Справа № 805/5527/13-а
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/47240/13

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

розглянувши в порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
управління Пенсійного фонду України в
м. Димитрові Донецької області до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань у м. Димитрові Донецької
області про визнання дій
неправомірними та стягнення
заборгованості за касаційною скаргою
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань у м. Димитрові Донецької
області на постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 3 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року позивач області
звернувся до суду з вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим,
що на обліку в управлінні Пенсійного
фонду України в м. Димитрові Донецької
області знаходяться громадяни, які
отримують пенсію у зв'язку із втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання. Відповідно
до статті 21 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня
1999 року № 1105-ХІV відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у м. Димитрові
Донецької області повинно
відшкодовувати управлінню Пенсійного
фонду України в м. Димитрові Донецької
області всі витрати, пов'язані з
виплатами пенсій у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання. Проте
всупереч пункту 4 Порядку
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду
України та правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 4 березня 2003
року № 5-4/4, зареєстрованого у
Міністерстві юстиції України 16 травня
2003 року за № 376/7697, відповідач не
відшкодував позивачу суми сплачених
пенсій за період з 1 грудня
2012 року по 31 березня 2013 року. Просив
визнати неправомірними дії відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у м. Димитрові Донецької
області; стягнути з відповідача
заборгованість (без урахування
адресної допомоги) в розмірі 20059,97 грн.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 16 липня 2013
року в задоволенні позову управління
Пенсійного фонду України в м. Димитрові
Донецької області відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 3 вересня 2013
року апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Димитрові
Донецької області задоволено.
Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 16 липня
2013 року скасовано. Позов управління
Пенсійного фонду України в м. Димитрові
Донецької області задоволено. Стягнуто
з відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань у м. Димитрові Донецької
області на користь управління
Пенсійного фонду України в м. Димитрові
Донецької області витрати з виплати
зазначеним у позові особам пенсії в
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, за період з 1 грудня 2012
року по 31 березня 2013 року в розмірі 20059,97
грн.

Вказуючи на допущені, на думку
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань у м. Димитрові
Донецької області, судом апеляційної
інстанції неповне з'ясування обставин,
які мають значення у справі, та
порушення норм чинного процесуального
та матеріального законодавства, що
призвело до неправильного вирішення
даного спору, відповідач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та ухвалити нове судове
рішення.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Судом першої інстанції при розгляді
справи по суті встановлено наступне.

Управлінням Пенсійного фонду України в
м. Димитрові Донецької області за
період з 1 грудня 2012 року по 31 березня 2013
року нараховані та виплачені суми
пенсії в зв'язку із втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, в розмірі
20059,97 грн, що відділенням виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у м. Димитрові Донецької
області не прийняті до відшкодування.

Позивачем сплачено пенсії у зв'язку з
втратою годувальника таким особам:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на момент загибелі
чоловіка мала 41 рік;

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на момент загибелі
чоловіка мала 28 років;

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на момент загибелі
чоловіка мала 36 років;

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, на момент загибелі
чоловіка мала 43 роки;

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, на момент загибелі
чоловіка мала 32 роки;

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, на момент загибелі
чоловіка мала 42 роки;

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7, на момент загибелі
чоловіка мала 40 років;

ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8, на момент загибелі
чоловіка мала 37 років;

ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_9, на момент загибелі
чоловіка мала 39 років;

ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_10, на момент
загибелі чоловіка мала 49 років;

ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_11, на момент
загибелі чоловіка мала 42 роки;

ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_12, на момент
загибелі чоловіка мала 33 роки;

ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2, на момент
загибелі чоловіка мала 45 років;

ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_13, на момент
загибелі чоловіка мала 38 років;

ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_8, на момент
загибелі чоловіка мала 41 рік;

ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_14, на момент
загибелі чоловіка мала 43 роки;

ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_2, на момент
загибелі чоловіка мала 44 роки;

ОСОБА_18, ІНФОРМАЦІЯ_14, на момент
загибелі чоловіка мала 43 роки;

ОСОБА_19, ІНФОРМАЦІЯ_9, на момент
загибелі чоловіка мала 43 роки;

ОСОБА_20, ІНФОРМАЦІЯ_15, на момент
загибелі чоловіка мала 37 років;

ОСОБА_21, ІНФОРМАЦІЯ_16, на момент
загибелі чоловіка мала 38 років;

ОСОБА_22, ІНФОРМАЦІЯ_17, на момент
загибелі чоловіка мала 40 років;

ОСОБА_23, ІНФОРМАЦІЯ_18, на момент
загибелі чоловіка мала 43 роки;

ОСОБА_24, ІНФОРМАЦІЯ_19, на момент
загибелі чоловіка мала 31 рік;

ОСОБА_25, ІНФОРМАЦІЯ_20, на момент
загибелі чоловіка мала 46 років;

ОСОБА_26, ІНФОРМАЦІЯ_21, на момент
загибелі чоловіка мала 35 років;

ОСОБА_27, ІНФОРМАЦІЯ_22, на момент
загибелі чоловіка мала 34 роки;

ОСОБА_28, ІНФОРМАЦІЯ_5, на момент
загибелі чоловіка мала 31 рік;

ОСОБА_29, ІНФОРМАЦІЯ_1, на момент
загибелі чоловіка мала 40 років;

ОСОБА_30, ІНФОРМАЦІЯ_23, на момент
загибелі чоловіка мала 44 роки;

ОСОБА_31, ІНФОРМАЦІЯ_24, на момент
загибелі чоловіка мала 38 років;

ОСОБА_32, ІНФОРМАЦІЯ_16, на момент
загибелі чоловіка мала 51 рік;

ОСОБА_33, ІНФОРМАЦІЯ_18, на момент
загибелі чоловіка мала 29 років;

ОСОБА_34, ІНФОРМАЦІЯ_25, на момент
загибелі чоловіка мала 32 років;

ОСОБА_35, ІНФОРМАЦІЯ_7, на момент
загибелі чоловіка мала 53 роки;

ОСОБА_36, ІНФОРМАЦІЯ_6, на момент
загибелі чоловіка мала 44 роки,
працювала;

ОСОБА_37, ІНФОРМАЦІЯ_17, на момент
загибелі чоловіка мала 41 рік;

ОСОБА_38, ІНФОРМАЦІЯ_26, на момент
загибелі чоловіка мала 40 років.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та ухвалюючи
нове судове рішення про задоволення
позову, виходив з того, що витрати,
понесені управлінням Пенсійного фонду
України в м. Димитрові Донецької
області у зв'язку із виплатою пенсій по
втраті годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, підлягають
відшкодуванню відділенням виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в місті Димитрові
Донецької області відповідно до пункту
4 Порядку відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду
України та правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 4 березня 2003
року № 5-4/4, зареєстрованого у
Міністерстві юстиції України 16 травня
2003 року за № 376/7697.

Проте такий висновок суду апеляційної
інстанції не ґрунтується на
правильному застосуванні норм
матеріального права.

1 січня 2004 року набув чинності Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від 9
липня 2003 року № 1058-IV, який в частині
дублює норми раніше прийнятого, але ще
чинного Закону України «Про пенсійне
забезпечення» від 5
листопада 1991 року № 1788-XII.

Пунктом 16 Прикінцевих положень Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
передбачено, що до приведення
законодавства України у відповідність
із цим Законом закони України та інші
нормативно-правові акти
застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону. Положення
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» застосовуються в
частині визначення права на пенсію за
віком на пільгових умовах і за вислугу
років.

Оскільки за змістом вищевказаної норми
дія Закону України «Про пенсійне
забезпечення» не розповсюджується на
визначення права на пенсію за втратою
годувальника, ці відносини регулюються
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Згідно статті 36 Закону України «Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування» пенсія у зв'язку з втратою
годувальника призначається
непрацездатним членам сім'ї померлого
годувальника, які були на його
утриманні, за наявності в годувальника
на день смерті страхового стажу, який
був би необхідний йому для призначення
пенсії по інвалідності, а в разі смерті
пенсіонера або осіб, зазначених у
частині другій статті 32 цього Закону, -
незалежно від тривалості страхового
стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку
з втратою годувальника призначається
незалежно від того, чи були вони на
утриманні годувальника.

Непрацездатними членами сім'ї
вважаються:

1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо
вони є інвалідами або досягли
пенсійного віку, передбаченого статтею
26 цього Закону;

2) діти (у тому числі діти, які
народилися до спливу 10 місяців з дня
смерті годувальника) померлого
годувальника, які не досягли 18 років
або старші цього віку, якщо вони стали
інвалідами до досягнення 18 років.

Діти, які навчаються за денною формою
навчання у загальноосвітніх
навчальних закладах системи загальної
середньої освіти, а також
професійно-технічних, вищих навчальних
закладах, - до закінчення такими дітьми
навчальних закладів, але не довше ніж
до досягнення ними 23 років, та
діти-сироти - до досягнення ними 23 років
незалежно від того, навчаються вони чи
ні;

3) чоловік (дружина), а в разі їх
відсутності - один з батьків або брат чи
сестра, дідусь чи бабуся померлого
годувальника незалежно від віку і
працездатності, якщо він (вона) не
працюють і зайняті доглядом за дитиною
(дітьми) померлого годувальника до
досягнення нею (ними) 8 років.

До членів сім'ї, які вважаються такими,
що були на утриманні померлого
годувальника, відносяться особи,
зазначені в частині другій цієї статті,
якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого
годувальника;

2) одержували від померлого
годувальника допомогу, що була для них
постійним і основним джерелом засобів
до існування.

Члени сім'ї померлого годувальника, для
яких його допомога була постійним і
основним джерелом засобів до
існування, але які й самі одержували
пенсію, мають право, за бажанням,
перейти на пенсію у зв'язку з втратою
годувальника.

Пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання,
призначаються відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» від
23 вересня 1999 року № 1105-ХІV.

Згідно до статті 33 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» у разі смерті
потерпілого право на одержання
щомісячних страхових виплат (пенсій
згідно з підпунктом «д» пункту 1
частини першої статті 21 цього Закону)
мають непрацездатні особи, які
перебували на утриманні померлого або
мали на день його смерті право на
одержання від нього утримання, а також
дитина померлого, яка народилася
протягом не більш як десятимісячного
строку після його смерті.

Такими непрацездатними особами є:

1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16
до 18 років, які не працюють, або старші
за цей вік, але через вади фізичного або
розумового розвитку самі не спроможні
заробляти; діти, які є учнями,
студентами (курсантами, слухачами,
стажистами) денної форми навчання - до
закінчення навчання, але не більш як до
досягнення ними 23 років;

2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки,
які досягли 60 років, якщо вони не
працюють;

3) інваліди - члени сім'ї потерпілого на
час інвалідності;

4) неповнолітні діти, на утримання яких
померлий виплачував або був
зобов'язаний виплачувати аліменти;

5) непрацездатні особи, які не
перебували на утриманні померлого, але
мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у
разі смерті потерпілого мають також
дружина (чоловік) або один з батьків
померлого чи інший член сім'ї, якщо він
не працює та доглядає дітей, братів,
сестер або онуків потерпілого, які не
досягли 8-річного віку.

Пенсія у разі смерті годувальника
призначається і виплачується згідно із
законодавством.

Відповідно до пункту 3 частини першої
статті 45 Закону України «Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування» пенсія призначається з
дня звернення за пенсією, крім випадку,
коли пенсія у зв'язку з втратою
годувальника призначається з дня, що
настає за днем смерті годувальника,
якщо звернення про призначення такого
виду пенсії надійшло протягом 12
місяців з дня смерті годувальника.

Перелік соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків, передбачений
статтею 21 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», відповідно до якої
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків зобов'язаний у
встановленому законом порядку
своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
здоров'я, в тому числі пенсії по
інвалідності від трудового каліцтва
або професійного захворювання та
пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, у разі
настання страхового випадку.

Таким чином, зазначені особи не мають
право на одержання щомісячних
страхових виплат відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності».

Страховими виплатами є грошові суми,
які згідно із статтею 21 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
виплачує застрахованому чи особам, які
мають на це право, у разі настання
страхового випадку. Зазначені грошові
суми, в тому числі, складаються із
страхової виплати пенсії у зв'язку з
втратою годувальника.

Для визнання суми пенсії по втраті
годувальника саме страховою виплатою в
розумінні Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», підставою для такої
виплати Закон визначає обов'язкову
наявність страхового випадку.

За приписами статті 13 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» страховим випадком є
нещасний випадок на виробництві або
професійне захворювання, що спричинили
застрахованому професійно зумовлену
фізичну чи психічну травму за обставин,
зазначених у статті 14 цього Закону, з
настанням яких виникає право
застрахованої особи на отримання
матеріального забезпечення та/або
соціальних послуг. Факт нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання
розслідується в порядку, затвердженому
Кабінетом Міністрів України,
відповідно до Закону України «Про
охорону праці». Підставою для оплати
потерпілому витрат на медичну
допомогу, проведення медичної,
професійної та соціальної
реабілітації, а також страхових виплат
є акт розслідування нещасного випадку
або акт розслідування професійного
захворювання (отруєння) за
встановленими формами.

За змістом статей 8, 10, 81 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» пенсійне
забезпечення громадян, призначення
пенсій і оформлення документів для їх
виплати здійснюється органами
Пенсійного фонду України з виплатою
пенсій за рахунок його коштів.

З урахуванням описаного суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи, дав належну оцінку
доказам зібраним по справі, прийняв
правильне і обґрунтоване рішення про
те, що позовні вимоги про відшкодування
суми сплаченої пенсії не підлягають
задоволенню, оскільки особи, яким
призначені та виплачені управлінням
Пенсійного фонду України в м. Димитрові
Донецької області пенсії в зв'язку із
втратою годувальника, не відповідають
визначенню осіб, які мають право на
одержання щомісячних страхових виплат
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 226, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у м. Димитрові Донецької
області задовольнити частково.

Постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 3 вересня 2013
року скасувати, залишивши в силі
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 16 липня 2013
року.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.