Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/7867/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Юрченка В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 18 березня 2010 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 01 лютого 2011
року в справі за його позовом до
Національного банку України, треті
особи: первинна профспілкова
організація Всеукраїнської
професійної спілки «Захист
справедливості» Центрального сховища
Національного банку України,
Всеукраїнська професійна спілка
«Захист справедливості», директор
Центрального сховища Національного
банку України про поновлення на роботі,

в с т а н о в и л а :

У травні 2009 року ОСОБА_4 звернувся в суд
з вказаним адміністративним позовом, в
якому зазначав, що у квітні 2009 року його
звільнено без згоди профспілки з
посади інкасатора-провідника відділу
перевезення цінностей управління
перевезення цінностей Центрального
сховища Національного банку України у
зв'язку із скороченням штату
працівників.

Уточнивши позовні вимоги, просив суд
скасувати наказ про звільнення,
визнати незаконними дії посадових осіб
Національного банку України в процесі
виконання постанови правління
Національного банку України від 29
березня 2007 року №101 (із внесеними
змінами) «Про вдосконалення діяльності
Національного банку України з
перевезення цінностей та використання
приміщень» в частині пунктів 17 та 18 та
наказу Національного банку України від
18 травня 2007 року №67 «Про скорочення
штату працівників управління
перевезення цінностей та організації
інкасації Головного управління
Національного банку України по місту
Києву та Київській області та
управління перевезення цінностей
Центрального сховища Національного
банку України», а також поновити на
посаді.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
18 березня 2010 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 01 лютого 2011
року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, позивач просив
суд скасувати судові рішення та
постановити нове про задоволення
позову.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 працював на
посаді інкасатора-провідника відділу
перевезення цінностей управління
перевезення цінностей Центрального
сховища Національного банку України.

Постановою в.о голови правління
Національного банку України «Про
вдосконалення діяльності
Національного банку України з
перевезення цінностей та використання
приміщень» від 29 березня 2007 року №101
виключено із структури Центрального
сховища Національного банку України
управління перевезення цінностей із
скороченням чисельності та штату
працівників.

Наказом голови Національного банку
України «Про скорочення штату
працівників управління перевезення
цінностей та організації інкасації
Головного управління Національного
банку України по м. Києву і Київської
області та управління перевезення
цінностей Центрального сховища
Національного банку України» від 18
травня 2007 року №67 скорочено штат та
чисельність працівників зазначеного
управління.

05 липня 2007 року позивача попереджено
про наступне вивільнення та
запропоновано переведення на вакантні
посади, від яких він відмовився. У
період з 2007 по 2009 роки йому
пропонувалися вакантні посади для
переведення, від яких відмовився,
обґрунтовуючи це тим, що не було
проведено консультацій з профспілкою.

24 березня 2009 року директором
Центрального сховища Національного
банку України направлено
профспілковому комітету первинної
профспілкової організації
Всеукраїнської професійної спілки
«Захист справедливості» Центрального
сховища Національного банку України та
Центральній раді Всеукраїнської
професійної спілки «Захист
справедливості» подання про
погодження звільнення з роботи ОСОБА_4,
за результатами розгляду якого було
відмовлено у наданні згоди на
звільнення з тих підстав, що
розпочинаючи реорганізацію
структурного підрозділу, Національний
банк України відповідно до статті 22
Закону України «Про професійні спілки,
їх права та гарантії діяльності» та
статті 49-4 Кодексу законів про працю
України повинен був завчасно, не
пізніше трьох місяців з часу прийняття
такого рішення, провести консультації
з професійною спілкою із зазначеного
питання з метою запобігання, зведення
до мінімуму або пом'якшення
несприятливих наслідків звільнення.

Наказом директора Центрального
сховища Національного банку України
від 24 квітня 2009 року №97-к ОСОБА_4
звільнено з роботи на підставі пункту 1
статті 40 Кодексу законів про працю
України (у зв'язку із скороченням штату
працівників та відмовою від
працевлаштування).

Вирішуючи спір суд першої інстанції, з
висновками якого погодився
апеляційний суд, виходив з того, що
позивача звільнено з дотриманням вимог
трудового законодавства, попереджено
про можливе звільнення у встановлені
законом строки, запропоновано вакантні
посади для працевлаштування за
переводом, від яких він відмовився.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин справи в межах доводів
касаційної скарги колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 40 Кодексу законів про працю
України трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадку зміни в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Згідно статті 49-2 Кодексу законів про
працю України, якою визначено порядок
вивільнення працівників, про наступне
вивільнення працівників персонально
попереджають не пізніше ніж за два
місяці. Одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації. При відсутності роботи за
відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та не заперечується
позивачем, про наступне вивільнення
його попереджено у встановлені законом
строки, одночасно з попередженням
запропоновано вакантні посади, але
згоди на переведення він не надав.

Доводи касаційної скарги про те, що при
звільненні не було враховано переважне
право на залишення на посаді є
необґрунтованими, оскільки за змістом
статті 42 Кодексу законів про працю
України переважне право й перевага в
залишенні на роботі діють за наявності
у роботодавця працівників, які
займають таку саму посаду або
виконують таку ж роботу, що й
вивільнюваний, а не будь-яких інших. У
тому ж разі, коли певну посаду займала
одна особа й ця посада скорочується,
зазначене переважне право чи перевага
не можуть бути реалізовані.

У червні 2006 року було створено первинну
профспілкову організацію
Всеукраїнської профспілки «Захист
справедливості» Центрального сховища
Національного банку України та головою
обрано ОСОБА_4

Відповідно до частини 3 статті 252
Кодексу законів про працю України
звільнення членів виборного
профспілкового органу підприємства,
установи, організації (у тому числі
структурних підрозділів), його
керівників, профспілкового
представника (там, де не обирається
виборний орган професійної спілки),
крім випадків додержання загального
порядку, допускається за наявності
попередньої згоди виборного органу,
членами якого вони є, а також вищого
виборного органу цієї професійної
спілки (об'єднання професійних спілок).

Згідно з частиною сьомою статті 43
Кодексу законів про працю України
рішення виборного органу первинної
профспілкової організації
(профспілкового представника) про
відмову в наданні згоди на розірвання
трудового договору повинно бути
обґрунтованим. У разі якщо в рішенні
немає обґрунтування відмови в наданні
згоди на розірвання трудового
договору, власник або уповноважений
ним орган має право звільнити
працівника без згоди виборного органу
первинної профспілкової організації
(профспілкового представника).

Тобто рішення профспілкового органу
про відмову у наданні згоди на
розірвання трудового договору має
містити обґрунтування такої відмови.

Оскільки у рішенні первинної
профспілкової організації
Всеукраїнської професійної спілки
«Захист справедливості» Центрального
сховища Національного банку України та
Всеукраїнської професійної спілки
«Захист справедливості» відсутнє
правове обґрунтування відмови у
наданні згоди на розірвання трудового
договору суди попередніх інстанцій
прийшли до обґрунтованого висновку про
правомірність дій відповідача по
звільненню позивача без такої згоди.

Висновки судів попередніх інстанцій не
суперечать обставинам справи та
вимогам закону, ухвалені з додержанням
норм процесуального та матеріального
права, передбачених статтею 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
підстав для їх скасування та ухвалення
нового судового рішення не вбачається.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
18 березня 2010 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 01 лютого 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г.
Кобилянський /підпис/ В.В. Юрченко
/підпис/