Справа № 2а-735/10/0870
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2014 року м.
Київ К/9991/10391/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Бердянської об'єднаної державної
податкової інспекції Запорізької
області

на постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 14 червня
2010 року

та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 27 жовтня 2011 року

у справі № 2а-735/10/0870

за позовом Державного підприємства
«Бердянський морський торговельний
порт»

до Бердянської об'єднаної державної
податкової інспекції Запорізької
області

про часткове скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Запорізького
окружного адміністративного суду від 14
червня 2010 року, залишеною
без змін ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 27 жовтня 2011 року, адміністративний
позов Державного підприємства
«Бердянський морський торговельний
порт» (далі - ДП «Бердянський морський
торговельний порт»; позивач) до
Бердянської об'єднаної державної
податкової інспекції Запорізької
області (далі - Бердянська ОДПІ
Запорізької області; відповідач)
задоволено. Скасовано податкове
повідомлення-рішення № /0 від 13
серпня 2009 року в частині визначення ДП
«Бердянський морський торговельний
порт» штрафу в розмірі 62 977,84 грн.
Стягнуто з Державного бюджету України
на користь ДП «Бердянський морський
торговельний порт» 3,40 грн. судового
збору.

Не погоджуючись з прийнятими судовими
рішеннями у справі, відповідач
оскаржив їх в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з
посиланням на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального права, ставиться питання
про скасування постановлених у справі
судових рішень та прийняття нового -
про відмову в задоволенні позову в
повному обсязі.

В запереченні на касаційну скаргу
позивач просить залишити її без
задоволення, а постанову Запорізького
окружного адміністративного суду від
14 червня 2010 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 27 жовтня 2011
року - без змін.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
невиїзну документальну перевірку ДП
«Бердянський морський торговельний
порт» з питання своєчасності сплати
податку на додану вартість до бюджету,
за результатами якої складено акт № 288
від 10 серпня 2009 року.

Перевіркою, зокрема, встановлено
порушення підприємством підпункту 5.3.1
пункту 5.3 статті 5 Закону України від 21
грудня 2000 року № 2181-III «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» (в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин; далі - Закон № 2181-III) у
зв'язку з порушенням граничних
термінів сплати узгодженої суми
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість.

На підставі зазначеного акту перевірки
Бердянською ОДПІ Запорізької області
прийнято податкове
повідомлення-рішення № /0 від 13
серпня 2009 року, яким позивачу за
вказане порушення визначено штраф у
розмірі 62 977,84 грн.

Задовольняючи адміністративний позов,
суди попередніх інстанцій виходили з
наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно з пунктом 1.2 статті 1 Закону №
2181-III податкове зобов'язання - це
зобов'язання платника податків
сплатити до бюджетів або державних
цільових фондів відповідну суму коштів
у порядку та у строки, визначені цим
Законом або іншими законами України.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону
№ 2181-III податкове зобов'язання,
самостійно визначене платником
податків у податковій декларації,
вважається узгодженим з дня подання
такої податкової декларації.

Зазначене податкове зобов'язання не
може бути оскаржене платником податків
в адміністративному або судовому
порядку.

Згідно з підпунктом 5.3.1 пункту 5.3 статті
5 Закону № 2181-III платник податків
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначену у
поданій ним податковій декларації,
протягом десяти календарних днів,
наступних за останнім днем
відповідного граничного строку,
передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1
статті 4 цього Закону для подання
податкової декларації.

Як встановлено судами, позивачем
платіжним дорученням № 4763 від 30 липня
2009 року, яке містить реквізит
«Призначення платежу», своєчасно
сплачено до бюджету самостійно
визначену суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість за червень 2009 року в розмірі 2
434 204,00 грн., проте відповідачем сплачену
ДП «Бердянський морський торговельний
порт» суму спрямовано на погашення
податкового боргу в розмірі 1 687 636,50 грн.

Обґрунтовуючи свою правову позицію,
контролюючий орган посилався на
рівність бюджетних інтересів,
встановлену пунктом 7.7 статті 7 Закону
№ 2181-III, відповідно до якого податковий
борг погашається попередньо погашенню
податкових зобов'язань, які не є
податковим боргом, у порядку
календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) - у
рівних пропорціях.

Однак, Законом № 2181-III, який є
спеціальним законом з питань
оподаткування і який установлює
порядок погашення зобов'язань
юридичних або фізичних осіб перед
бюджетами та державними цільовими
фондами з податків і зборів
(обов'язкових платежів), нарахування і
сплати пені та штрафних санкцій, що
застосовуються до платників податків,
визначені заходи, які вживаються
контролюючим органом з метою погашення
платниками податків податкового боргу.
Серед таких заходів немає зміни
призначення платежу, самостійно
визначеного платником податків.

Як передбачено підпунктом 7.1.1 пункту 7.1
статті 7 Закону № 2181-III, джерелами
самостійної сплати податкових
зобов'язань або податкового боргу
платника податку є будь-які власні
кошти такого платника податку.

Отже, грошовий платіж є єдиною формою
сплати податкових зобов'язань і
погашення податкового боргу.

Згідно з пунктом 1.7 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
постановою Правління Національного
банку України від 21 січня 2004 року № 22 (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі -
Інструкція), кошти з рахунків клієнтів
банки списують лише за дорученнями
власників цих рахунків (включаючи
договірне списання коштів згідно з
главою 6 цієї Інструкції) або на
підставі платіжних вимог стягувачів у
разі примусового списання коштів
згідно з главою 5 цієї Інструкції.

Відповідно до пункту 3.8 Інструкції
реквізит «Призначення платежу»
платіжного доручення заповнюється
платником так, щоб надавати повну
інформацію про платіж та документи, на
підставі яких здійснюється
перерахування коштів отримувачу.
Повноту інформації визначає платник з
урахуванням вимог законодавства
України.

Таким чином, самостійне
зарахування податковим органом
сплаченої платником податку суми в
рахунок погашення податкового боргу
або тих податкових зобов'язань, які не
вказані платником в реквізиті
«Призначення платежу» платіжного
доручення під час перерахування
поточного податкового зобов'язання до
бюджету, є неправомірним.

За наведених обставин та з
урахуванням викладеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає постанову Запорізького
окружного адміністративного суду від 14
червня 2010 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 27 жовтня 2011
року такими, що прийняті з правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, а тому суд
касаційної інстанції не знаходить
підстав, які могли б призвести до їх
зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Бердянської
об'єднаної державної податкової
інспекції Запорізької області
відхилити, а постанову Запорізького
окружного адміністративного суду від 14
червня 2010 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 27 жовтня 2011
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, встановленими главою 3
розділу IV Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Острович С.Е.

Федоров М.О.