Справа № 2а-1667/10/2070
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/12077/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого: Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Московському
районі міста Харкова

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 01 грудня 2010
року

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 07 лютого 2011
року

у справі № 2а-1667/10/2570

за позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у
Московському районі міста Харкова

про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(далі - позивач) звернувся до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Московському районі міста
Харкова (далі - відповідач) про часткове
скасування податкового
повідомлення-рішення № /0 від 12
лютого 2010 року на суму 99984,97 грн., з яких:
66435,18 грн. - основний платіж, 33188,79 грн. -
штрафні (фінансові) санкції (в редакції
заяви про уточнення позовних вимог - т.1
арк. справи 122-124).

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 01 грудня 2010
року адміністративний позов
задоволено в повному обсязі. Скасовано
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 12 лютого 2010 року ДПІ у
Московському районі міста Харкова в
частині 99984,97 грн., в тому числі:
донарахованого податку на додану
вартість 66435,18 грн. та фінансових
санкцій 33188,79 грн. Стягнуто з
Державного бюджету України на користь
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
судові витрати у розмірі 3,40 грн.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 07 лютого 2011
року у постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 01
грудня 2010 року залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у Московському
районі м. Харкова, посилаючись на
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 01
грудня 2010 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 07 лютого 2011 року і ухвалити нове
судове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
враховуючи межі касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

ДПІ у Московському районі м. Харкова
провела документальну позапланову
виїзну перевірку дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною
особою ОСОБА_1 за період з 01 липня 2007
року по 30 червня 2009 року, за
результатами якої був складений акт №
304/172/НОМЕР_1 від 01 лютого 2010 року.

За висновками акта перевірки,
позивачем були порушені, зокрема,
вимоги підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7,
підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7,
підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», в результаті чого
підприємцем занижено податок на додану
вартість на загальну суму 77536,00 грн.

Зокрема, у акті перевірки було вказано,
що: позивач неправомірно включив до
складу податкового кредиту
відповідного податкового періоду
податок на додану вартість за
податковими накладними, отриманими від
ПП «Прага» (на суму податку на додану
вартість 166,67 грн.), від ТОВ «Кітос» (на
суму податку на додану вартість 2991,00
грн.), від ТОВ «Глабс, ЛТД» (на суму
податку на додану вартість 302,00 грн.),
які були відображені в реєстрі
отриманих податкових накладних, але на
момент перевірки були відсутні;
позивач неправомірно включив до складу
податкового кредиту податок на додану
вартість у сумі 42169,00 грн. у зв'язку з
придбанням у листопаді 2007 року у ТОВ
«ВПК» поліграфічного обладнання -
листової офсетної печатної машини ROLAND
Praktika PRZOO, оскільки позивач у періоді,
який перевірявся, не був платником
податку на прибуток та, як наслідок, не
зобов'язаний був вести бухгалтерський
облік та формувати валові витрати, з
огляду на що неправомірно сформував
податковий кредит за рахунок придбання
основних засобів; позивач занизив
податкові зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 31907,33
грн. за рахунок невірного відображення
першої події.

12 лютого 2010 року ДПІ у Московському
районі м. Харкова на підставі вказаного
акта перевірки прийняла податкове
повідомлення-рішення № /0, яким
згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2
пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3
пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
визначила фізичній особі - підприємцю
ОСОБА_1 суму податкового зобов'язання (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) за платежем: податок на додану
вартість у розмірі 116471,50 грн., у тому
числі: 77536,00 грн. - за основним платежем,
38935,50 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що особливих умов для
формування податкового кредиту та
визначення дати права на податковий
кредит для фізичних осіб - підприємців,
зареєстрованих платниками податку на
додану вартість, Законом України «Про
податок на додану вартість» не
передбачено, з урахуванням того, що
факт придбання листової офсетної
печатної машини підтверджено належним
чином оформленими первинними
бухгалтерськими документами, а також
зважаючи на те, що листова офсетна
печатна машина придбавають позивачем з
метою використання у власній
господарській діяльності, з огляду на
види діяльності, які здійснював
позивач. Також, суд виходив з того, що
позивач правомірно включав до складу
податкових зобов'язань відповідних
податкових періодів податок на додану
вартість на загальну суму 24806,00 грн.,
виходячи з правила першої події.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками судів попередніх інстанцій,
з огляду на наступне.

За визначенням, наведеним у пункті 1.6
статті 1 Закону України «Про податок на
додану вартість» (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин),
податкове зобов'язання - загальна сума
податку, одержана (нарахована)
платником податку в звітному
(податковому) періоді, що визначена
згідно з цим Законом.

Згідно з підпунктом 3.1.1 пункту 3.1 статті
3 Закону України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
об'єктом оподаткування є операції
платників податку з поставки товарів
та послуг, місце поставки яких
знаходиться на митній території
України.

Підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Таким чином, виходячи з правила першої
події, у разі здійснення попередньої
оплати за товари постачальником
нараховується податкове зобов'язання з
податку на додану вартість та
виписується податкова накладна, яка
дає право покупцю на податковий кредит.
У разі, якщо першою відбулась подія з
поставки товару, то постачальник також
формує податкові зобов'язання за
фактом поставки.

Таким чином, виходячи з правила першої
події, якщо першої відбулась подія з
перерахування коштів в рахунок оплати
товару - то постачальник формує
податкові зобов'язання на дату оплати,
якщо ж першою відбулась подія з
поставки товару - то постачальник
формує податкові зобов'язання на дату
поставки.

При цьому, колегія суддів погоджується
з висновками судів попередніх
інстанцій, що Законом України «Про
податок на додану вартість» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) не передбачено
обов'язку платника податку двічі
формувати податкові зобовязання за
однією і тією ж операцією, тобто як на
дату поставки товару, так і на дату
оплати товару.

З огляду на викладене, сукди попередніх
інстанцій дійшли обгрунтованого
висновку, з яким погоджується суд
касаційної інстанції, що позивач
правомірно включав до складу
податкових зобов'язань відповідних
податкових періодів податок на додану
вартість на загальну суму 24806,00 грн.,
виходячи з правила першої події.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та знайшло своє
підтвердження у пункті 1.16.1 акту
перевірки, у періоді з 01 липня 2007 року
по 31 грудня 2008 року, з 01 квітня 2009 року
по 30 червня 2009 року фізична особа -
підприємець ОСОБА_1 здійснював
господарську діяльність із
застосуванням спрощеної системи
оподаткування, обліку та звітності та
був платником податку на додану
вартість і єдиного податку, у періоді з
01 січня 2009 року по 31 березня 2009 року
застосовував загальну систему
оподаткування, обліку та звітності.

Порядок оподаткування доходів
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю на час
виникнення спірних відносин
регулювався розділом IV Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян».

Відповідно до частини 3 статті 13
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) до складу
витрат, безпосередньо пов'язаних з
одержанням доходів, належать витрати,
які включаються до складу валових
витрат виробництва (обігу) або
підлягають амортизації згідно з
Законом України «Про оподаткування
прибутку підприємств».

Отже, для цілей визначення
оподатковуваного доходу фізичної
особи від зайняття підприємницькою
діяльністю законодавством
передбачено, що до складу витрат,
безпосередньо пов'язаних з одержанням
доходів, належать витрати, які
включаються до складу валових витрат
виробництва (обігу) або підлягають
амортизації згідно з Законом України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин).

Додатком № 7 до Інструкції про
прибутковий податок з громадян,
затвердженої наказом Головної
державної податкової інспекції
України від 21 квітня 1993 року № 12 (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин), передбачено, що
оскільки фізична особа - платник
податку не є юридичною особою і
платником податку на прибуток, не має
обов'язку вести бухгалтерській облік,
тому формує витрати за переліком
статті 5 «Валові витрати» і відповідно
до статті 8 «Амортизація» вказаного
Закону з деякими особливостями.
Положення статті 5 («Валові витрати»)
застосовуються в частині
підтвердження первинними документами
витрачених сум згідно із операціями
(які відповідають переліку статті 5), за
результатами або за участю яких у
податковому періоді (у звітному
кварталі) безпосередньо отриманий
дохід. Відповідно до статті 8
(«Амортизація») можливо додатково
зменшити валовий дохід виключно на
суми витрат, які підлягають
амортизації і не перевищують розмір
амортизаційних відрахувань,
нарахованих шляхом застосування норм
амортизації до балансової вартості
груп основних фондів, лише у випадку
ведення бухгалтерського обліку
балансової вартості груп основних
фондів відповідно з Порядком, який
встановлюється Міністерством фінансів
України. До податкової декларації за
звітний податковий період, включаються
тільки прямі валові витрати і суми
амортизаційних відрахувань, що
відповідають фактичній сумі
отриманого в цьому періоді валового
доходу в будь-якій формі від
визначеного виду діяльності та
підтверджені документально.

З огляду на викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли правомірного
висновку, з яким погоджується суд
касаційної інстанції, що наведені вище
правові норми дозволяють фізичній
особі - підприємцю формувати валові
витрати і нараховувати амортизацію у
межах наведених вище норм.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8 1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до абзацу 1 підпункту 7.4.5
пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Таким чином, обов'язковими умовами для
включення до податкового кредиту сум
податку на додану вартість у складі
вартості придбаного основного фонду є
факт його придбання з метою його
використання у межах господарської
діяльності платника, що
підтверджується належним чином
оформленими первинними документами.

Як встановлено в пункті 1.6 акту
перевірки, у періоді, який перевірявся,
позивач здійснював поліграфічну,
редакційно-видавничу та
торгівельно-закупівельну діяльність

За таких обставин, суди попередніх
інстанцій, встановивши, що листова
офсетна печатна машина ROLAND Praktika PRZOO
була придбана позивачем в рамках
провадження підприємницької
діяльності, дійшли обґрунтованого
висновку, з яким погоджується суд
касаційної інстанції, про правильність
відображення позивачем податку на
додану вартість у розмірі 42169,00 грн.,
сплаченого у складі вартості цією
печатної машини, у складі податкового
кредиту.

З урахуванням вищевикладеного, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
дійшли правомірного висновку про
обґрунтованість позовних вимог.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Московському районі міста
Харкова залишити без задоволення, а
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 01 грудня 2010
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 07 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна