Справа № 826/10828/14
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Кузьменко
Суддя-доповідач: Карпушова
У Х В А Л А

Іменем України

07 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді: Карпушової
О.В., суддів: Аліменка В.О., Кучми А.Ю.,
розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у місті Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 14 серпня 2014 р. у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Три О" до Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києві про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Три О" (надалі - ТОВ
"Три О") звернулося до суду позовом до
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у місті Києві (далі -
Інспекція) про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення-рішення від 08.04.2014 №
9, яке було прийняте Інспекцією по
акту перевірки від 26.03.2014 року №
274/26-55-22-09/23167814, яким було зменшено ТОВ
"Три О" розмір від`ємного значення суми
податку на додану вартість за липень 2013
року на суму 106024,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що
Інспекцією на підставі хибних
висновків акту перевірки від 26.03.2014
року № 274/26-55-22-09/23167814 щодо
безтоварності господарських операцій
між позивачем та його контрагентом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Пожежний
Профілактик» (далі ТОВ «Пожежний
Профілактик»), необґрунтовано прийнято
податкове повідомлення-рішення від
08.04.2014 № 9. За посиланням позивача,
він є добросовісним платником
податків, вчинені ним господарські
операції не викликають сумніву в їх
реальності та відповідності дійсному
економічному змісту, а контрагент
позивача декларував свої грошові
зобов'язання. Висновки акту перевірки
зроблені з огляду на фіктивність ТОВ
«Сігма- Плюс», з яким у позивача не було
жодних господарських відносин.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
14 серпня 2014 року позов задоволено:
визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у місті Києві від 08.04.2014
№ 9.

Суд першої інстанції виходив з того, що
господарські операції позивача з
контрагентом здійснені в межах
господарської діяльності, є реальними,
відповідають дійсному економічному
змісту та підтверджуються первинними
документами.

Відповідач, не погодившись з
рішенням суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу в якій просить
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
14 серпня 2014 року як таку, що прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, та прийняти нову
постанову, якою відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовано
тим, що судом першої інстанції при
прийнятті постанови не було в повному
обсязі досліджено усі фактичні
обставини та докази у справі, що
призвело до винесення
необґрунтованого рішення у справі.

Сторони, які належним чином були
повідомлені про дату, час і місце
апеляційного розгляду справи, до суду
не прибули, що, відповідно до ч.4 ст.196
КАС України, не є перешкодою для
судового розгляду. Відповідно до п.2 ч.1
ст.197 КАС України справу розглянуто у
порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши
доповідь судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що у період з 25 по 26
березня 2014 року Інспекцією на підставі
наказу від 19 березня 2014 року № 984
проведено невиїзну позапланову
документальну перевірку ТОВ «Три О» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ «Пожежний
профілактик» (код за ) за
липень 2013 року.

За результатами перевірки складно акт
від 26 березня 2014 року №274/26-55-22-09/23167814, в
якому зазначено про порушення
позивачем вимог статті 185, пунктів 198.3,
198.6. статті 198, пунктів 201.4, 201.10 статті 201
Податкового кодексу України, що
призвело до завищення від'ємного
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту поточного звітного
(податкового) періоду за липень 2013 року
у сумі 106024 грн.

Не погоджуючись з висновками,
викладеними в Акті перевірки, 01 квітня
2014 року суб'єктом господарювання до
Інспекції направлено заперечення на
акт перевірки за вих. №196.

08 квітня 2014 року листом №1675/10/26-55-22-09 акт
від 26 березня 2014 року №274/26-55-22-09/23167814
залишено без змін, а скаргу без
задоволення.

На підставі акту перевірки
відповідачем 08 квітня 2014 року прийнято
податкове повідомлення - рішення
№9, яким зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 106024 грн. за
липень 2013 року.

Не погоджуючись з податковим
повідомленням - рішенням, суб'єктом
господарювання 18 квітня 2014 року подано
скаргу до Головного управління
Міндоходів у місті Києві, а 25 червня 2014
року - до Міністерства доходів і зборів
України.

За результатами розгляду зазначених
скарг рішеннями від 10 червня 2014 року
№5148/10/26-15-10-06/15 та від 08 липня 2014 року
№12380/6/99-99-10-01-15 відповідно у їх
задоволенні відмовлено, а податкове
повідомлення - рішення залишено без
змін.

24 липня 2014 року ТОВ «Три О» звернулося
до суду з позовом про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
08.04.2014 № 9, яке було прийняте
Інспекцією по акту перевірки від 26.03.2014
року № 274/26-55-22-09/23167814, яким було
зменшено ТОВ "Три О" розмір від`ємного
значення суми податку на додану
вартість за липень 2013 року на суму 106024,00
грн.

Вищенаведені обставини, встановлені
судом першої інстанції, перевірені,
знайшли своє підтвердження при
апеляційному розгляді справи, і не є
спірними.

Відповідно до ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України
передбачає, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

З 01.01.2011 р. набрав чинності Податковий
кодекс України, який регулює відносини,
що виникають у сфері справляння
податків і зборів, зокрема, вичерпний
перелік податків та зборів, що
справляються в Україні, та порядок їх
адміністрування, платників податків та
зборів. їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства.

Підпунктом 20.1.4. пункту 20.1 статті 20
Податкового кодексу України органам
державної податкової служби надане
право проводити перевірки платників
податків (крім Національного банку
України) в порядку, встановленому цим
Кодексом. Порядок проведення перевірок
визначений статтями 75-86 Податкового
кодексу України.

Платники податку на додану вартість,
об'єкти, база та ставки оподаткування,
перелік неоподатковуваних та
звільнених від оподаткування операцій,
особливості оподаткування експортних
та імпортних операцій, поняття
податкової накладної, порядок обліку,
звітування та внесення податку до
бюджету визначені розділом 5
Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України передбачено, що право
на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України визначено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пунктом 198.6. цієї статті встановлено, що
не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

З аналізу положень підпунктів 198.3 та 198.6
статті 198 Податкового кодексу України
випливає, що виникнення у платника ПДВ
права на включення податку до
податкового кредиту пов'язано із
фактичним відбуттям господарської
операції з постачання товарів
(виконання робіт, надання послуг),
визначеної в первинних документах,
складених відповідно до Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (далі за текстом
Закон №996-XIV). Наслідки в податковому
обліку створюють лише реально вчинені
господарські операції, тобто такі, що
пов'язані із рухом активів, зміною
зобов'язань та власного капіталу
платника податків та відповідають
змісту укладених договорів.

Таким чином, в даному випадку
дослідженню підлягає реальність
вчинення господарської операції,
відповідність вчиненої господарської
операції господарській меті, а також
реальність усіх даних, наведених у
документах, що надають право на
формування податкового кредиту.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Відповідно до пункту 138.8 статті 138
Податкового кодексу України
собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, а саме: прямих матеріальних
витрат; прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну).

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України
не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність Україні» від 16 липня 1999 року N
996-XIV (надалі за текстом Закон № 996) метою
ведення бухгалтерського обліку і
складання фінансової звітності є
надання користувачам для прийняття
рішень повної, правдивої та
неупередженої інформації про
фінансове становище, результати
діяльності та рух грошових коштів
підприємства.

Частина 2 даної статті передбачає, що
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Відповідно до статті 1 Закону № 996
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення є первинним документом.

Згідно частини 1 статті 9 Закону № 996
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій є
підставою для бухгалтерського обліку.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Згідно матеріалів справи, а саме з акту
Інспекції від 26.03.2014 № 274/26-55-22-09/23167814
висновки щодо порушення позивачем
приписів податкового законодавства
зроблено з огляду на відсутність факту
реальності господарських операцій між
ТОВ «Три О» та ТОВ «Пожежний
Профілактик».

ТОВ «Три О» (замовник) з ТОВ «Пожежний
Профілактик» (підрядник) уклали
договори підряду від 08.07.2013 №141/дп, від
29.07.2013 № 150/дп, відповідно до яких
підрядник зобов'язується на свій ризик
виконати та здати замовнику за ціною, у
терміни та на умовах цієї угоди
комплекс робіт та послуг по
влаштуванню вентиляційної труби по
фасаду будівлі та димових труб у
Торгово-офісному комплексі з об'єктами
громадського призначення та паркінгом,
а замовник у свою чергу, зобов'язується
прийняти від підрядника закінчені
роботи та оплатити їх на умовах
договору.

На підтвердження виконання умов
договору, руху активів в процесі
здійснення господарських операцій
позивачем надано суду копії: договорів
підряду від 08.07.2013 №141/дп, від 29.07.2013 №
150/дп; актів приймання виконаних
будівельних робіт за відповідні
періоди; довідки про вартість
виконаних робіт за відповідні періоди;
податкових накладних за відповідні
періоди, довідки з банку на
підтвердження перерахування грошових
коштів та інші документи.

Отже, колегія суддів згодна з висновком
суду першої інстанції, що позивач на
підтвердження реального характеру
господарських операцій з контрагентом
надав суду першої інстанції первинні
документи бухгалтерського обліку та
податкової звітності.

Не заслуговують уваги посилання
апелянта на акти перевірок від 15.10.2013
року № 258/223/30502561 та від 07.11.2013 №
318/223/30502561 про неможливість проведення
зустрічних звірок ТОВ «Сігма-Плюс»,
оскільки постановою
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 10 січня 2014
року за наслідками розгляду справи
№804/16589/13-а за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сігма-Плюс» до
Державної податкової інспекції у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання протиправними
дій, задоволено позовні вимоги суб'єкта
господарювання та визнано
протиправними дії відповідача щодо
здійснення заходів з метою проведення
зустрічних звірок Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Сігма-Плюс», за результатами яких
складено акти № 258/223/30502561 від 15.10.2013р., №
318/223/30502561 від 07.11.2013р. про неможливість
проведення зустрічних звірок ТОВ
«Сігма-Плюс», щодо внесення коригувань
до електронних баз даних, у тому числі
до автоматизованої інформаційної
системи «Система автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України», на
підставі висновків, викладених у актах
№ 258/223/30502561 від 15.10.2013р., № 318/223/30502561 від
07.11.2013р. про неможливість проведення
зустрічних звірок ТОВ «Сігма-Плюс» та
зобов'язано Державну податкову
інспекцію у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області відновити в електронних базах
даних, у тому числі у автоматизованій
інформаційній системі «Система
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України» самостійно
задекларовані товариством з обмеженою
відповідальністю «Сігма-Плюс»
показники податкових зобов'язань та
податкового кредиту з податку на
додану вартість, які були
відкориговані податковим органом на
підставі висновків, викладених у актах
№ 258/223/30502561 від 15.10.2013р., № 318/223/30502561 від
07.11.2013р. про неможливість проведення
зустрічних звірок ТОВ «Сігма-Плюс».

З огляду на викладене, колегія суддів
зазначає, що відповідачем відповідно
до вимог частини 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, не було доведено, що сторони,
укладаючи зазначені угоди, мали умисел
на укладення угоди з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, такою, як несплату
податків. Виконання позивачем та
контрагентом договорів
підтверджується наявними в матеріалах
справи первинними документами.

Згідно з частиною 4 статті 70 КАС України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Стаття 71 КАС України передбачає, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Отже, доводи апелянта не
спростовують вірних висновків суду
першої інстанції.

На підставі вищезазначеного,
судова колегія вважає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив постанову
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, тому відсутні
підстави для скасування постанови.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києві на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
14 серпня 2014 р., залишити без
задоволення.

Постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
14 серпня 2014 р. у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Три О" до
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у місті Києві про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,
залишити без змін.

Ухвала суду за наслідками розгляду у
письмовому провадженні набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили.

Колегія суддів:
О.В. Карпушова

В.О.Аліменко

А.Ю. Кучма

.

Головуючий суддя
Карпушова О.В.

Судді:
Аліменко В.О.

Кучма А.Ю.