Справа № 810/5531/14
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2014-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2014 року
№810/5531/14

Приміщення суду за адресою: місто Київ,
бульвар Лесі Українки, 26, зал судових
засідань № 1018

Київський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді -
Леонтовича А.М.

при секретарі -
Бончевій О.С.

за участю представників сторін:

від позивача:
Турська О.М. (за довіреністю)

від відповідача:
Завальська С.В. (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом до протовариства з
обмеженою відповідальністю «Реформ»
Вишгородської об'єднаної державної
податкової інспекціх Головного
управління Міндоходів у Київській
області визнання протиправними та
скасування податкового
повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Реформ» (далі -
позивач) звернулось до Київського
окружного адміністративного суду з
позовом до Вишгородської об'єднаної
Державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області (далі - відповідач)
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення Вишгородської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області від 10
червня 2014 року №.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що оскаржуване податкове
повідомлення-рішення є незаконними,
оскільки прийняте на підставі
помилкових висновків про порушення ТОВ
«Реформ» вимог Податкового кодексу
України при формуванні податкового
кредиту по господарським операціями з
ТОВ «Україна Вест Імпорт».

Позивач стверджує, що придбав послуги у
ТОВ «Україна Вест Імпорт» правомірно,
тому підстав для визнання укладених
договорів безтоварними або фіктивними,
- відсутні. Господарські операції
підтверджені належним чином
складеними первинними документами,
зокрема договорами, актами виконаних
робіт, податковими накладними.

Звертав увагу, що відповідачем у ході
перевірки використано інформацію, яка
не мітить жодного доведеного факту,
підтвердженого належними доказами
щодо недійсності правочинів ТОВ
«Реформ». За наведених обставин,
висновки викладені в акті перевірки
від 13 травня 2014 року є необґрунтованими
та зроблені на основі припущень, а
прийняте на їх основі податкове
повідомлення-рішення є протиправним та
підлягає скасуванню.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав повністю, просив суд позов
задовольнити.

Відповідач позов не визнав, надав суду
письмові заперечення, в яких зазначив,
що посадові особи Вишгородської ОДПІ
Головного управління Міндоходів у
Київській області, при проведенні
перевірки позивача та оформленні її
результатів, діяли на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
законодавством України, а податкове
повідомлення-рішення є законним.

Звертав увагу суду, що у ході перевірки
позивача були виявлені обставини, які
дають підстави вважати, що правочини
ТОВ «Реформ» та його контрагентом
вчинено виключно з мотивів мінімізації
податкових зобов'язань. В запереченнях
наголошував на недоліках у документах
бухгалтерського обліку та відсутність
обов'язкових документів на
підтвердження заявлених сум
податкового кредиту. У задоволені
позову просив відмовити повністю.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
врахувавши норми закону, які діяли на
момент виникнення правовідносин між
сторонами, суд вважає встановленими
наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Реформ»
зареєстроване 18 березня 2011 року
Вишгородською районною державною
адміністрацією як юридична особа.
Позивач перебуває на податковому
обліку в у Вишгородській ОДПІ
Головного управління Міндоходів у
Київській області за №1814-ТОВ.

Відповідно до матеріалів справи, у
період з 25 квітня 2014 року по 5 травня 2014
року посадовою особою Вишгородської
ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області,
на підставі пункту 78.11, пункту 78.1 статті
78 Податкового кодексу України,
відповідно до наказу від 25 квітня 2014
року №246 (т.1, а.с. 202), проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку товариства з обмеженою
відповідальністю «Реформ» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинам з
ТОВ «Україна Вест Імпорт» за грудень 2013
року.

Результати перевірки позивача
оформлено актом від 13 травня 2014 року
№1107/22-00/37496722(далі - акт перевірки)(т.1,
а.с. 14-31).

У ході перевірки органом державної
податкової служби встановлено факт
порушення порушення ТОВ «Реформ»:

- пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті
187, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.2, 198.3,
198.6, пункту 201.1 та пункту 201.10 статті 201,
пункту 209.1, 209.2 статті 209 Податкового
кодексу України, внаслідок чого
занижено податок на додану вартість на
загальну суму 173333,00 грн.

На підставі висновків акту перевірки,
Вишгородською ОДПІ ГУ Міндоходів у
Київській області прийняте податкове
повідомлення-рішення форми «Р» від 10
червня 2014 року №, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на додану вартість
у загальному розмірі 260000,00 грн., у тому
числі 173333,00 грн. за основним платежем та
86667,00 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями (т.1, а.с. 13).

Не погоджуючись з такими рішенням
відповідача, ТОВ «Реформ», звернулось
до суду.

Частиною 2 статті 19 Конституції
України передбачено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно із частиною 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого: 1) суд вирішує
справи відповідно до Конституції та
законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України; 2) суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Законодавчим актом, який регулює
відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства є
Податковий кодекс України від 2 грудня
2010 року № 2755-VI.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44
Податкового кодексу України, для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Згідно пункту 198.1 статті 198 Податкового
кодексу України, право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше;

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною (пункт 198.2 статті
198 Податкового кодексу України).

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України встановлено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

У силу вимог пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Пунктом 201.1 статті 201 Податкового
кодексу України встановлено, що
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках такі
обов'язкові реквізити: а) порядковий
номер податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Згідно пункту 201.10 вказаної статті,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Зі змісту зазначених положень слідує,
що необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (робіт або
послуг) сум до податкового кредитує
факт придбання робіт і послуг з метою
їх використання в господарській
діяльності.

В такому випадку дослідженню
підлягають усі первинні документи, які
належить складати залежно від певного
виду господарської операції: договори,
акти здачі прийняття робіт,
проектно-кошторисна документація,
використання у господарській
діяльності товарів та послуг, тощо.

Аналогічна позиція викладена в листі
Вищого адміністративного суду України
№ 742/11/13-11 від 2 червня 2011 року.

Зазначеним листом Вищого
адміністративного суду України також
визначено, що з метою встановлення
факту здійснення господарської
операції, формування витрат для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або податкового
кредиту з податку на додану вартість
судам належить з'ясовувати, зокрема,
такі обставини: рух активів у процесі
здійснення господарської операції,
установлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції, установлення
зв'язку між фактом придбання
товарів (послуг), спорудженням основних
фондів, імпортом товарів (послуг),
понесенням інших витрат і
господарською діяльністю платника
податку.

Таким чином, при визначенні права
платника податків на формування
податкового кредиту та валових витрат,
судом має бути перевірено чи мали
операції між платником податків та
його контрагентами реальний товарний
характер, можливість здійснення таких
операцій з урахуванням оперативності
проведення операцій та віддаленості
контрагентів один від одного, подальше
використання позивачем придбаної у
зазначених контрагентів продукції. При
цьому, суд має виходити з того, що
наявність у покупця належно оформлених
документів, які відповідно до закону
необхідні для віднесення певних сум до
податкового кредиту або формування
валових витрат, зокрема, виданих
продавцями податкових накладних, не є
безумовною підставою для
відшкодування податку на додану
вартість в подальшому, якщо податковий
орган доведе, що відомості в таких
документах не відповідають дійсності,
наприклад, у випадку, коли не
проводилися самі операції.

Як вбачається з акту перевірки,
податкове повідомлення-рішення
стосуються податкового кредиту,
сформованого за результатами
господарських операцій з ТОВ «Україна
Вест Імпорт» у грудні 2013 року, таким
чином, перевірці підлягає факт
реальності господарських
взаємовідносин саме за цей період.

Для повного, всебічного розгляду
справи, перевірки доводів позивача та
обставин, викладених в акті перевірки,
суд ухвалою про відкриття провадження
та призначення справи до судового
розгляду витребував у позивача всю
наявну первинну документацію по
взаємовідносинах з ТОВ «Україна Вест
Імпорт», якою, за звичайних умов
суб'єкти господарювання супроводжують
виконання зобов'язань з рекламних
послуг, а також документи, наявність
яких безпосередньо передбачена
договорами, укладеними позивачем.

Із матеріалів справи суд встановив, що
ТОВ «Реформ» (Замовник) уклало з ТОВ
«Україна Вест Імпорт» (Виконавець)
договори про надання послуг з
розміщення реклами (рекламних
матеріалів) від 25 грудня 2013 року №13182
(т.1, а.с. 43-47) та від 17 грудня 2013 року №13183
(т.1, а.с. 58-63), згідно яких в порядку та на
умовах даних договорів Виконавець
приймає на себе зобов'язання надати
послуги із розміщення внутрішньої та
зовнішньої реклами, проведення заходів
рекламного характеру, а також
проведення спеціальних виставкових
заходів на території міста Києва,
Київської, Житомирської,
Чернігівської, Полтавської,
Черкаської, Кіровоградської,
Волинської, Львівської,
Тернопільської, Луганської, Донецької,
Запорізької, Дніпропетровської,
Миколаївської областей, АР Крим.

Сторони погодили, що вартість послуг за
договором від 25 грудня 2013 року
становить 500000,00 грн. та 540000,00 грн. за
договором від 17 грудня 2013 року.

Умовами договорів передбачено, що
Виконавець зобов'язаний подавати
Замовнику письмові звіти про обсяг та
специфікацію наданих послуг, в яких
фіксується обсяг наданих послуг, місце
розміщення рекламних матеріалів, тощо,
включно із фото та відео матеріалами.

26 грудня сторонами укладено додаткові
угоди до договорів від 25 грудня 2013 року
№13182 та від 17 грудня 2013 року №13183.
Додатковою угодою №1 до договору від 25
грудня 2013 року №13182 сторони домовились,
що виконання зобов'язань Виконавця
відбуватиметься на території Донецьої,
Запорізької, Луганської, Харківської
областей. Додатковою угодою №1 до
договору від 17 грудня 2013 року №13183
сторони погодили, що проведення
рекламних заходів відбуватиметься на
території Одеської, Львівської,
Закарпатської областей та АР Крим. (т.1,
а.с. 43, 63).

На підтвердження факту виконання
господарських зобов'язань за
договорами про надання послуг з ТОВ
«Україна Вест Імпорт» виписано:

-податкові накладні на загальну суму
1040000,00 грн., у тому числі ПДВ 173333,33 грн.
(т.1, а.с. 51, 54, 57, 74, 82);

-акти надання послуг №2512/5 від 25 грудня
2013 року, №2512/6 від 20 грудня 2013 року, №2512/7
від 31 січня 2014 року, №76 від 17 грудня 2013
року, №77 від 18 грудня 2013 року, №78 від 19
грудня 2013 року, №79 від 20 грудня 2013 року,
№80 від 23 грудня 2013 року, №81 від 24 грудня
2013 року, №82 від 26 грудня 2013 року, №83 від
27 грудня 2013 року, №84 від 30 грудня 2013
року, (т.1, а.с 50, 53, 56, 65-73 );

-звіти до договору №13183 від 17 грудня 2013
року (т.1, а.с. 83-111);

-звіти до договору №13182 від 25 грудня 2013
року (т.1, а.с. 112-138);

Розрахунки за вказані послуги
здійснювались у безготівковій формі
відповідно до виписаних ТОВ «Україна
Вест Імпорт» рахунків фактур №2512/5 від
20 грудня 2013 року на суму 217500,00 грн., у
тому числі ПДВ 36250,00 грн., №2512/6 від 25
грудня 2013 року на суму 78300,00 грн., у тому
числі ПДВ 13050,00 грн., №2512/7 від 25 грудня
2013 року на суму 204200,00 грн., у тому числі
ПДВ 34033,33 грн., №17121 від 17 грудня 2013 року
на суму 540000,00 грн., у тому числі ПДВ 90000,00
грн, №77 від 18 грудня 2013 року, №78 від 19
грудня 2013 року, №79 від 20 грудня 2013 року,
№80 від 23 грудня 2013 року, №81 від 24 грудня
2013 року, №82 від 26 грудня 2013 року, №83 від
27 грудня 2013 року, №84 від 30 грудня 2013
року.

Суму податку на додану вартість (173333,33
грн.), за податковими накладними,
виданими ТОВ «Україна Вест Імпорт»,
позивач включив до складу податкового
кредиту за грудень 2013 року.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи те, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд звертає
увагу на таке.

Суд зазначає, що первинні документи,
якими сторони супроводжують
здійснення господарських операцій і
формують дані податкової звітності,
для надання їм юридичної сили повинні
мати обов'язкові реквізити,
передбачені статтею 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16 липня 1999
року № 996-XIV.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення. Частиною 1
статті 9 вказаного Закону визначено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Отже, складені ТОВ «Реформ» та ТОВ
«Україна Вест Імпорт» акти надання
послуг, податкові накладні та звіти
відповідно до договорів - є первинними
у розумінні положень статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні».

За таких обставин, вони повинні
відповідати положенням частини 2
статті 9 зазначеного Закону, а саме:
документи первинного бухгалтерського
обліку повинні розкривати зміст та
обсяг господарської операції, одиницю
виміру господарської операції, тобто
наведені в актах надання послуг дані
повинні свідчити про характер
здійсненої роботи, місце її виконання,
об'єми, кількість витрачених ресурсів
або матеріалів, тощо.

Крім того, Законом визначено, що
первинний документ повинен мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Вимоги, які пред'являються до
оформлення первинних документів, мають
імперативний характер. Законом
встановлено ті реквізити, які мають
бути обов'язково вказані при складенні
первинного облікового документа та які
дозволяють ідентифікувати
господарську операцію. Первинні
документи повинні не лише містити
повну інформацію про виконану
господарську операцію, але й виступати
носіями достовірних відомостей про
таку операцію та її учасників.

Дослідивши складені на виконання умов
договору акти надання послуг у
взаємозв'язку із наявними у матеріалах
справи звітами, суд зазначає, що вони не
дають підстав вважати, що послуги з
розміщення рекламних матеріалів буди
надані фактично, оскільки окрім
загальної назви послуг та їх вартості
досліджувані акти та звіти, не
розкривають конкретний зміст і обсяг
здійснених господарських операцій, їх
натуральних, кількісних та вартісних
вимірників.

Згідно додатків до договорів (т.1, а.с. 48,
62), спеціальні виставкові заходи, які
організовувались ТОВ «Україна Вест
Імпорт» та які були оплачені позивачем,
включали у себе: надіслання запрошень
зацікавленим особам, організацію
транспортування зацікавлених
осіб-потенційних клієнтів до місць
проведення виставкових заходів,
бронювання та оренда місць проведення
спеціальних виставкових заходів, місць
розміщення та проживання зацікавлених
осіб, виготовлення аудіовізуальних
творів, які рекламують послуги
Замовника, проведення презентацій
послуг/робіт Замовника шляхом
демонстрації аудіовізуальних творів,
організація серії банкетів,
виготовлення поліграфічної,
сувенірної та іншої продукції задля
рекламування та просування
послуг/робіт замовника (календарі,
брошури, каталоги, тощо).

Разом з тим, матеріали справи містять
лише звіти, що свідчать про
розповсюдження ТОВ «Україна Вест
Імпорт» поліграфічної та сувенірної
продукції: календарі, пакети, блокноти,
технічні описи.

Позивачем не надано доказів, що
свідчили б про надання інших послуг, як
то передбачено договором, зокрема щодо
оренди приміщень, транспортних засобів
та обладнання для організації
презентацій, зразків аудіовізуальних
творів, презентацій, змісту
презентацій.

З наданого звіту про витрати на
проведення промо-заходів (т.1, а.с. 139) не
вбачається конкретного місця надання
послуг, загальної кількості
промо-заходів, кількості
розповсюджених рекламних матеріалів
на кожному конкретному промо-заході.

Таким чином, наявні акти не дають
можливості визначити порядок
формування ціни, витрат контрагента,
пов'язаних з наданням кожного виду
послуг, у тому числі витрат на роботу
персоналу, вартості виробленого
рекламного матеріалу, об'єму фактично
наданих і оплачених послуг.

Крім того, суд зауважує, що звіти про
надані послуги, не відповідають
вимогам ні Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», ні Положенню про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Наказ
Міністерства фінансів України від 24
травня 1995 року №88, зокрема в первинних
документах не зазначено назви
документу, прізвищ осіб, які їх склали,
їх посад.

Окремі звіти свідчать про те, що
промо-заходи відбувались до укладання
самих договорів та погодження умов і
характеру рекламних матеріалів, що
мають розповсюджуватись (т.1, а.с. 128-138)

В контексті зазначених недоліків
ґрунтовних та чітких пояснень щодо
конкретного переліку наданих послуг,
фактичних виконавців, місць і дат
проведення промо-заходів, представник
позивача надати не зміг.

Судом також досліджений вміст оптичних
носіїв, наданих позивачем в
підтвердження факту реальності
отриманих послуг, і які містять ескізи
(макети) рекламної продукції та
фотофіксацію при виконанні послуг.

Так, суд звертає увагу, що у матеріалах
справи відсутні докази затвердження
або погодження зразків рекламної
продукції що містяться на дисках, на
вказаних носіях відсутні зображення та
макети готової продукції, що була
розповсюджена відповідно до звітів,
зокрема блокнотів, пакетів.

З приводу наданих фотокарток, суд
зазначає, що спірні послуги були надані
у грудні 2013 року, тоді як дата створення
фотографій, що містяться в матеріалах
справи є червень та вересень 2014 року.
При цьому, суд критично ставиться до
зауважень представника позивача, що
дана обставина пояснюється
копіюванням фотокарток з одного
оптичного носія на інший. По-перше, ряд
фотокарток містить дату їх створення в
назві файлу, що є типовим для більшості
фотокамер. По-друге, дата створення
файлу з фотокарткою, інформація про яку
міститься у властивостях файлу, і дата
створення копії оптичного носія не є
тотожними поняттями.

Слід також зазначити, що походження
зазначених фотокарток та характер
зображених на них заходів є
незрозумілим. Натомість суд зауважує,
що матеріали фото фіксації, згідно
договорів, повинні долучатись до
конкретних звітів на підтвердження
обсягів та специфікації наданих
послуг. Тобто, заходи відображені на
фотокартках повинні узгоджуватись із
змістом наданих послуг та мати
формальний вираз, шляхом відображення
зазначених матеріалів у письмових
звітах або у додатках до нього.

З огляду на ту обставину, що надані
позивачем акти надання послуг та звіти
не відповідають вимогам, що ставляться
для первинних документів, вони не
можуть бути належним підтвердженням
здійснення ТОВ «Україна Вест Імпорт»
послуг із розміщення реклами.

Крім того, судом взято до уваги, що
надані послуги, виходячи з їх вартості
та описання, наведеного у додатках, є
трудомісткими і об'ємними, потребують
часу та кваліфікованого персоналу,
транспортних засобів іншого майна.

Водночас, відповідно до акту перевірки
та інформації, що міститься у Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, основним
видом діяльності ТОВ «Україна Вест
Імпорт» є оптова т торгівля побутовими
електро товарами й електронною
апаратурою побутового призначення.

Також, згідно з інформацією, що
отримана податковим органом з
інформаційних баз, у ТОВ «Україна Вест
Імпорт» відсутні
адміністративно-господарські ресурси,
економічно необхідні для виконання
взятих на себе зобов'язань.

Серед суттєвих умов віднесення до
валових витрат, пов'язаних з виконанням
робіт (послуг), та, відповідно,
формування податкового кредиту
(витрат), є можливість за наявними
первинними документами встановити
об'єм виконаних робіт, їх калькуляцію
та якісні показники виконаних послуг
для необхідності їх ідентифікації та
визначення факту (способу) їх
використання у господарській
діяльності підприємства, а також
встановлення
відповідності/невідповідності
цифрових даних про обсяги наданих
послуг зазначеним у звітах даним
бухгалтерського обліку позивача.

Відсутність доказів реального
вчинення господарської операції
виключає правомірність визначення
платником податкового кредиту за
такими операціями, незважаючи на
наявність у нього податкових
накладних, що за формою відповідають
вимогам чинного законодавства.

Отже, суд приходить до висновку, що
господарські операції позивача у
перевіряємий період були оформлені
лише формально, первинні документи,
складені за результатами виконання
робіт, містять істотні дефекти,
виконання робіт не підтверджено
стосовно наявності відповідних
матеріалів, засобів, трудових ресурсів.

Таким чином, перевіривши реальність
виконання вказаних договорів, суд
погоджується з висновками податкового
органу щодо відсутності підстав для
включення до складу податкового
кредиту сум податку на додану вартість,
сплачених відповідно до податкових
накладних, виписаних у зв'язку із
придбанням послуг (товарів) у
перевіряємому періоді та наявності
підстав для коригування показників
податку на прибуток у бік збільшення.

Суд наголошує, що підставою виникнення
у платника права на податковий кредит є
реальне здійснення операцій з
придбання робіт, (послуг) з метою їх
використання в оподатковуваних
операціях, а також оформлення
зазначених операцій необхідними
документами первинного обліку, що
містять достовірні відомості про обсяг
та зміст господарської операції та
підтверджують факт їх виконання.

З метою встановлення дійсних обставин
господарської діяльності позивача,
перевірки обставин, викладених в акті
перевірки, судом, ухвалою про відкриття
провадження, а також неодноразово у
ході розгляду справи витребовувались
додаткові документи, що на переконання
суду свідчили б про реальність
розглядуваних господарських операцій.

Позивач вимог ухвал суду в частині
подання належних доказів не виконав,
про причини неможливості надати
додаткові докази, у тому числі,
наявність яких є обов'язковою для цілей
оподаткування і підтвердження
заявлених сум податкового кредиту, не
повідомив. У судовому засіданні
підтвердив, що до матеріалів справи
додав усі наявні докази.

З огляду на викладене, за відсутності
інших доказів, що підтверджували б
фактичне надання конкретних послуг
(робіт), документи, на підставі яких
сформовані валові витрати за спірними
господарськими операціями самі по собі
не можуть беззаперечно підтверджувати
право платника на формування
податкового кредиту.

Отже, позивачем у перевіряємому
періоді безпідставно включено до
складу податкового кредиту, суму ПДВ
сплачену ТОВ «Україна Вест Імпорт»,
оскільки такі витрати не підтверджені
документами, які б доводили об'єм
отриманих послуг, їх реальну вартість і
зміст.

Вищенаведене вказує на
невідповідність реального і
заявленого змісту господарських
операцій, тобто свідчить про їх
безтоварність.

Окремо суд зауважує, що наявність
укладеного між учасниками
господарської операції
цивільно-правового договору, або
відсутність визнання такого договору
недійсним, або нікчемним саме по собі
не свідчить про реальність вчинення
відповідної операції.

Суд вважає за необхідне зазначити, що
наслідки порушення податкового
законодавства застосовуються
незалежно від того, чи визнані
відповідні цивільні чи господарські
зобов'язання недійсними, оскільки
відповідальність за порушення норм
податкового законодавства є
самостійним видом юридичної
відповідальності і застосовується
незалежно від відповідальності за
порушення правил здійснення
господарської діяльності .

Надані позивачем первинні документи на
підтвердження господарської операції
з надання послуг не відповідають
вимогам діючого законодавства, а отже,
не можуть прийматися як підтвердження
товарності вказаної господарської
операції та бути підставою для
віднесення витрат до валових витрат і
формування податкового кредиту.

Наведені обставини та досліджені судом
докази в їх сукупності є достатніми для
висновку про те, що господарські
операції не мали товарного (реального)
характеру, не спрямовані на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені договорами, а оформлені
лише документально, що в свою чергу
призвело до встановлення відповідачем
порушень.

З огляду на вищезазначене, суд вважає
висновок відповідача про порушення ТОВ
«Реформ» вимог Податкового кодексу
України при формуванні податкового
кредиту по господарським операціями з
ТОВ «Україна Вест Імпорт», у результаті
чого занижено податок на додану
вартість за грудень 2013 року на 173333,00
грн. - правомірним.

Відтак, суд не знаходить підстав для
скасування оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення.

Частиною 1 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, а частиною 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України зазначено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, коли судом здійснюється
розгляд справ про протиправність
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень, у яких обов'язок
щодо доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Належних і достатніх доказів, які б
спростовували доводи відповідача,
позивач суду не надав.

Системно проаналізувавши приписи
законодавства України, що були чинними
на момент виникнення спірних
правовідносин між сторонами, зважаючи
на взаємний та достатній зв'язок
доказів у їх сукупності, та враховуючи,
що податковим органом доведено
законність та обґрунтованість
податкового повідомлення-рішення, суд
дійшов висновку, що адміністративний
позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону
України «Про судовий збір», судовий
збір справляється у відповідному
розмірі від мінімальної заробітної
плати у місячному розмірі,
встановленої законом на 1 січня
календарного року, в якому відповідна
заява або скарга подається до суду, - у
відсотковому співвідношенні до ціни
позову та у фіксованому розмірі.

За подання до суду адміністративного
позову майнового характеру позивачем
до Державного бюджету сплачується 2
відсотки розміру майнових вимог, але не
менше 1,5 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 4
розмірів мінімальної заробітної плати.

Згідно частини 3 статті 4 Закону України
«Про судовий збір» під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Відповідно до матеріалів справи,
позивачем заявлено майнову вимогу у
розмірі 260000,00 грн. Позивач згідно
платіжного доручення №40 від 315 від 16
вересня 2014 року сплатив судовий збір у
розмірі 487,20 грн. Враховуючи результати
розгляду справи, сума судового збору,
яка підлягає стягненню з позивача на
користь Державного бюджету становить
4384,80 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 70, 71, 86, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Реформ»
(ідентифікаційний код юридичної особи
37496722) на користь Державного бюджету
України судовий збір у розмірі 4384
(чотири тисячі триста вісімдесят
чотири) гривні 80 копійок.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі проголошення
лише вступної та резолютивної частини
постанови або прийняття постанови у
письмовому провадженні - протягом
десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя
Леонтович А.М.

Повний текст постанови
виготовлено 13 жовтня 2014 року.