
адміністрацією, з 18.11.1999 р. взято на
податковий облік та станом на дату
проведення перевірки перебуває на
обліку в Центральному офісі.
Основним видом діяльності Позивача
згідно із виписки з ЄДР юридичних осіб
та фізичних осіб-підприємців серії АГ
№987264 є оптова торгівля твердим, рідким,
газоподібним паливом і подібними
Поряд із цим, у період з 31.03.2014 р. по
18.04.2014 р. на підставі направлення від
31.03.2014 р. №247 та наказу від 27.03.2014 р. №321,
виданих Центральним офісом, відповідно
до пп.78.1.8 п.78.1 ст.78 ПК України, п.3
постанови КМУ від 27.12.2010 р. №1238 «Про
затвердження переліку достатніх
підстав, які надають податковим
органам право на проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки платника податку на додану
вартість для визначення достовірності
нарахування бюджетного відшкодування
такого податку», згідно із п.200.11 ст.200 ПК
України Відповідачем була проведена
документальна позапланова виїзна
перевірка правомірності нарахування
ПІІ «Лукойл-Україна» від'ємного
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту у сумі 15 403 958,00 грн. та
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість (надалі - ПДВ) у
зменшення податкових зобов'язань з ПДВ
у сумі 20 122 007,00 грн., відображених в
декларації за січень 2014 р. (від 20.02.2014 р.
розрахунків), за результатами якої був
складений акт від 18.04.2014 р.
№415/28-10-37-20/30603572 «Про результати
документальної позапланової виїзної
перевірки правомірності нарахування
ПІІ «Лукойл-Україна» (код ЄДРОПУ 30603572)
від'ємного значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту у сумі 15 403 958,00 грн.
та бюджетного відшкодування ПДВ у
зменшення податкових зобов'язань з ПДВ
у сумі 20 122 007,00 грн., відображених в
декларації за січень 2014 р. (від 20.02.2014 р.
розрахунків)» (надалі - Акт перевірки
№415), в якому зазначено про виявлені
порушення вимог законодавства,
ь п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188, п.198.3 та п.198.6
ст.198 ПК України, що призвело до
завищення суми податкового кредиту за
грудень 2013 р. на суму ПДВ у розмірі 12 673
037,00 грн., за січень 2014 р. на суму ПДВ в
розмірі 16 268 985,00 грн.;
ь п.200.1, п.200.2 та п.200.3 ст.200 ПК
України, що призвело до завищення суми
від'ємного значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту за грудень 2013 р. по
ряд.19 на загальну суму 12 673 037,00 грн.,
внаслідок чого невірно визначена сума
по ряд.20.2 зарахування від'ємного
значення різниці за грудень 2013 р. до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду: січень
2014 р. та завищення суми від'ємного
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту за січень 2014 р. по ряд.19 на
загальну суму 15 403 958,00 грн.;
ь п.200.1 та п.200.2 ст.200 ПК України, що
призвело до заниження позитивного
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту за січень 2014 р. по ряд.18 на
загальну суму 865 027,00 грн.;
ь п.14.1.18 п.14.1 ст.14, п.200.14 ст.200 ПК
України, що призвело до заниження суми
бюджетного відшкодування ПДВ за січень
2014 р. в розмірі 13 538 064,00 грн., яке
Згідно із зазначеним, на підставі
висновків Акту перевірки №415
Центральним офісом було прийняте
податкове повідомлення-рішення за
Позивачу зменшено суму бюджетного
відшкодування (у т.ч. заявленого в
рахунок зменшення податкових
зобов'язань наступних періодів) з ПДВ у
розмірі 20 307 096,00 грн. (з яких 13 538 064,00 грн.
- сума завищення бюджетного
відшкодування (відшкодовано на момент
перевірки) та 6 769 032,00 грн. - штрафні
В той же час, вважаючи, що Відповідачем
були порушені права та охоронювані
законом інтереси ПІІ «Лукойл-Україна»
під час проведення перевірки та
прийняття 08.05.2014 р. оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення,
Позивач оскаржив їх у судовому порядку.
Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
усіх форм дискримінації; пропорційно,
зокрема з дотриманням необхідного
балансу між будь-якими несприятливими
наслідками для прав, свобод та
інтересів особи і цілями, на досягнення
яких спрямоване це рішення (дія); з
урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення; своєчасно,
тобто протягом розумного строку.
Відповідно до пп.78.1.8 п.78.1 ст.78 ПК
України (у редакції, що діяла на момент
виникнення взаємовідносин)
документальна позапланова перевірка
здійснюється за наявності хоча б
однієї з таких обставин, зокрема:
платником подано декларацію, в якій
заявлено до відшкодування з бюджету
податок на додану вартість, за
наявності підстав для перевірки,
визначених у розділі V цього Кодексу,
та/або з від'ємним значенням з податку
на додану вартість, яке становить
більше 100 тис. гривень. Документальна
позапланова перевірка з підстав,
визначених у цьому підпункті,
проводиться виключно щодо законності
декларування заявленого до
відшкодування з бюджету податку на
додану вартість та/або з від'ємного
значення з податку на додану вартість,
яке становить більше 100 тис. гривень.
При цьому, у пп.14.1.18 п.14.1 ст.14 ПК України
зазначено, що бюджетне відшкодування -
відшкодування від'ємного значення
податку на додану вартість на підставі
підтвердження правомірності сум
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість за результатами
перевірки платника, у тому числі
автоматичне бюджетне відшкодування у
порядку та за критеріями, визначеними у
розділі V цього Кодексу.
В той же час, з огляду на дані поданої
ПІІ «Лукойл-Україна» до Центрального
офісу податкової декларації з ПДВ за
додатками до неї, Позивачем у ряд.23.2
(сума, що підлягає бюджетному
відшкодуванню у зменшення податкових
зобов'язань з ПДВ наступних звітних
(податкових) періодів) визначено суму
бюджетного відшкодування ПДВ у розмірі
20 122 007,00 грн., що сформовано з
урахуванням залишку від'ємного
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту, нарахованої за попередні
звітні (податкові) періоди, а саме: за
Разом із тим, як вбачається з
матеріалів справи, у період виникнення
від'ємного значення Позивач здійснював
господарські операції з придбання
нафтопродуктів у ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020»
на підставі укладеного договору
поставки нафтопродуктів
№0107/13-ГСМ-1/13/1115 від 15.06.2013 р. (надалі -
Договір №0107/13-ГСМ-1/13/1115), згідно із яким
ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» (Постачальник)
зобов'язується передати нафтопродукти
(товар) у власність ПІІ
«Лукойл-Україна» (Покупець), а Покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
товар на умовах цього Договору.
Асортимент, кількість, ціна та умови
поставки товару узгоджуються
сторонами в Додаткових угодах, що є
невід'ємними частинами даного
Так, на виконання умов укладеного
Договору №0107/13-ГСМ-1/13/1115 між сторонами
були узгодженні Додаткові угоди №1-№14
за період з 01.07.2013 р. по 01.02.2014 р. (додаток
№1 до справи, стор.34-62) на постачання
товарів, зокрема: бензину А-92 Євро вид І
(бензин АІ-92-К2-Євро); бензину А-95 Євро
вид І; дизельного палива Євро-5 10ppm.
На підтвердження виконання сторонами
вимог Договору №0107/13-ГСМ-1/13/1115
Позивачем надані заявки Покупця про
відвантаження нафтопродуктів за
листопад-грудень 2013 р. зі станцій, а
саме: Світловодськ, Миронівка,
Інкерман-1, Сорноморська, Одеський НПЗ
(додаток №1 до справи, стор.63-72).
При цьому, в матеріалах справи наявні
підписані сторонами акти
прийому-передачі товару за грудень 2013
р. (додаток №1 до справи).
Водночас, відповідно до положень п.201.1
ст.201 ПК України платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну.
Згідно з п.201.7 ст.201 ПК України податкова
накладна виписується на кожне повне
або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс). При цьому, у
п.201.10 ст.201 ПК України зазначено, що
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.
Як вбачається з Акту перевірки №415, при
проведенні податковим органом аналізу
податкової звітності ПІІ
«Лукойл-Україна» встановлено
відображення Позивачем у реєстрах
отриманих та виданих податкових
накладних суму ПДВ розміром 28 942 022,05
грн. та включення її до складу
податкового кредиту за грудень 2013 р. (на
суму 12 673 036,73 грн.) та за січень 2014 р. (на
суму 16 268 985,32 грн.) на підставі отриманих
від ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» податкових
Поряд із цим, відповідно до пп.14.1.181 п.14.1
ст.14 ПК України податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з р.V цього
Згідно із п.185.1 ст.185 ПК України об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з: а) постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до ст.186
цього Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
лізингоотримувачу/орендарю; б)
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до ст.186 цього
Кодексу; в) ввезення товарів (супутніх
послуг) на митну територію України в
митному режимі імпорту або реімпорту
(далі - імпорт); г) вивезення товарів
(супутніх послуг) у митному режимі
експорту або реекспорту (далі -
експорт); ґ) з метою оподаткування цим
податком до експорту також
прирівнюється постачання товарів
(супутніх послуг), які перебувають у
вільному обігу на території України, до
митного режиму магазину безмитної
торгівлі, митного складу або
спеціальної митної зони, створених
згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного
кодексу України; д) з метою
оподаткування цим податком до імпорту
також прирівнюється постачання
товарів (супутніх послуг) з-під митного
режиму магазину безмитної торгівлі,
митного складу або спеціальної митної
зони, створених згідно з положеннями
глав 35 - 37 Митного кодексу України, для
їх подальшого вільного обігу на
території України; е) постачання послуг
з міжнародних перевезень пасажирів і
багажу та вантажів залізничним,
автомобільним, морським і річковим та
авіаційним транспортом.
В пп.«б» п.187.1 ст.187 ПК України визначено,
що датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше, зокрема: дата
відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
Крім того, у п.188.1 ст.188 ПУ України база
оподаткування операцій з постачання
товарів/послуг визначається виходячи з
їх договірної вартості (у разі
здійснення контрольованих операцій -
не нижче звичайних цін, визначених
відповідно до ст.39 цього Кодексу) з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів), а
також збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування, що справляється
з вартості послуг стільникового
При цьому, згідно із пп.«а» п.198.1 ст.198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
Пунктом 198.2 ст.198 ПК України
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.
В абз.2 п.198.3 ст.198 ПК України визначено,
що податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст.39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п.193.1
ст.193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.
Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи
не підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
п.201.11 ст.201 цього Кодексу.
Разом із тим, перевіркою визначення
Позивачем податкового кредиту,
розрахунків з бюджетом та показників,
відображених у деклараціях за грудень
2013 р. та за січень 2014 р. Відповідачем
було встановлено завищення ПІІ
«Лукойл-Україна» податкового кредиту
за грудень 2013 р на суму ПДВ у розмірі 12
673 037,00 грн. та за січень 2014 р. на суму ПДВ
у розмірі 16 268 985,00 грн., що призвело до
завищення від'ємного значення різниці
між сумою податкового зобов'язання та
сумою податкового кредиту за грудень
2013 р. по ряд.19 декларації на суму 12 673 037,00
грн., внаслідок чого невірно визначена
сума (по ряд.20.2 декларації) зарахування
від'ємного значення різниці за грудень
2013 р. до складу податкового кредиту
наступного звітного (податкового)
періоду (за січень 2014 р.), а також
завищення від'ємного значення різниці
між сумою податкового зобов'язання та
сумою податкового кредиту за січень 2014
р. по ряд.19 декларації на суму 15 403 958,00
В той же час, згідно із п.200.1, п.200.2 та
п.200.3 ст.200 ПК України сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду. При позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
п.200.1 цієї статті, така сума підлягає
сплаті (перерахуванню) до бюджету у
строки, встановлені цим розділом. При
від'ємному значенні суми, розрахованої
згідно з п.200.1 цієї статті, така сума
враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду.
При цьому, у п.200.4 ст.200 ПК України
передбачено, що якщо в наступному
податковому періоді сума, розрахована
згідно з п.200.1 цієї статті, має від'ємне
а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.
Таким чином, визначальним фактом права
платника на бюджетне відшкодування ПДВ
в наступному податковому періоді в
даному випадку є фактична оплата ним
сум такого податку продавцю товарів
(послуг) у попередніх податкових
Аналогічна позиція викладена також в
ухвалах Вищого адміністративного суду
України від 22.07.2013 р. №К/9991/74954/12 та від
14.01.2014 р. №К/800/15576/13.

Водночас, суд акцентує увагу, що
зазначеними нормами не обмежено право
платника податку на бюджетне
відшкодування сум ПДВ фактично
сплачених останнім у ціні товару або
послуг у попередніх податкових
періодах часовими межами певного
податкового періоду, та не ставить
право платника податку на отримання
податкової вигоди в залежність від
того, в якому звітному податковому
періоді у платника виникло право на
податковий кредит у розмірі суми
бюджетної заборгованості, а тому
оскільки облік бюджетного
відшкодування ПДВ має накопичувальний
характер, попередніми податковими
періодами можуть бути попередні йому
податкові періоди (12 місяців).
Податкове законодавство не пов'язує
право на бюджетне відшкодування тільки
з оплатою, проведеною у попередньому
періоді, за операціями по придбанню
товару в цьому ж періоді, та з
формуванням податкового кредиту в
цьому ж податковому періоді, а лише
обмежує суму від'ємного значення, яка
може бути відшкодована платнику,
фактичною сплатою ПДВ постачальникам
товарів в попередніх податкових
періодах.

Поряд із цим, відповідно до даних
Декларації № ПІІ
«Лукойл-Україна» у розрахунку суми
бюджетного відшкодування зазначено
суму сплаченого постачальникам у
січені 2014 р. податкового кредиту у
розмірі 20 122 007,00 грн., проте податковим
органом за результатами перевірки
встановлено, що за даними первинних
документів, які підтверджують фактичну
оплату, загальна сума ПДВ становить 6 583
943,00 грн., що свідчить про завищення суми
бюджетного відшкодування за січень 2014
р. на суму ПДВ у розмірі 13 538 064,00 грн., яка
підлягає зменшенню.

Разом із тим, відповідно до викладених
у постанові Вищого адміністративного
суду України від 19.02.2014 р. №К/800/12613
вказівок для вирішення питання щодо
наявності підстав для стягнення з
Державного бюджету України на користь
Товариства оспорюваної суми
бюджетного відшкодування з ПДВ судам
слід безпосередньо дослідити усі
обставини щодо виникнення у платника
від'ємного значення ПДВ у відповідних
сумах, встановивши, за якими саме
операціями позивачем було сформовано
податковий кредит, перевіривши
дотримання Товариством законодавчо
встановлених умов формування
податкового кредиту, правильність
здійсненого Позивачем розрахунку
від'ємного значення ПДВ, заявленого до
відшкодування у поданих деклараціях.

При цьому, судам слід взяти до уваги, що
за правилами ст.198 ПК України
обов'язковою умовою виникнення у
платника права на податковий кредит є
реальне здійснення операцій з
придбання товарів (робіт, послуг) з
метою їх використання в
оподатковуваних операціях, а також
оформлення зазначених операцій
необхідними документами первинного
обліку (у тому числі податковими
накладними), що містять достовірні
відомості про обсяг та зміст
господарської операції.

В той же час, відповідно до п.44.1 ст.44 ПК
України для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством. Платникам податків
забороняється формування показників
податкової звітності, митних
декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання,
організації, ведення бухгалтерського
обліку та складання фінансової
звітності в Україні регулюються
Законом №996. Цей Закон поширюється на
всіх юридичних осіб, створених
відповідно до законодавства України,
незалежно від їх
організаційно-правових форм і форм
власності, а також на представництва
іноземних суб'єктів господарської
діяльності, які зобов'язані вести
бухгалтерський облік та подавати
фінансову звітність згідно з
законодавством (ч.1 ст.2 Закону №996).

Згідно зі ст.1 Закону №996 господарською
операцією є дія або подія, яка
викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку (ч.2 ст.3 Закону №996).

Згідно із ч.1 ст.9 Закону №996 підставою
для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Відповідно до ст.1 Закону №996 первинний
документ це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

При цьому, п.1.1 р.1 Положення №88
передбачено, що дане положення
встановлює порядок створення,
прийняття і відображення у
бухгалтерському обліку, а також
зберігання первинних документів,
облікових регістрів, бухгалтерської
звітності підприємствами, їх
об'єднаннями та госпрозрахунковими
організаціями (крім банків) незалежно
від форм власності, установ та
організацій, основна діяльність яких
фінансується за рахунок коштів
бюджету.

Відповідно до п.1.2 Положення №88
господарські операції відображаються
у бухгалтерському обліку методом їх
суцільного і безперервного
документування. Записи в облікових
регістрах провадяться на підставі
первинних документів, створених
відповідно до вимог цього Положення.

Пунктом 2.1 р.2 Положення №88 встановлено
порядок створення, прийняття і
відображення у бухгалтерському обліку,
а також зберігання первинних
документів, облікових регістрів,
бухгалтерської звітності
підприємствами, їх об'єднаннями та
госпрозрахунковими організаціями
(крім банків) незалежно від форм
власності (підприємства), установ та
організацій, основна діяльність яких
фінансується за рахунок коштів бюджету
(установи), первинні документи - це
документи, створені у письмовій або
електронній формі, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Первинні документи повинні бути
складені у момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення. При реалізації товарів за
готівку допускається складання
первинного документа не рідше одного
разу на день на підставі даних касових
апаратів, чеків тощо (п.2.2 р.2 Положення
№88).

Як наслідок, суд дійшов висновку, що
будь-які документи (у тому числі
договори, акти, рахунки, звіти тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції.

Отже, необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість до складу
податкового кредиту є факт придбання
товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Водночас, як зазначив Вищий
адміністративний суд України в листі
від 02.06.2011 р. №742/11/13-11, з метою
встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість судам належить
з'ясовувати, зокрема, такі обставини:
рух активів у процесі здійснення
господарської операції; установлення
спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції та
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку.

Поряд із цим, суд також звертає увагу на
інформаційний лист Вищого
адміністративного суду України
№1936/11/13-11 від 01.11.2011 р., зі змісту якого
вбачається, що задля вжиття належних
заходів із метою встановлення обставин
реальності здійснення спірної
господарської операції суди повинні
витребувати у платника податків ті
докази, які не надані учасниками
справи, але які, на думку суду, можуть
підтвердити або спростувати доводи
податкового органу щодо наявності
порушень з боку платника податків.
Відповідні дії можуть бути вчинені
судом на підставі п.1 ч.2 ст.110, ст.114 КАС
України.

У разі ненадходження витребуваних
додаткових доказів у строк,
установлений судом, спір може бути
розв'язано на підставі наявних у справі
доказів. Якщо позивач без поважних
причин ухиляється від надання доказів
на вимогу суду, а наявних у справі
матеріалів недостатньо для
спростування підтверджених належними
доказами висновків контролюючого
органу, покладених в основу ухваленого
ним спірного рішення, у позові платника
податків може бути відмовлено.

При цьому, сама собою наявність або
відсутність окремих документів, а так
само помилки у їх оформленні не є
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце.
Водночас наявність формально
складених, але недостовірних первинних
документів, відповідність яких
фактичним обставинам спростована
належними доказами, не є безумовним
підтвердженням реальності
господарської операції.

Окрему увагу слід звернути на припис
інформаційного листа Вищого
адміністративного суду України від
01.11.2011 №1936/11/13-11 стосовно наступного:
«судам апеляційної інстанції при
вирішенні питання про прийняття
доказів, які не досліджувалися судом
першої інстанції, варто враховувати
приписи ч.2 ст.195 КАС України. Згідно з
наведеною нормою, суд апеляційної
інстанції може дослідити докази, які не
досліджувалися у суді першої
інстанції, з власної ініціативи або за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, якщо визнає обґрунтованим
ненадання їх до суду першої інстанції
або необґрунтованим відхилення їх
судом першої інстанції.

Отже, у разі дослідження судом
апеляційної інстанції доказів, які не
досліджувалися в суді першої
інстанції, апеляційний суд повинен
зазначити у своєму рішенні поважні
причини, з яких такі докази не могли
бути надані до суду першої інстанції.
Наведене стосується також і доказів,
які були витребувані судом першої
інстанції, але не були надані позивачем
або відповідачем».

Згідно із зазначеним, ухвалою від 01.07.2014
р. судом витребовувались від Позивача
документи по справі, які мають
засвідчувати мету здійснення
господарських операцій та зв'язок між
фактом придання товарів і
господарською діяльністю ПІІ
«Лукойл-Україна», зокрема: паспорти
якості заводу-виробника товару, що
передбачені Договором №0107/13-ГСМ-1/13/115
від 15.06.2013 р.; письмові заявки до
Договору №0107/13-ГСМ-1/13/115 від 15.06.2013 р.;
акти прийому-передачі товару;
інформацію з відповідними доказами,
яким чином здійснювалося повідомлення
дати відвантаження (номер цистерни,
найменування вантажу, вагу); письмові
заявки з зазначенням в них реквізитів
на адресу вантажоотримувачів товару;
видаткові накладні, податкові накладні
(залізничні накладні); рахунки-фактури,
платіжні доручення та оригінали
виписок з розрахункових рахунків
Позивача, засвідчених відповідними
банківськими установами, які
посвідчують факт сплати Позивачем
вартості отриманих товарів;
довіреності на отримання
товарно-матеріальних цінностей та
витяги з журналу обліку виданих
довіреностей на отримання
товарно-матеріальних цінностей;
податкові декларації з «розшифровкою
податкових зобов'язань та податкового
кредиту у розрізі контрагентів»;
оборотно-сальдові відомості та інші
документи що підтверджують
оприбуткування ПІІ «Лукойл-Україна»
отриманих товарів від ТОВ
«ГАЗУКРАЇНА-2020»; належні докази (у
вигляді письмових пояснень з доданими
до них первинними розрахунковими
документами, документи
бухгалтерського обліку і звітності,
внутрішніми
організаційно-розпорядчими
документами підприємства, тощо)
наявності фізичних, технічних та
технологічних можливостей у позивача
та його контрагентів фізичних,
технічних та технологічних
можливостей (матеріально-технічної
бази) (в тому числі власних/орендованих
виробничих, офісних приміщень,
транспортних засобів, інших основних
засобів), трудових ресурсів, необхідних
для здійснення тих чи інших дій, що
становлять зміст господарської
діяльності, зокрема (але не виключено):
наявність кваліфікованого персоналу,
наявність відповідних ліцензій та
інших дозвільних документів, що
необхідні для ведення певного виду
господарської діяльності; інші
документи, які на думку Позивача,
підтверджують реальність виконання
господарських операцій за укладеним
Договором.

Більше того, суд акцентує увагу, в
судових засіданнях від Позивача
неодноразово витребовувались
податкові накладні за грудень 2013 р. та
січень 2014 р., платіжні документи та
банківські виписки, а також інші
документи, які посвідчують реальність
господарських операцій.

При цьому, Позивача (як і Відповідача)
попереджалось про положення ст.114 КАС
України, зокрема про вирішення справи
на підставі наданих сторонами
документів.

На підтвердження реальності
господарських операцій представниками
Позивача були надані документи, які, на
їх думку, в повному обсязі посвідчують
реальність господарських операцій між
Позивачем та його контрагентами.

Відповідно до умов укладеного між ПІІ
«Лукойл-Україна» та ТОВ
«ГАЗУКРАЇНА-2020» Договору
№0107/13-ГСМ-1/13/115 сторони здійснюють
відвантажування та приймання товару за
якістю та кількістю за правилами,
передбаченими Інструкцією про порядок
приймання, транспортування,
зберігання, відпуску та обліку нафти і
нафтопродуктів на підприємствах і
організаціях України, затверджених
спільним наказом Міністерства палива
та енергетики України, Міністерства
економіки України, Міністерства
транспорту та зв'язку України,
Державного комітету України з питань
технічного регулювання та споживчої
політики №281/171/578/155 від 20.05.2008 р. (надалі
- Інструкція №281/171), яка встановлює
єдиний порядок організації та
виконання робіт, пов'язаних з
прийманням, транспортуванням,
зберіганням, відпуском та обліком
товарної нафти і нафтопродуктів. Ця
Інструкція поширюється на всі класи,
типи, групи і види нафти та типи, марки і
види (залежно від масової частки сірки)
нафтопродуктів. Вимоги цієї Інструкції
є обов'язковими для всіх суб'єктів
господарювання (підприємств, установ,
організацій та фізичних
осіб-підприємців), що займаються хоча б
одним з таких видів економічної
діяльності, як закупівля,
транспортування, зберігання і
реалізація нафти і нафтопродуктів на
території України.

Згідно із п.5.2.5 Інструкції №281/171
комісійне приймання нафти або
нафтопродукту за кількістю здійснюють
уповноважені наказом керівника
підприємства-вантажоодержувача особи,
які мають відповідну освіту,
кваліфікацію та досвід роботи з питань
визначення кількості нафти і
нафтопродуктів у залізничних
цистернах, на яких покладено
відповідальність за дотримання правил
приймання нафти і нафтопродуктів,
установлених цією Інструкцією та
іншими нормативно-правовими актами та
нормативними документами. Комісійне
приймання нафти і нафтопродуктів
відбувається за участі представників
охоронної організації, що
супроводжували нафту або
нафтопродукти (у разі, якщо згідно з
відповідним договором вантаж
супроводжується охоронною
організацією). За потреби до приймання
нафти або нафтопродуктів можуть
залучатись представники незалежної
експертної організації, якщо її
визначено у відповідному договорі.
Особи, які беруть участь у комісійному
прийманні нафти і нафтопродуктів,
повинні проходити відповідну
підготовку з цих питань та періодичну
перевірку знань згідно з порядком,
установленим керівником підприємства.

Пунктами 5.2.6 та 5.2.7 Інструкції №281/171
передбачено, що результати комісійного
приймання нафти або нафтопродуктів
оформлюються актом приймання нафти або
нафтопродуктів за кількістю за формою
№5-НП, який складається одразу після
приймання вантажу та затверджується
керівництвом підприємства не пізніше
наступного дня після його складання.
Акт приймання нафти або нафтопродуктів
за кількістю за формою №5-НП є
підставою для оприбутковування нафти і
нафтопродуктів у складському обліку та
відображення на відповідних рахунках
бухгалтерського обліку в підзвіт
матеріально відповідальних осіб.
Результати приймання нафти або
нафтопродуктів однієї марки, які
надійшли маршрутами або групами
цистерн (від двох і більше) за однією
залізничною накладною, визначаються за
абсолютною величиною з врахуванням
різниці між сумою надлишків та нестач
нафти і нафтопродуктів одного типу і
однієї марки, установлених для кожної
цистерни за актом приймання нафти або
нафтопродуктів за кількістю за формою
№5-НП. Акт приймання нафти або
нафтопродуктів за кількістю за формою
№5-НП підписується особами, які брали
участь у прийманні нафти або
нафтопродуктів. Акт приймання нафти
або нафтопродуктів за кількістю за
формою №5-НП складається у двох
примірниках. Уся кількість нафти або
нафтопродуктів, що надійшла на
підприємство в залізничних цистернах,
зазначається в журналі обліку
надходження нафти і нафтопродуктів за
формою №6-НП, сторінки якого
шнуруються, нумеруються і скріплюються
печаткою та підписом керівника
підприємства. Записи в журналі
робляться на підставі
відвантажувальних документів і актів
приймання нафти або нафтопродуктів за
кількістю за формою №5-НП.

Поряд із цим, відповідно до п.5.2.10
Інструкції №281/171 представник
вантажовідправника, який перебуває з
одержувачем у різних населених
пунктах, зобов'язаний прибути не
пізніше триденного строку після
отримання повідомлення, за винятком
випадків, коли для прибуття
транспортом необхідно більше часу (у
такому разі строк для прибуття
дорівнює часу, необхідному для
безпечного руху транспорту), якщо
більший строк не обумовлено
відповідним договором. Представник
вантажовідправника зобов'язаний мати
довіреність на право участі в
прийманні нафти та/або нафтопродуктів
за кількістю, що надійшла. У добовий
строк після отримання повідомлення
вантажовідправник зобов'язаний
повідомити вантажоодержувача про
виїзд представника. Вантажовідправник
може уповноважити інших осіб на участь
у прийманні нафти або нафтопродуктів
за кількістю. У цьому разі на довірену
особу видається довіреність.

Крім того, п.5.2.11 Інструкції №281/171 у разі
відсутності в добовий строк
повідомлення про виїзд представника
вантажовідправника приймання нафти
або нафтопродуктів відбувається за
участю представника незалежної
експертної організації, що обумовлено
у відповідному договорі. У разі, якщо у
відповідному договорі не було
обумовлено незалежної експертної
організації, приймання нафти та
нафтопродуктів здійснюється
самостійно. Вантажоодержувач для
приймання нафти та/або нафтопродуктів
за кількістю створює комісію, до складу
якої призначаються особи, які мають
відповідну освіту, кваліфікацію та
досвід роботи з питань порядку
приймання та обліку нафти та/або
нафтопродуктів.

При цьому, згідно із п.5.2.12 Інструкції
№281/171 представнику, уповноваженому
взяти участь у прийманні нафти та/або
нафтопродуктів за кількістю, видається
довіреність за підписом уповноваженої
особи підприємства, скріплену гербовою
печаткою підприємства. У довіреності
обов'язково зазначається найменування,
марка та кількість нафти або
нафтопродуктів, які прийматиме
вповноважений представник.
Довіреність надається голові комісії і
після приймання нафти або
нафтопродуктів зберігається разом з
актом приймання нафти або
нафтопродуктів за кількістю за формою
№5-НП на підприємстві, де зберігаються
нафтопродукти.

У п.14.3 та 14.4 Інструкції №281/171 визначено,
що облік нафти і нафтопродуктів у
фізичних величинах (за об'ємом, масою)
ведеться безпосередньо матеріально
відповідальними особами, а
бухгалтерська служба підприємства
здійснює їх кількісно-грошовий облік.
Матеріально відповідальні особи
підприємств ведуть кількісний облік
нафти та нафтопродуктів у товарній
книзі кількісного руху нафтопродуктів
(нафти) за формою №31-НП, у якій
зазначаються надходження і відпуск
нафтопродуктів за день, а також їх
залишки на кінець дня.

Разом із тим, на підтвердження
реальності здійснення господарських
операцій з поставки нафтопродуктів за
Договором №0107/13-ГСМ-1/13/115 Позивачем
були надані заявки Позивача до
Постачальника ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» про
відвантаження нафтопродуктів.

Водночас, суд звертає увагу на
пояснення свідка ОСОБА_5, який
повідомив про те, що у перевіряємий
період на ПІІ «Лукойл-Україна»
щомісячно затверджувався графік
поставок між Позивачем та ТОВ
«ГАЗУКРАЇНА-2020», опісля направлялись
заявки про відвантаження
нафтопродуктів, однак крім зазначених
заявок суд не отримав узгодженого
сторонами графіку таких поставок.

Крім того, Позивачем надані акти
прийому-передачі товару до Додаткових
угод Договору №0107/13-ГСМ-1/13/115, підписані
між директором ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020»
Николаенко Д.П. та директором з
постачання та оптових продаж ПІІ
«Лукойл-Україна» Михайловим Ф.А., а
також залізничні накладні за грудень
2013 р. та січень 2014 р., в яких
відправником зазначено ТОВ
«Зовнітрансгаз» або ТОВ «ТД «ВЕТЕК»
(додаток №1 та додаток №2 до справи),
отримувачем - ПІІ «Лукойл-Україна», ТОВ
«Інтерім Сервіс» або ТОВ
«Укртермінал», а також відомості
вагонів із зазначенням номерів вагонів
(цистерн), пломб, маси вантажу.

При цьому, в матеріалах наявні акти
приймання нафти або нафтопродуктів за
кількістю за формою №5-НП, з яких
вбачається, що для приймання
нафтопродуктів була створена комісія,
в складі якої зазначено наступних осіб:
завідуючий нафтобазою, старший
оператор, представники ТОВ ПКЦ «КРоК»
(охоронна організація вантажу),
незалежні представники ТОВ Агентство
«Луком-А Україна».

Проте, суд акцентує увагу, що на
порушення вимог Інструкції №№281/171 в
укладеному Договорі №0107/13-ГСМ-1/13/115 не
передбачено комісійного приймання
нафти і нафтопродуктів, не передбачено
також і супроводження вантажу
охоронною організацією ТОВ ПКЦ «КРоК».
При цьому, умовами Договору не
встановлено залучення представників
незалежної експертної організації ТОВ
Агентство «Луком-А Україна».

Водночас, суд звертає увагу на
пояснення свідка ОСОБА_4 про те, що
сторонами не узгоджувався такий
порядок приймання-передачі
нафтопродуктів з відповідним складом
комісії, при цьому, за поясненнями
свідка ОСОБА_5, акти за формою №5-НП
складались та підписувались
представниками ТОВ «ТД «ВЕТЕК» (із яким
був укладений ПІІ «Лукойл-Україна»
договір), ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» та ПІІ
«Лукойл-Україна».

Поряд із цим, в матеріалах справи
відсутні будь-які довіреності від ТОВ
«ГАЗУКРАЇНА-2020» та від ПІІ
«Лукойл-Україна» із зазначеннями
найменування, марки та кількості нафти
або нафтопродуктів, які приймались
вповноваженими представниками
відповідної комісії та посвідчували
право здійснювати ними
приймання-передачі нафтопродуктів та
бути складовою одиницею такої комісії.

В той же час, суд не приймає до уваги
надані Позивачем накази про
призначення комісії приймання
нафтопродуктів, поставлених
залізничним шляхом на адресу ПІІ
«Лукойл-Україна» за різними станціями
(том І справи, стор.30-60), оскільки такі
накази не посвідчують узгодження
вказаного вище складу осіб у грудені 2013
р.

Водночас, в наданих Позивачем актах
приймання нафти або нафтопродуктів за
кількістю за формою №5-НП відсутні
підписи осіб, які брали участь у
прийманні нафтопродуктів. Крім того, в
матеріалах справи відсутні
довіреності на уповноважених
представників перевізників ТОВ
«Зовнітрансгаз» або ТОВ «ТД «ВЕТЕК»,
прізвища яких вказані у наданих
залізничних накладних.

З огляду на викладене, розбіжності та
неточності в отриманих судом
поясненнях та доказах дають підстави
для висновку про відсутність
фактичного здійснення господарських
операцій між ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» та ПІІ
«Лукойл-Україна» з поставки
нафтопродуктів за Договором
№0107/13-ГСМ-1/13/115.

Більше того, судом приймаються до уваги
надані Відповідачем посилання на
розбіжності у видах поставленого від
ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» бензину із видами,
узгодженими сторонами у Додаткових
угодах до Договору №0107/13-ГСМ-1/13/115,
оскільки відповідно до залізничних
накладних та актів за формою №5-НВ
постачався бензин як і І виду (що
відповідає Додатковим угодам) так і ІІ
виду (що жодним чином не було узгоджено
Покупцем та Постачальником) (додаток №2
до справи, стор.74).

В той же час, суд також не отримав
обов'язкових документів ПІІ
«Лукойл-Україна» для здійснення обліку
нафтопродуктів за перевіряємий період,
таких як: витягів із журналів обліку
надходження нафти і нафтопродуктів за
формою №6-НП; витягів із товарної книги
кількісного руху нафтопродуктів за
формою №31-Н, в якій відображено
кількісний облік нафтопродуктів, що, в
свою чергу, позбавляє суд можливості
пересвідчитись у реальності
здійснення між Позивачем та його
контрагентом ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020»
господарських операцій з постачання
нафтопродуктів у період грудень 2013 р. -
січень 2014 р.

Таким чином, суд критично ставиться до
наданих як докази реальності
здійснення спірних господарських
операцій Позивачем документів
(залізничні накладні, акти
приймання-передачі вагоно-цистерн з
нафтопродуктами для охорони та
супроводження, акти приймання
нафтопродуктів на відповідальне
зберігання, акти прийому-передачі
нафтопродуктів за кількістю (форма
№5-НП)), оскільки у зв'язку із
відсутністю будь-яких вказівок у
Договорі №0107/13-ГСМ-1/13/115 та додаткових
угод до нього про здійснення поставок
третіми особами (ТОВ «ТД «ВЕТЕК», ТОВ
«Зовнітрансгаз», ТОВ «Укртермінал» та
ТОВ «Інтерім Сервіс») суд, дослідивши
такі документи, позбавлений можливості
встановити факт поставки
нафтопродуктів від ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020»
до ПІІ «Лукойл-Україна» за укладеним
між ними спірним правочином
№0107/13-ГСМ-1/13/115.

Водночас, за посиланнями податкового
органу, Позивачем також не було
дотримано вимог щодо приймання
нафтопродуктів за якістю, що, в свою
чергу, визначено вимогами укладеного
із ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» Договору
№0107/13-ГСМ-1/13/115, в якому зазначено, що
приймання товару за якістю між
сторонами здійснюється та
дозволяються у відповідності до
паспорту виробника та Інструкції з
контролювання якості нафти і
нафтопродуктів на підприємствах і
організаціях України, затвердженої
наказом Міністерства палива та
енергетики України, Державного
комітету України з питань технічного
регулювання та споживчої політики
№271/121 від 04.06.2007 р. (надалі - Інструкція
№271/121), що встановлює єдиний порядок
організації та проведення робіт,
пов'язаних з контролюванням якості
товарної нафти та нафтопродуктів під
час їх приймання, зберігання,
транспортування та відпуску.

Відповідно до п.6.1.19 Інструкція №271/121 за
даними результатів випробувань
складається акт приймання продукції за
якістю (у день завершення приймання) за
формою №14-НК, у якому має бути вказано:
назва вантажоодержувача нафти та/або
нафтопродукту і його місцезнаходження;
номер і дата складання акта, місце
приймання нафти та/або нафтопродукту,
час початку і завершення приймання. У
разі, коли приймання здійснено з
порушенням термінів, в акті
зазначається причина затримки і час її
виникнення; прізвище, ім'я та по
батькові осіб, які брали участь у
прийманні нафти та/або нафтопродукту
за якістю, місце їх роботи, посади, дата
і номер довіреності (доручення)
представника на приймання продукції за
якістю, а також довідка про
ознайомлення цих осіб з порядком
приймання продукції, установленим цією
Інструкцією; найменування і
місцезнаходження вантажовідправника;
дата і номер телеграми про виклик
представника вантажовідправника;
номер і дата договору про поставку
нафти та/або нафтопродуктів,
рахунку-фактури, транспортного
документа (накладної, коносамента тощо)
і паспорта якості; дата надходження
нафти та/або нафтопродукту до станції
призначення, час видачі
вантажоодержувачу вантажу органом
транспорту, час відкриття опломбованих
транспортних засобів; номер і дата
складання комерційного акта, якщо
такий складено під час отримання нафти
та/або нафтопродуктів від органів
транспорту; умови зберігання нафти
та/або нафтопродуктів на складі
вантажоодержувача до складання акта;
стан тари на момент огляду, стан
зовнішнього маркування тари, а також
кількість (маса) нестандартної
продукції; за чиїми пломбами (ЗПП
вантажовідправника чи
транспортувальника) відвантажено й
отримано нафту та/або нафтопродукти, їх
справність, наявність відтисків,
відповідність фактичних відтисків на
пломбах відтискам, зазначеним у
транспортних документах; відомості про
відбирання проб нафти та/або
нафтопродуктів, номер і дата акта
відбирання проб і надання проб до
відповідної випробувальної
лабораторії на випробування; номер і
назва нормативних документів, згідно з
якими здійснювалось контролювання
якості нафти та/або нафтопродуктів;
висновки випробувальної лабораторії
щодо можливості доведення до
відповідної якості (виправлення)
нафтопродукту або переведення його до
іншої марки з посиланням на
нормативний документ; інші відомості,
які на думку осіб, що беруть участь у
прийманні нафти та/або нафтопродуктів
за якістю, необхідно зазначити в акті.

При цьому, згідно із п.6.1.20 та 6.122
Інструкції №271/121 акт приймання
нафтопродуктів за якістю за формою
№14-НК підписується всіма особами, які
брали участь у прийманні нафти та/або
нафтопродуктів за якістю. До акта
приймання нафти та/або нафтопродукту
за якістю за формою №14-НК, складеного у
відповідності до вимог цієї
Інструкції, мають бути додані: паспорт
якості нафти та/або нафтопродукту
вантажовідправника і копія
сертифіката відповідності або
свідоцтва про визнання іноземного
сертифіката (якщо продукт підлягає
обов'язковій сертифікації в Україні);
транспортний документ (накладна,
коносамент); пакувальні ярлики з тарних
місць, у яких розміщено розфасовані
нафтопродукти неналежної якості;
документи, що підтверджують
повноваження учасників у прийманні
нафти та/або нафтопродуктів за якістю;
паспорт якості, виданий випробувальною
лабораторією згідно з результатами
випробувань нестандартних нафти та/або
нафтопродуктів, та акт відбирання
проби; інші документи (за наявності), що
свідчать про причини псування і
невідповідності якості нафти та/або
нафтопродуктів.

В той же час, на підтвердження
приймання зазначеними в актах за
формою №5-НП комісіями поставлених від
ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» нафтопродуктів
Позивачем не було надано обов'язкових
актів приймання нафтопродуктів за
якістю за формою №14-НК разом із доданим
до таких актів відповідних документів,
таких як: паспортів якості
нафтопродуктів вантажовідправника і
копій сертифікатів відповідності або
свідоцтв про визнання іноземного
сертифіката; документів, що
підтверджують повноваження учасників
у прийманні нафтопродуктів за якістю;
паспортів якості, виданих
випробувальною лабораторією згідно із
результатами випробувань та актів
відбирання проб.

Водночас, судом не приймаються до уваги
наявні в матеріалах справи копії
паспортів та сертифікатів якості (том
№1, стор. 61-111, додатки №1 та №2), оскільки
за відсутності передбачених
законодавством актів №14-НК, де
вказуються реквізити таких документів,
суд не має можливості встановити
приналежність відповідних документів
до поставлених ПІІ «Лукойл-Україна»
нафтопродуктів.

Таким чином, суд погоджується із
доводами податкового органу про те, що
відсутність необхідних документів, які
передбачені укладеним Договором
№0107/13-ГСМ-1/13/115 та встановлені
законодавством, свідчить про
відсутність реальності здійснення
спірної господарської операції у
грудні 2013 р. та січні 2014 р. Крім того, у
зв'язку із ненаданням суду
витребуваних та підтверджуючих
відвантаження та транспортування
товару документів на спростування
виявлених фактів, дає суду підстави для
висновку про відсутність об'єкту
оподаткування ПДВ таких операцій між
ПІІ «Лукойл-Україна» та ТОВ
«ГАЗУКРАЇНА-2020».

В свою чергу, суд звертає увагу, що
оцінка господарських операцій судом
під час розгляду справ, що виникають з
податкових відносин, змісту
господарських операцій може
здійснюватися і окремо від
застосування положень про цивільні
правочини чи господарські
зобов'язання.

Презумпція дійсності, притаманна
цивільним правочинам, не може бути
автоматично поширена на реальність
господарських операцій.

Отже, якщо цивільні правочини є сферою
приватного права й можуть розглядатися
лише з урахуванням норм Цивільного та
Господарського кодексів, то
господарські зобов'язання
підприємства повинні оцінюватися,
передусім, з огляду на норми
податкового законодавства. При цьому
дотримання норм цивільного чи
господарського права не означає
автоматично реальності вчинення
господарської операції. Якщо певна
господарська операція не відбулася чи
відбулася не за тим її змістом, який
відображений в укладених платником
податку договорах, це є підставою для
застосування відповідних наслідків у
податковому обліку.

Судом встановлено, що за результатами
перевірки Позивача були виявлені
порушення податкового законодавства,
на підставі чого прийняті оскаржувані
податкові повідомлення-рішення. При
цьому, суд звертає увагу, що наслідки
порушення податкового законодавства
можуть (і повинні) застосовуватися
незалежно від того, чи визнані
відповідні цивільні чи господарські
зобов'язання недійсними, оскільки
відповідальність за порушення норм
податкового законодавства є
самостійним видом юридичної
відповідальності.

Крім того, суд вважає доцільним
зазначити, що до загальновизнаних у
світі дієвих механізмів, завдяки яким
здійснюється аналіз господарських
угод, виявлення та класифікація
протиправних схем та методик
незаконного ухилення від сплати
податків, відносяться спеціальні
судові доктрини.

Щодо правочинів між Позивачем та його
контрагентами доречним є застосування
доктрини «ділова мета».

Сутність доктрини ділової мети полягає
в тому, що передбачені податковим
законодавством податкові вигоди
поширюються лише на операції, що мають
розумну економічну причину.

Вказана доктрина закріплена у пп.14.1.231
п.14.1 ст.14 ПК України, згідно якого
розумна економічна причина (ділова
мета) - це причина, яка може бути наявна
лише за умови, що платник податків мав
намір одержати економічний ефект у
результаті господарської діяльності.

Положення ділової мети та розумного
змісту господарської операції широко
застосовуються в судовій практиці на
підставі судових узагальнень.

Верховний Суд України, скасовуючи
рішення судів у справах про
відшкодування ПДВ, неодноразово
зазначав, що в справах не встановлено
наміру одержати економічний ефект у
результаті підприємницької або іншої
економічної діяльності.

Зокрема, вперше доктрину «ділова мета»
в Україні використано Верховним Судом
України у постанові його Судової
палати в адміністративних справах від
12.02.2008 р. у справі №08/28 за позовом ТОВ
«Метпромсервіс» до ДПІ у
Шевченківському районі м. Запоріжжя
про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення, в якій зазначено
про те, що задовольняючи позов, суди
виходили тільки з наявності у позивача
податкових накладних продавців, проте,
не взяли до уваги того, що позивач
протягом тривалого часу набував через
посередників сировину у осіб, які
систематично не сплачували податки,
діяльність яких мала ознаки фіктивного
підприємства, за юридичною адресою не
знаходилися, не звітували про свою
діяльність або подавали податкові
декларації про відсутність такої,
зареєстровані власники та посадові
особи яких не визнають своєї
причетності до їхньої діяльності, а
також, що позивач, продавці та їхні
постачальники працювали в одному
сегменті ринку, у якому існують
налагоджені стабільні зв'язки й
часники якого обізнані стосовно один
одного.

Поряд із цим, на підтвердження
подальшого використання придбаних у
ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» нафтопродуктів
Позивачем були надані наступні
документи, а саме: укладені між
Позивачем (Постачальник) договори
поставки нафтопродуктів із
контрагентами-покупцями (договір №13/726
від 14.05.2013 р. із ТОВ «Альянс Енерго
Трейд»; договір №13/1856 від 06.12.2013 р. із
ТОВ «Нефтек Ойл»; договір №13/1320 від
15.08.2013 р. із ТОВ «Всесвіт» та інші) разом
із товарно-транспортними накладними,
митними деклараціями (додаток №3 та №4
до справи). Водночас, Позивач стверджує,
що зазначені ним дані у розрахунку
бюджетного відшкодування також
підтверджуються наданими суду актами
звіряння розрахунків між ПІІ
«Лукойл-Україна» та ТОВ
«ГАЗУКРАЇНА-2020» за перевіряємий період
(додаток №2 до справи, стор.105-139), а також
наданою банківською довідкою (том №1 до
справи, стор. 23-29).

Однак судом не приймаються до уваги
відповідні докази, оскільки за одними
лише договорами, митними деклараціями,
актами, довідками неможливо
підтвердити фактичний рух активів або
зміни у власному капіталі Позивача, а
також неможливо встановити зв'язок між
фактом придбання товарів, спорудженням
основних фондів, імпортом товарів,
понесенням інших витрат і
господарською діяльністю ПІІ
«Лукойл-Україна».

Більше того, надані акти звіряння
розрахунків складені до між ПІІ
«Лукойл-Україна» та ТОВ
«ГАЗУКРАЇНА-2020» зовсім до іншого
договору (№1103-ГСМ від 11.05.2012 р.), що не
може розцінюватись судом як належний
доказ до спірних операцій за Договором
№0107/13-ГСМ-1/13/115.

Разом із тим, відповідно до доводів
представника Позивача, під час
проведення Центральним офісом
перевірки були надані всі необхідні
документи, які свідчать про наявність у
нього права на отримання спірної суми
бюджетного відшкодування.

Проте, як вбачається з Акту перевірки
№415, що також підтверджується
представником Відповідача, перевіркою
визначення фактично сплаченої ПІІ
«Лукойл-Україна» постачальникам та/або
до Державного бюджету, яка підлягає
бюджетному відшкодуванні податковим
органом встановлено, що фактично за
результатами звірки даних, зазначених
у розрахунку бюджетного відшкодування
ПДВ за січень 2014 р. із даними первинних
документів, що підтверджують факт
оплати Позивачем товарів, загальна
сума ПДВ складає 6 583 943,00 грн.

В свою чергу, суд акцентує увагу, що
наслідки в податковому обліку платника
створюють лише реально вчинені
господарські операції, тобто такі, що
пов'язані з рухом активів, зміною
зобов'язань чи власного капіталу
платника, та відповідають змісту,
відображеному в укладених платником
податку договорах. Отже, якщо певна
господарська операція не відбулася,
визначення податкового кредиту є
безпідставним і ПДВ не підлягає
відшкодуванню з бюджету, незважаючи на
наявність у платника податку (позивача
у справі) податкової накладної, а також
доказів сплати продавцю вартості
товару з ПДВ.

Аналогічна позиція викладена у
постанові Вищого адміністративного
суду України від 19.02.2014 р. №К/800/12613.

З огляду на викладене, оскільки
наведені у сукупності обставини та
досліджені документальні докази, суд
вважає достатніми для висновку про те,
що господарські операції з постачання
нафтопродуктів фактично не мали
реального характеру, факти поставок
оформлені лише документально та не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені
укладеним Договором поставки
№0107/13-ГСМ-1/13/115 із ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020»
за перевіряємий період, не
підтверджуються з урахування
реального часу здійснення операцій
наявністю господарської мети, не
встановлено мету їх подальшого
використання в своїй господарській
діяльності, а Позивачем, в свою чергу,
не надано жодних пояснень щодо
відсутності обов'язкових належних
чином складених первинних документів,
які б посвідчували відповідні
правовідносини ПІІ «Лукойл-Україна» із
відповідним
контрагентом-постачальником.

З огляду на вищенаведене, незважаючи на
наявність у Позивача доказів сплати
постачальникам вартості товару з ПДВ у
попередніх податкових періодах, під
час розгляду справи не встановлено
реальності вчинення господарських
операцій між ПІІ «Лукойл-Україна» та
ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020», за результатами
виконання яких у Позивача виникло
право на формування податкового
кредиту та бюджетного відшкодування,
відтак, суд приходить до висновку про
завищення бюджетного відшкодування на
суму 13 538 064,00 грн.

Поряд із цим, відповідно до п.123.1 ст.123 ПК
України у разі якщо контролюючий орган
самостійно визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених пп.54.3.1, 54.3.2, 54.3.4,
54.3.5, 54.3.6 п.54.3 ст.54 цього Кодексу, - тягне
за собою накладення на платника
податків штрафу в розмірі 25 відсотків
суми визначеного податкового
зобов'язання, завищеної суми
бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів
визначенні контролюючим органом суми
податкового зобов'язання з цього
податку, зменшення суми бюджетного
відшкодування - тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
у розмірі 50 відсотків суми
нарахованого податкового зобов'язання,
завищеної суми бюджетного
відшкодування.

При цьому, як зазначено в листі Вищого
адміністративного суду України від
24.11.2011 р. №2198/11/13-11, в розумінні п.123.1 ст.123
ПК України штрафні (фінансові) санкції
в розмірі 50% застосовуються не за сам
факт повторного виявлення будь-яких
порушень, а за повторне вчинення
протиправних діянь за обставин,
передбачених п.п.54.3.1, 54.3.2, 54.3.5, 54.3.6 ПК
України.

В той же час, оскільки податковим
органом не вперше виявлено завищення
ПІІ «Лукойл-Україна» суми бюджетного
відшкодування ПДВ, що також не
спростовується Позивачем (останній акт
документальної перевірки від 27.02.2014 р.
№261/28-10-41-20/30603575), тому застосування
Центральним офісом суми штрафних
санкцій розміром 50%, яка становить - 6 769
032,00 грн. суд вважає обґрунтованим.

Таким чином, суд приходить до висновку
про правомірність винесення
Відповідачем податкового
повідомлення-рішення від 08.05.2014 р.
№, яким Позивачу зменшено суму
бюджетного відшкодування з ПДВ у
розмірі 13 538 064,00 грн. та нараховано
штрафні (фінансові) санкції розміром 6
769 032,00 грн., відтак, не вбачає підстав
для задоволення позовних вимог ПІІ
«Лукойл-Україна».

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною1 ст.6 КАС України гарантовано,
що кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Таким чином, завданням
адміністративного судочинства є
захист саме порушених прав, свобод та
інтересів фізичної особи.

Частинами 1, 2 та 3 ст.11 КАС України,
визначено, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог. Суд може вийти за
межі позовних вимог тільки в разі, якщо
це необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.
Кожна особа, яка звернулася за судовим
захистом, розпоряджається своїми
вимогами на свій розсуд, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Таким
правом користуються й особи, в
інтересах яких подано
адміністративний позов, за винятком
тих, які не мають адміністративної
процесуальної дієздатності.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.71 КАС України встановлено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

Крім того, в ч.2 ст.72 КАС України
зазначено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яке
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З огляду на вищевказане, суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог Позивача.
Відповідно до положень ст.94 КАС України
судовий збір на користь Позивача не
відшкодовується.

Водночас, згідно із ч.3 ст.4 Закону
України «Про судовий збір» під час
подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

Таким чином, оскільки сплачена ПІІ
«Лукойл-Україна» сума судового збору
становить 487,20 грн., відповідно, решта
суми судового збору (4384,80 грн.) має бути
стягнута з Позивача, оскільки позовні
вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись положеннями ст.ст. 2, 17, 71, 86,
158-163, 167, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні позовних вимог
Підприємства з іноземними
інвестиціями «Лукойл-Україна» до
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників
відмовити в повному обсязі.

2. Стягнути з Підприємства з
іноземними інвестиціями
«Лукойл-Україна» (адреса: 04071, м. Київ,
вул. Верхній Вал, 68, )
решту суми судового збору у розмірі 4 384
(чотири тисячі триста вісімдесят
чотири) грн. 80 коп. на розрахунковий
рахунок №4007 до ГУ ДКСУ у місті
Києві, код 38004897, МФО 820019, код
класифікації доходів бюджету 22030001,
призначення платежу: «Судовий збір за
розгляд Окружним адміністративним
судом м. Києва адміністративної справи
№826/9167/14».

Контроль за виконанням даного пункту
покласти на Міжрегіональне головне
управління Міндоходів - Центрального
офісу з обслуговування великих
платників.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст.254 КАС України.
Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст.185-187 КАС України.

Суддя
Б. В. Санін