Справа № 2а-1322/10/1070
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/20918/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Гончарук
І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Закритого
акціонерного товариства
«Білоцерківське птахопідприємство»

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 березня
2011 року

у справі № 2а-1322/10/1070

за позовом Закритого акціонерного
товариства «Білоцерківське
птахопідприємство»

до Білоцерківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Київської області

про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Закрите акціонерне товариство
«Білоцерківське птахопідприємство»
(далі - позивач) звернулось до суду з
позовом до Білоцерківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Київської області (далі - відповідач)
про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення від 13 серпня 2009
року № 2858//0.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 19 січня 2010
року позов задоволено. Визнано
недійсним та скасовано податкове
повідомлення-рішення Білоцерківської
ОДПІ Київської області від 13 серпня 2009
року № 2858//0. Стягнуто з Державного
бюджету України на користь ЗАТ
«Білоцерківське птахопідприємство»
1400,55 грн. судового збору.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 березня
2011 року постанову Київського окружного
адміністративного суду від 19 січня 2010
року скасовано та прийнято нову
постанову. В задоволенні позовних
вимог відмовлено.

В касаційній скарзі ЗАТ
«Білоцерківське птахопідприємство»,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 березня
2011 року і залишити в силі постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 19 січня 2010
року.

З урахуванням неприбуття у судове
засідання жодної з осіб, які беруть
участь у справі, та які були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів
дійшла висновку про можливість
розгляду справи за наявними у справі
матеріалами за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

Білоцерківською ОДПІ Київської
області була проведена невиїзна
перевірка з питань правових відносин
ЗАТ «Білоцерківське
птахопідприємство» з ДП «Ямниця» ВАТ
«Фвано-Франківськцемент», з СВК «Лан»,
з ТОВ «СІ-1», з ТОВ «Самшит», з ТОВ
«Діброваагроплюс» за період з 01 жовтня
2006 року по 30 вересня 2008 року, за
результатами якої складений акт №
2627/23-2-19405691/154 від 31 липня 2009 року.

За висновками акта перевірки,
позивачем були порушені, зокрема:
вимоги пункту 1.3 статті 1, підпункту 7.2.3
пункту 7.2 статті 7, підпунктів 7.4.1, 7.4.5
пункту 7.5 статті 7, пункту 10.1 статті 10
Закону України «Про податок на додану
вартість», в результаті чого занижено
податок на додану вартість на загальну
суму 55220,00 грн., у тому числі: за грудень
2006 року - 46447,00 грн., за липень 2008 року -
8080,00 грн., за серпень 2008 року - 7,00 грн., за
вересень 2008 року - 686,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано,
що позивач неправомірно включив до
складу податкового кредиту
відповідного податкового періоду
податок на додану вартість за
податковими накладними, виписаними ДП
«Ямниця» ВАТ «Фвано-Франківськцемент»,
з СВК «Лан», з ТОВ «СІ-1», з ТОВ «Самшит»,
з ТОВ «Діброваагроплюс», оскільки: ДПІ
у Тисменицькому районі
Івано-Франківської області листом від
16 березня 2009 року за вих. № 2050/8/23-418/2
повідомила, що згідно пояснень, наданих
директором та бухгалтером ДП «Ямниця»
ВАТ «Фвано-Франківськцемент», вказане
товариство взаємовідносин із ЗАТ
«Білоцерківське птахопідприємство» не
мало; Рожищенське відділення Луцької
ОДПІ листами від 01 квітня 2010 року за
вих. № 1501 та від 22 квітня 2009 року за вих.
№ 360/29-019 повідомило, що згідно пояснень,
наданих директором СВК «Лан», вказане
товариство взаємовідносин із ЗАТ
«Білоцерківське птахопідприємство» не
мало; Центральна МДПІ у м. Кривому Розі
листами від 23 березня 2009 року за вих. №
7/235, від 30 квітня 2009 року за вих. № 11767/7/235
та від 06 травня 2009 року за вих. № 12160/7/235
повідомила, що згідно пояснень, наданих
головним бухгалтером з ТОВ «СІ-1»,
вказане товариство взаємовідносин із
ЗАТ «Білоцерківське
птахопідприємство» не мало; Управління
оподаткування обласних організацій
ДПА в Київській області листами від 22
квітня 2009 року за вих. № 3961/7/38-132/675 та
від 07 липня 2009 року за вих. № 6415/7/38-130/1264
повідомило, що згідно пояснень, наданих
Головою ліквідаційної комісії ТОВ
«Самшит», вказане товариство
взаємовідносин із ЗАТ «Білоцерківське
птахопідприємство» не мало, з
урахуванням того, що свідоцтво про
реєстрацію платника податку на додану
вартість ТОВ «Самшит» від 17 грудня 2007
року було анульоване 26 березня 2008 року;
Радивилівське відділення Дубенської
ОДПІ листами від 18 березня 2008 року за
вих. № 968/23 та від 30 червня 2009 року за
вих. № 2097/23 повідомило, що згідно
пояснень, наданих заступником
директора ТОВ «Діброваагроплюс»,
вказане товариство взаємовідносин із
ЗАТ «Білоцерківське
птахопідприємство» не мало. Також, у
акті перевірки було вказано, що
оскільки позивачем не були надані до
перевірки документи, які підтверджують
транспортування продукції від
вказаних вище суб'єктів господарювання
до ЗАТ «Білоцерківське
птахопідприємство», а також зважаючи
на те, розрахунки між позивачем та ДП
«Ямниця» ВАТ «Фвано-Франківськцемент»,
ТОВ «СІ-1», ТОВ «Діброваагроплюс» за
даними оборотних відомостей були
проведені взаємозаліком зустрічних
однорідних вимог, то за відсутності
факту підтвердження контрагентами
взаємовідносин з позивачем, правочини,
укладені між ЗАТ «Білоцерківське
птахопідприємство» та ДП «Ямниця» ВАТ
«Фвано-Франківськцемент», з СВК «Лан»,
з ТОВ «СІ-1», з ТОВ «Самшит», з ТОВ
«Діброваагроплюс», є нікчемними.

13 серпня 2009 року Білоцерківська ОДПІ
Київської області на підставі
вказаного акту перевірки прийняла
податкове повідомлення-рішення №
2858//0, яким згідно з підпунктом «б»
підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4,
підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» визначила ЗАТ
«Білоцерківське птахопідприємство»
суму податкового зобов'язання (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) за платежем: податок на додану
вартість у розмірі 310055,00 грн., у тому
числі: 55220,00 грн. - за основним платежем,
254835,00 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, виходив з того, що
податкові накладні, виписані на адресу
позивача ЗАТ «Білоцерківське
птахопідприємство» та ДП «Ямниця» ВАТ
«Фвано-Франківськцемент», з СВК «Лан»,
з ТОВ «СІ-1», з ТОВ «Самшит», з ТОВ
«Діброваагроплюс», містять усі
необхідні реквізити, а отже
відповідають вимогам підпункту 7.2.1
пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», статей 2, 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», з урахуванням того, що
позивач, як платник податків, не
повинен нести відповідальність за
фінансово-господарську діяльність і
розрахунки з бюджетом його
контрагентів, а також зважаючи на те, що
перевірка позивача була проведена
податковим органом з порушенням норм
чинного законодавства, з огляду на що
податкове повідомлення-рішення як
результат неправомірної перевірки
підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, виходив з того, що постановою
Київського окружного
адміністративного суду від 20 липня 2010
року у справі № 2а-1913/10/1070 був
задоволений позов Білоцерківської
ОДПІ Київської області про стягнення
із ЗАТ «Білоцерківське
птахопідприємство» на користь
державного бюджету коштів у розмірі
90000,00 грн., як вартість майна, отриманого
за нікчемним правочином, укладеним з
СВК «Лан», а ухвалами Київського
окружного адміністративного суду були
відкриті провадження у справах за
позовами Білоцерківської ОДПІ
Київської області до ЗАТ
«Білоцерківське птахопідприємство»
про стягнення на користь державного
бюджету коштів, отриманих за
нікчемними правочинами, укладеними з
ТОВ «Діброваагроплюс» (справа №
2а-1909/10/1070), з ТОВ «СІ-1» (справа №
2а-10563/09/1070), з ТОВ «Самшит» (справа №
2а-10563/09/1070), з ДП «Ямниця» ВАТ
«Фвано-Франківськцемент» (справа №
2-а-1912/10/1070), що свідчить про те, що
правочини, укладені позивачем з
вказаними контрагентами, є нікчемними,
з урахуванням того, що Прокуратурою
Білоцерківського району Київської
області була порушена кримінальна
справа № 53-1054 за ознаками злочину,
передбаченого частиною 2 статті 366
Кримінального кодексу України, за
фактом вчинення службового
підроблення службовими особами ЗАТ
«Білоцерківське птахопідприємство».

Однак, погодитись з такими висновками
судів попередніх інстанцій колегія
суддів не може, з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8 1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

За приписами підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) не підлягають включенню
до складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі
коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Суд касаційної інстанції відзначає, що
наявність у покупця (замовника) належно
оформлених документів, які відповідно
до Закону України «Про податок на
додану вартість» необхідні для
віднесення сум податку на додану
вартість, сплачених у складі вартості
придбаних товарів (робіт, послуг), до
податкового кредиту, не є безумовною
підставою для формування податкового
кредиту за такими операціями, якщо
податковий орган доведе, що відомості,
які містяться в таких документах, не
відповідають дійсності, як у випадку
нездійснення самих операцій.

Як вбачається з матеріалів справи, в
обґрунтування реальності
господарських операцій з ДП «Ямниця»
ВАТ «Фвано-Франківськцемент», з СВК
«Лан», з ТОВ «СІ-1», з ТОВ «Самшит», з ТОВ
«Діброваагроплюс», позивач посилався
на те, що вказані суб'єкти
господарювання виписали на його адресу
податкові накладні, які містили усі
необхідні реквізити, передбачені
підпунктом 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», тоді як Законодавством
України не передбачено обов'язку
платнкиа податків перевіряти
законність реєстрації контрагента,
дійсність свідоцтва платника податку
на додану вартість та повноважень
особи на підписання податкової
накладної. Також, на підтвердження
реальності господарських операцій з
вказаними контрагентами позивач
посилався на те, що розрахунки між
учасниками господарських операцій
були здійснені готівковими коштами та
шляхом зарахування зустрічних
однорідних вимог.

Також, з матеріалів справи вбачається,
що в обґрунтування правомірності
оспорюваного податкового
повідомлення-рішення податковий орган
посилався на те, що Прокуратурою
Білоцерківського району Київської
області була порушена кримінальна
справа № 53-1054 за ознаками злочину,
передбаченого частиною 2 статті 366
Кримінального кодексу України, за
фактом вчинення службового
підроблення службовими особами ЗАТ
«Білоцерківське птахопідприємство», а
також на те, що Білоцерківською ОДПІ
Київської області до Київського
окружного адміністративного суду були
подані позови про стягнення з ЗАТ
«Білоцерківське птахопідприємство»
коштів, отриманих за нікчемними
правочинами, укладеними ним з ДП
«Ямниця» ВАТ «Фвано-Франківськцемент»,
з СВК «Лан», з ТОВ «СІ-1», з ТОВ «Самшит»,
з ТОВ «Діброваагроплюс».

Разом з цим, суди попередніх інстанцій
не встановили, чи набрала законної сили
постанова Київського окружного
адміністративного суду від 20 липня 2010
року у справі №2а-1913/10/1070, якою був
задоволений позов Білоцерківської
ОДПІ Київської області про стягнення
із ЗАТ «Білоцерківське
птахопідприємство» на користь
державного бюджету коштів у розмірі
90000,00 грн., як вартість майна, отриманого
за нікчемним правочином, укладеним з
СВК «Лан» (т.1 арк. справи 165).

Також, матеріали справи містять
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 15 лютого 2011
року у справі № 2-а-1912/10/1070, якою було
відмовлено у задоволенні позову
Білоцерківської ОДПІ Київської
області про стягнення із ЗАТ
«Білоцерківське птахопідприємство» на
користь державного бюджету коштів у
розмірі 332000,00 грн., як вартість майна,
отриманого за нікчемним правочином,
укладеним з ДП «Ямниця» ВАТ
«Фвано-Франківськцемент» (т.1 арк.
справи 199-204). При цьому, суди також не
встановили, чи набрала вказана
постанова законної сили.

Крім іншого, відомостей про результати
розгляду Київським окружним
адміністративним судом справ №
2а-1909/10/1070, № 2а-10563/09/1070 та № 2а-10563/09/1070
матеріали справи не містять, як і не
містять відомостей про те, чи набрали
законної сили постановлені у вказаних
справах судові рішення.

Також, колегія суддів вказує, що
відповідно до пункту 18 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» при
кваліфікації правочину за статтею 228
Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо.

Таким чином, такі обставини можуть бути
підтверджені вироком суду про визнання
осіб, які укладали договори та склали
первинні документи, які містять
відомості про господарські операції,
зокрема, щодо виконання (невиконання)
сторонами умов оспорюваного правочину.

Разом з цим, доказів наявності вироку
суду, постановленого у кримінальній
справі №53-1054, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо службовими
особами ЗАТ «Білоцерківське
птахопідприємство» матеріали справи
не містять.

Таким чином, суд касаційної інстанції
не може визнати законними і
обґрунтованими судові рішення
попередніх інстанцій, оскільки останні
ухвалені без повного та всебічного
з'ясування обставин, якими сторони
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення, та інших обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Відповідно до положень статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Враховуючи те, що суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, а порушення судами
першої та апеляційної інстанцій норм
процесуального права могли призвести
до неправильного вирішення справи і не
можуть бути усунені судом касаційної
інстанції, постанова Київського
окружного адміністративного суду від 19
січня 2010 року та постанова Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15 березня 2011 року підлягають
скасуванню, а справа направленню на
новий розгляд до суду першої інстанції.

При цьому, при новому розгляді суди
повинні також врахувати, що чинним
законодавством України на сторону
цивільно-правової угоди - покупця
товарів (робіт, послуг), яка є платником
податків, не покладено обов'язку за
можливі будь-які неправомірні дії
постачальників товару зазнавати
певних негативних наслідків у вигляді
позбавлення права на формування
валових податкового кредиту. Лише
достовірне встановлення в ході
судового розгляду на підставі належних
доказів факту узгодженості дій
платника податків з недобросовісними
постачальниками з метою незаконного
отримання податкових вигод або його
обізнаності з такими діями
постачальників чи сприяння ухиленню
постачальниками товару від виконання
податкових зобов'язань може слугувати
підставою для відмови у праві на
податковий кредит. При цьому, такі
висновки не можуть ґрунтуватися на
припущеннях, а можуть ґрунтуватися
лише на належних, достатніх, а також тих
доказах, які одержані з дотриманням
закону.

Під час нового розгляду справи суду
першої інстанції необхідно врахувати
викладене, всебічно і повно з'ясувати і
перевірити всі фактичні обставини
справи, об'єктивно оцінити докази, що
мають юридичне значення для її
розгляду та вирішення спору по суті, і в
залежності від встановленого
правильного визначити норми
матеріального права, що підлягають
застосуванню до спірних правовідносин,
та прийняте обґрунтоване і законне
судове рішення.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, ч. 2, ч.
4 ст. 227, ст. ст. 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Закритого
акціонерного товариства
«Білоцерківське птахопідприємство»
задовольнити частково.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 19 січня 2010
року та постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15 березня 2011 року скасувати, а
справу направити на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна