Справа № 817/2546/14
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2014-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/2546/14

01 жовтня 2014 року 11год. 40хв. м.
РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі судді
Сало А.Б. за участю секретаря судового
засідання Школяр О.І. та сторін і інших
осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Омеляненко А.А.,

відповідача: представник Кондратенко
О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

ТзОВ "Управління малої
механізації" до Державної
податкової інспекції у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
частково № від 27.08.2014 ВСТАНОВИВ:

ТзОВ "Управління малої механізації"
звернулося до Рівненського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
частково № від 27.08.2014.

В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначає, що податковим
повідомленням-рішенням від 27.08.2014
№ встановлено порушення
граничного строку сплати суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів, а саме за затримку на 4
календарних днів сплати суми грошового
зобов'язання в розмірі 14832,20 грн. ТзОВ
"Управління малої механізації"
зобов'язано сплатити штраф у розмірі 10 %
у сумі 1483,22 грн. Стверджує, що ним не
було допущено порушення податкового
законодавства, а тому просить суд
частково скасувати податкове
повідомлення-рішення від 27.08.2014 №
на суму 1483,22 грн.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову
заперечив повністю. Оскаржуване
повідомлення-рішення вважає
обґрунтованим і правомірним, а тому
просив суд у задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши представлені документи та
інші зібрані по справі матеріали, судом
встановлено наступне.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Управління малої
механізації", згідно свідоцтва НБ №104169
є платником податку на додану вартість
з 01.04.2011.

08.08.2014 на підставі п. 126.1 ст. 126
Податкового кодексу України головним
державним інспектором відділу
контролю за декларуванням податку на
додану вартість проведено перевірку
своєчасності сплати узгодженого
грошового зобов'язання до бюджету.

За результатами перевірки складено акт
№163 від 08.08.2014, яким встановлено, що в
порушення п.203.2 ст.203 Податкового
кодексу України ТзОВ "Управління малої
механізації" порушено терміни сплати
узгодженого податкового зобов'язання
по податку на додану вартість по
вітчизняних товарах, а саме:

- податкова декларація з податку на
додану вартість № від 19.11.2014-
термін сплати 30.03.2014, сума сплати 8351,4
грн., фактично сплачено - 8351,40 грн. 31.03.2014
- кількість днів прострочення - 1 день;

- податкова декларація з податку на
додану вартість № від 19.11.2013 -
термін сплати - 30.11.2013, сума сплати 14,40
грн., фактично сплачено 14,40 грн. 03.12.2013 -
кількість днів прострочення - 2 дні;

- податкова декларація з податку на
додану вартість № від 21.07.2014 -
термін сплати - 30.07.2014, сума сплати 6466,40
грн., фактично сплачено - 6466,40 грн. 31.07.2014
- кількість днів прострочення - 1 день.

На підставі вказаного акту перевірки
було винесено податкове
повідомлення-рішення від 27.08.2014 №,
яким ТзОВ "Управління малої
механізації" зобов'язано сплатити
штраф у розмірі 10 % у сумі 1483,22 грн. за
платежем податок на додану вартість із
вироблених в Україні товарів.

Як встановлено судом із досліджених у
судовому засіданні матеріалів справи,
ТзОВ "Управління малої механізації"
сплачено через АТ "Ощадбанк" суми
податку на додану вартість - 28.03.2014 у
сумі 8357,00 грн. та 30.07.2014 у сумі 6472,00 грн.,
що підтверджується копіями квитанцій
(а.с.7-8). Поряд з тим, дата валютування
сплачених позивачем сум податку на
додану вартість є 30.03.2014 та 31.07.2014, у
зв'язку з чим податковий орган дійшов
до висновку про порушення позивачем
терміну сплати податку на додану
вартість.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
такого.

Відповідно до ст. 203 Податкового
кодексу України податкова декларація
подається за базовий звітний
(податковий) період, що дорівнює
календарному місяцю, протягом 20
календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
(податкового) місяця. Платник податку
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначену у
поданій ним податковій декларації,
протягом 10 календарних днів, що
настають за останнім днем відповідного
граничного строку, передбаченого
пунктом 203.1 цієї статті для подання
податкової декларації.

Статтею 3 Податкового кодексу України
визначено, що до складу податкового
законодавства України належать чинні
міжнародні договори, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України і якими регулюються
питання оподаткування. Якщо
міжнародним договором, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України, встановлено інші
правила, ніж ті, що передбачені цим
Кодексом, застосовуються правила
міжнародного договору.

В свою чергу, при обчисленні строків у
цивільних, комерційних і
адміністративних справах, включаючи
процедуру стосовно таких справ, якщо
такі строки встановлені законом або
судовим чи адміністративним органом,
застосовуються положення Європейської
конвенції про обчислення строків від
16.05.1972 року №ETS-076 (далі - Конвенція).

Оскільки податкові правовідносини
належать до адміністративних, суд
вважає, що правила обчислення строків,
встановлені Конвенцією, підлягають
застосуванню при обрахунку початку
перебігу строку, визначеного ст.203
Податкового кодексу України

Відповідно до ст.3 Конвенції, строки,
обчислені у днях, тижнях, місяцях і
роках починаються опівночі dies a quo і
спливають опівночі dies ad quem.

За змістом ст.2 цієї Конвенції термін
"dies a quo" означає день, з якого
починається відлік строку, а термін "dies
ad quem" означає день, у який цей строк
спливає.

Згідно з ст. 5 Конвенції при обчисленні
строку суботи, неділі та офіційні свята
враховуються. Однак, якщо "dies ad quem"
строку, до спливу якого має бути
здійснена та чи інша дія, припадає на
суботу, неділю, офіційне свято чи день,
який вважається офіційнийним святом,
встановлений строк продовжується на
перший робочий день, який настає після
них.

Законом України "Про платіжні системи
та переказ коштів в Україні" від 05.04.2001
№2346-III (далі - Закон №2346-III), визначено
загальні засади функціонування
платіжних систем в Україні, поняття та
загальний порядок проведення переказу
коштів в межах України, а також
встановлює відповідальність суб'єктів
переказу.

Так, відповідно до п.1.24 статті 1
вказаного Закону №2346-III переказ грошей
- це рух певної суми грошей з метою її
зарахування на рахунок отримувача або
видачі йому в готівковій формі.
Ініціатором переказу у розумінні
пункту 1.15 цієї ж статті Закону
вважається особа, яка на законних
підставах ініціює переказ грошей
шляхом формування та подання
відповідного документа на переказ або
використання спеціального платіжного
засобу.

Відповідно до п. 8.1 ст. 8 Закону України
"Про платіжні системи та переказ коштів
в Україні" 5 квітня 2001 року N 2346-III банк
зобов'язаний виконати доручення
клієнта, що міститься в розрахунковому
документі, який надійшов протягом
операційного часу банку, в день його
надходження.

Згідно з п.1.22 ст. 1 Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні" 5 квітня 2001 року N 2346-III
операційний час - частина
операційного дня банку або іншої
установи - учасника платіжної
системи, протягом якої приймаються
документи на переказ і документи на
відкликання, що мають бути оброблені,
передані та виконані цим банком
протягом цього ж робочого дня.

Пунктом п. 8.1 ст. 8 Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні" 5 квітня 2001 року N 2346-III
встановлено, що у разі надходження
розрахункового документа клієнта до
обслуговуючого банку після
закінчення операційного часу банк
зобов'язаний виконати доручення
клієнта, що міститься в цьому
розрахунковому документі, не пізніше
наступного робочого дня.

Таким чином, платіжні доручення
клієнтів виконуються банком протягом
цього ж робочого дня або не пізніше
наступного робочого дня і не можуть
перевищувати два операційні дні для
внутрішньобанківського переказу
коштів, а для міжбанківського переказу
коштів не можуть перевищувати три
операційні дні або в інші строки, якщо
це передбачено в договорі.

З наведеного вбачається, що ТзОВ
"Управління малої механізації"
виконало вимоги п. 57.1 ст. 57 Податкового
кодексу України, та не допущено жодних
порушень з приводу сплати податку на
додану вартість.

В свою чергу посилання представника
відповідача на те, що фактично кошти
були зараховані до Державного бюджету
31.03.2014 та 31.07.2014 з причин їх сплати
позивачем до банку 28.03.2014 та 30.07.2014 в
післяопераційний час, судом не
приймаються до уваги, оскільки
законодавство визначає термін
своєчасності сплати податкового
зобов'язання, а не зарахування до
бюджету. Обов'язок платника податків
щодо сплати податкового зобов'язання
припиняється з моменту сплати коштів
до банківської установи. Надалі
платник податків не несе
відповідальності за зарахування їх до
відповідного бюджету.

Згідно статті 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Статтею 71 КАС України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
позову.

Відповідно до ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони, зокрема, на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно
статті 86 цього Кодексу, оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на вищевказане, суд приходить
до висновку, що відповідачем
безпідставно та протиправно
застосовано штрафну санкцію за
несвоєчасну сплату податку на додану
вартість в сумі 1481,78 грн. до ТзОВ
"Управління малої механізації",
оскільки останнім не допущені
порушення п.57.1 ст. 57 Податкового
кодексу України № 2756-УІ від 01.12.2010 зі
змінами та доповненнями.

Отже, податкове повідомлення-рішення
від 27.08.2014 № на суму 1481,78 грн. є
протиправним та підлягає скасуванню.

За наведених обставин позов підлягає
задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
№ від 27.08.2014 на суму 1481,78 грн.

Присудити на користь позивача ТзОВ
"Управління малої механізації",
директор Дзенік А.М. із Державного
бюджету України судовий збір у розмірі
182,70 грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Сало А.Б.