Справа № 2а-3731/10/1670
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/8481/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого: Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Хорольської міжрайонної державної
податкової інспекції

на постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 30 вересня
2010 року

та ухвалу Харківськогоо апеляційного
адміністративного суду від 26 січня 2011
року

у справі № 2а-3731/10/1670

за позовом Хорольської міжрайонної
державної податкової інспекції

до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

про стягнення штрафних (фінансових)
санкцій, -

В С Т А Н О В И Л А :

Хорольська міжрайонна державна
податкова інспекція (далі - позивач)
звернулась до суду з позовом до
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
(далі - відповідач) про стягнення
штрафних (фінансових) санкцій у сумі
11952,75 грн.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 30 вересня
2010 року позовні вимоги задоволено
частково. Стягнуто з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 до державного
бюджету штрафні (фінансові) санкції в
сумі 2293,25 грн. В іншій частині позовних
вимог відмовлено.

Ухвалою Харківськогоо апеляційного
адміністративного суду від 26 січня 2011
року постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 30 вересня
2010 року залишено без змін.

В касаційній скарзі Хорольська МДПІ,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 30 вересня
2010 року в частині відмови у задоволенні
позовних вимог та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 26 січня 2011 року і ухвалити нове
судове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги в цій частині.

У запереченні на касаційну скаргу
фізична особа - підприємець ОСОБА_1,
посилаючись на те, що рішення судів
першої та апеляційної інстанцій є
законними та обґрунтованими, а
положення касаційної скарги жодним
чином це не спростовують, просить
залишити касаційну скаргу без
задоволення, а постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від 30
вересня 2010 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 26 січня 2011 року - без змін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів, враховуючи межі
касаційної скарги, дійшла висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає, з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

ДПА у Полтавській області була
проведена перевірка за дотриманням
суб'єктами господарювання порядку
проведення розрахунків за товари
(послуги), вимог з регулювання обігу
готівки, наявності торгових патентів і
ліцензій, а саме: господарської одиниці
- кіоску, розташованого за адресою: м.
Хорол, траса Київ - Харків, район
автостанції, який належить суб'єкту
господарської діяльності - фізичній
особі - підприємцю ОСОБА_1, за
результатами якої складений акт №
0077/16/27/23/НОМЕР_1 від 26 травня 2010 року.

За висновками акту перевірки позивачем
були порушені: вимоги пунктів 1, 9, 12, 13
статті 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій в сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», які полягали у не проведенні
розрахункової операції на суму 44,50 грн.,
у невиконанні щоденного друку на
реєстраторі розрахункових операцій
фіскальних звітних чеків у 18 випадках,
у неведенні у встановленому
законодавством порядку обліку
товарних запасів за місцем їх
реалізації на загальну суму 1860,00 грн., у
невідповідності суми готівкових
коштів на місці проведення розрахунків
сумі коштів, зазначеній у денному
Х-звіті реєстратора розрахункових
операцій, яка склала 38,20 грн.; вимоги
статті 15 Закону України «Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів», які полягали у здійсненні
роздрібної торгівлі алкогольними
напоями за відсутності відповідної
ліцензії.

14 червня 2010 року Хорольська МДПІ на
підставі вказаного акту перевірки
прийняла рішення № /0, яким згідно
з пунктами 1, 4 статті 17, статтями 20, 21, 22
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій в
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» застосувала до
приватного підприємця ОСОБА_1 штрафні
(фінансові) санкції у сумі 10253,50 грн.

14 червня 2010 року Хорольська МДПІ на
підставі вказаного акту перевірки
прийняла рішення № /0, яким на
підставі абзацу 5 частини 2 статті 17
Закону України «Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів» застосувала до приватного
підприємця ОСОБА_1 фінансові санкції у
вигляді штрафу у сумі 1700,00 грн.

Суд першої інстанції, частково
відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, з висновками якого погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що: за вчинення порушень,
відповідальність за які передбачена
пункті 4 статті 17 України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» (у редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
відповідний орган державної
податкової служби України може
застосувати лише одну фінансову
санкцію у розмірі двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян незалежно від кількості
виявлених під час перевірки суб'єкта
підприємницької діяльності, який
здійснює розрахункові операції за
товари (послуги), випадків невиконання
щоденного друку фіскального звітного
чеку та/або його незберігання в книзі
обліку розрахункових операцій;
підприємцем належним чином вівся облік
товарних запасів за місцем їх
реалізації, що підтверджено видатковою
накладною та книгою обліку доходів та
витрат; невідповідність готівки на
місці проведення розрахунків сумі
коштів, зазначеній у денному Х-звіті
реєстратора розрахункових операцій
складала 6,30 грн. Задовольняючи позовні
вимоги в іншій частині, суди виходили з
того, що належних доводів та доказів,
які б спростовували факти порушення
підприємцем вимог законодавства,
зафіксовані у акті перевірки,
відповідачем надано не було.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 9 статті 3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» (у редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) суб'єкти
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані
щоденно друкувати на реєстраторах
розрахункових операцій (за виключенням
автоматів з продажу товарів (послуг)
фіскальні звітні чеки і забезпечувати
їх зберігання в книгах обліку
розрахункових операцій.

Згідно з пунктом 4 статті 17 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» (у редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) у разі невиконання
щоденного друку фіскального звітного
чеку або його незберігання в книзі
обліку розрахункових операцій за
рішенням відповідних органів
державної податкової служби України до
суб'єктів підприємницької діяльності
застосовуються фінансові санкції у
розмірі двадцяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Аналіз змісту цих норм дає підстави для
висновку, що зазначена фінансова
санкція встановлена за порушення
суб'єктами підприємницької діяльності
вимоги закону щоденно друкувати
фіскальний звітний чек та зберігати
його в книзі обліку розрахункових
операцій.

Не виконуючи протягом певного періоду
обов'язок щодня друкувати фіскальний
звітний чек, суб'єкт підприємницької
діяльності вчиняє продовжуване
порушення, а не зберігаючи цей чек у
книзі обліку розрахункових операцій -
триваюче.

Враховуючи, що згідно зі статтею 61
Конституції України ніхто не може бути
двічі притягнений до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення, за дії
(бездіяльність), які у своїй сукупності
складають єдине продовжуване чи
триваюче правопорушення, можливо
притягнути до відповідальності лише
один раз.

Отже, за вчинення порушень, про які
йдеться у пункті 4 статті 17 України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» (у редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
відповідний орган державної
податкової служби України може
застосувати лише одну фінансову
санкцію у розмірі двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян незалежно від кількості
виявлених під час перевірки суб'єкта
підприємницької діяльності, який
здійснює розрахункові операції за
товари (послуги), випадків невиконання
щоденного друку фіскального звітного
чеку та/або його незберігання в книзі
обліку розрахункових операцій.

З огляду на викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку, що податковий орган невірно
застосував до фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 штрафні (фінансові)
санкції у сумі 5780,00 грн., оскільки
невиконання зазначеного обов'язку
підприємцем є єдиним порушенням,
незалежно від кількості днів, а тому
штрафна (фінансова) санкція правомірно
застосована лише у розмірі 340,00 грн.

Таким чином, висновки судів першої та
апеляційної інстанцій про відсутність
підстав для стягнення з відповідача
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
5780,00 грн. згідно оспорюваного рішення №
/0 від 14 червня 2010 року є
обґрунтованими.

Відповідно до пункту 13 статті 3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» (у редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) суб'єкти
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані
забезпечувати відповідність сум
готівкових коштів на місці проведення
розрахунків сумі коштів, яка зазначена
в денному звіті реєстратора
розрахункових операцій, а у випадку
використання розрахункової книжки -
загальній сумі продажу за
розрахунковими квитанціями, виданими з
початку робочого дня.

Відповідальність за вказане порушення
встановлена у статті 22 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» (у редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин).

Як зафіксовано в пункті 2.2.13 акту
перевірки, сума готівкових коштів на
місті проведення розрахунків
становила 36,30 грн. (арк. справи 11
зворотна сторона), а сума, зазначена у
денному Х-звіті реєстратора
розрахункових операцій, становила 30,00
грн. (арк. справи 61), тобто
невідповідність грошових коштів
склала 6,30 грн., а не 38,20 грн., як вказував
податковий орган.

Таким чином, висновки судів першої та
апеляційної інстанцій про відсутність
підстав для стягнення з відповідача
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
159,50 грн. згідно оспорюваного рішення №
/0 від 14 червня 2010 року є
обґрунтованими.

Відповідно до пункту 12 статті 3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» (у редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) суб'єкти
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані вести
у порядку, встановленому
законодавством, облік товарних запасів
на складах та/або за місцем їх
реалізації, здійснювати продаж лише
тих товарів, які відображені в такому
обліку, за винятком продажу товарів
особами, які відповідно до
законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку обсягів реалізованих товарів
(наданих послуг).

Статтею 6 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» (у редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
визначено, що облік товарних запасів
фізичною особою - суб'єктом
підприємницької діяльності ведеться у
порядку, визначеному чинним
законодавством, а юридичною особою (її
філією, відділенням, іншим
відокремленим підрозділом) - у порядку,
визначеному відповідним національним
положенням (стандартом)
бухгалтерського обліку. Облік ведеться
з урахуванням особливостей,
встановлених для суб'єктів малого
підприємництва. Обов'язок із ведення
обліку товарних запасів не
застосовується до осіб, які відповідно
до законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку придбаних або проданих товарів.

Відповідно до статті 20 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» (у редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин) до
суб'єктів підприємницької діяльності,
що здійснюють реалізацію товарів, які
не обліковані у встановленому порядку,
застосовується фінансова санкція у
розмірі подвійної вартості
необлікованих товарів за цінами
реалізації, але не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

За приписами статті 21 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» (у редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин) до
суб'єктів підприємницької діяльності,
що не ведуть або ведуть з порушенням
встановленого порядку облік товарів за
місцем реалізації та зберігання,
застосовується фінансова санкція у
розмірі подвійної вартості
необлікованих товарів за цінами
реалізації, але не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджується
матеріалами справи, фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 належним чином
вівся облік товару, що підтверджується
накладною № ПРНф-006892 від 24 травня 2010
року (арк. справи 13) та книгою обліку
доходів та витрат (арк. справи 81-82).

Таким чином, висновки судів першої та
апеляційної інстанцій про відсутність
підстав для стягнення з відповідача
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
1860,00 грн. згідно оспорюваного рішення №
/0 від 14 червня 2010 року є
обґрунтованими.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

З огляду на те, що касаційна скарга не
містить посилань на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
в частині задоволених позовних вимог, а
судом касаційної інстанції не
встановлено таких порушень згідно
положень частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, рішення судів попередніх
інстанцій підлягають залишенню без
змін, а касаційна скарга - без
задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга Хорольської МДПІ підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
Полтавського окружного
адміністративного суду від 30 вересня
2010 року та ухвала Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 26 січня 2011 року підлягають
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Хорольської
міжрайонної державної податкової
інспекції залишити без задоволення, а
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 30 вересня
2010 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 26 січня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна