Справа № 804/15074/14
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 р. Справа № 804/15074/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі судді
Кучми К.С., розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
Дніпропетровського обласного
відділення фонду соціального захисту
інвалідів до Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Вікторія» про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року позивач на виконання
своїх владних повноважень звернувся до
адміністративного суду з
вищезазначеним позовом. В
обґрунтування позовних вимог зазначив,
що відповідач в порушення норм Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» має
не сплачену заборгованість за одне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інвалідів і не
зайнятих інвалідами у розмірі 26 789,77
грн. та пеню у розмірі 8,04 грн. Зазначена
заборгованість відповідачем не
сплачена. За таких обставин, позивач
просив суд: стягнути з відповідача на
його користь
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 26 789,77 грн. та пеню за
порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 8,04 грн.

В судове засідання представник
позивача не з'явився, про день та час
його проведення повідомлявся належним
чином. Представник позивача подав
клопотання в його пред'явлені позовні
вимоги підтримав, просив суд
розглядати справу за його відсутності.

Представник відповідача в судовому
засіданні пред'явлені позовні вимоги
не визнала у повному обсязі та
зазначила, що надала суду всі докази
щодо спростування пред'явлених
позовних вимог, не заперечувала проти
подальшого розгляду справи в порядку
письмового провадження.

У своєму відзиві на позов відповідач
зазначив, що обов'язок роботодавця щодо
створення робочих місць для інвалідів
не супроводжується його обов'язком
особисто займатися пошуком та
підбирати інвалідів на створені робочі
місця. Відповідачем було виконано
обов'язок передбачений ч.3 ст.18 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні», а
саме: регулярно, тобто календарного
місяця на протязі 2013 року до
відповідного відділення служби
зайнятості направлялися звіти, які
містять інформацію про наявність
вакантних посад у формі звіт № 3-ПН.
Тобто звіти з інформацією щодо
можливості працевлаштування
інвалідів, в тому числі для осіб з
обмеженими можливостями.

Доказів того, що відповідач не створив
робочі місця для інвалідів, відмовив
інвалідам у прийнятті на роботу,
несвоєчасно надавав державній службі
зайнятості інформацію, необхідну для
організації працевлаштування
інвалідів, або несвоєчасно звітував
Фонду соціального захисту інвалідів
про зайнятість тат працевлаштування
інвалідів у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України позивачем
не надано, а тому підстави для
застосування до відповідача
адміністративно-господарських санкцій
та пені - відсутні, а тому відповідач
просив суд у задоволені позову
відмовити.

Згідно ч.6 ст.128 КАС України якщо немає
перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, частина 6 статті 128 КАС
України, надає суду можливості
проводити подальший розгляд справи в
порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази у сукупності, суд дійшов
висновку, що позов не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що
Сільськогосподарське товариство з
обмеженою відповідальністю «Вікторія»
зареєстроване у Дніпропетровському
обласному відділенні Фонду
соціального захисту інвалідів як
платник страхових внесків
(страхувальник).

Відповідно до ч.2 ст.17 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» від 21.03.1991 р. №875-XIII
(зі змінами та доповненнями)
підприємства, установи і організації
за рахунок коштів Фонду соціального
захисту інвалідів або за рішенням
місцевої ради за рахунок власних
коштів, у разі необхідності, створюють
спеціальні робочі місця для
працевлаштування інвалідів,
здійснюючи для цього адаптацію
основного і додаткового обладнання,
технічного оснащення і пристосування
тощо з урахуванням обмежених
можливостей інваліда.

Згідно ст.19 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця. Підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною 1 статті 19 і
забезпечують працевлаштування
інвалідів.

Відповідно до ст.20 даного Закону
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлена нормативом,
передбаченим ст.19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, які
використовують найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 25 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю.
Порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк.

На думку позивача, на підставі звіту за
формою 10-ПІ № 03-07/4241 від 21.01.2014 року за 2013
рік за місця призначених для
працевлаштування інвалідів і не
зайнятих інвалідами, відповідач,
повинен був самостійно сплатити
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 26 789,77 грн. та пеню за
порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 8,04 грн.

Згідно п.п.11, 12 «Положення про Фонд
соціального захисту інвалідів»
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 26.09.2002 р. №1434,
місцеві органи соціального захисту
населення: виявляють інвалідів, які
бажають працювати і спроможні
реалізувати свої здібності та
можливості на підставі індивідуальних
програм реабілітації; щомісячно
надсилають службі зайнятості заявки на
навчання інвалідів; ведуть банк даних
про інвалідів, які працюють і бажають
працювати.

В силу ч.4 ст.20 Закону України «Про
зайнятість населення» підприємства,
установи, організації незалежно від
форм власності щомісяця подають
центрам зайнятості адміністративні
дані у повному обсязі про наявність
вільних робочих місць (вакансій).

Відповідно до ст.19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» № 2960-ІV в редакції
від 06.10.2005 року для підприємств,
установ, організацій, встановлюється
норматив, робочих місць для
працевлаштування інвалідів у розмірі
чотирьох відсотків середньооблікової
чисельності штатних працівників
облікового складу на рік.?

Так судом встановлено, що відповідач з
метою забезпечення працевлаштування
інвалідів на підприємстві, щомісяця,
протягом 2013 року подавав до
Солонянського районного центру
зайнятості звіти про наявність
вакансій за формою 3-ПН із зазначенням
вакансії на яку має бути
працевлаштовано інваліда, що
підтверджується відповідним листом
Солонянського районного центру
зайнятості від 23.09.2014 року № 409.

Крім того, згідно даного листа, за 2013
рік була направлена 1 особа, яка
самостійно відмовилася від
запропонованої роботи мотивуючи це
тим, що робота знаходиться не за місцем
проживання. Для інших безробітних осіб,
які в зазначений період перебували на
обліку згідно довідки до акту МСЕК з
висновками умови та характеру праці,
вакансії СТОВ «Вікторія» не являлися
підходящими.

Таким чином, відповідачем виконані всі
вимоги щодо працевлаштування
інвалідів та інформування центру
зайнятості про наявність вільних
робочих місць на його підприємстві та
потребу у направленні йому центром
зайнятості інвалідів для
працевлаштування.

Згідно ч.1 ст.218 ГК України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення (ч.2 ст.218 ГК України).

Статтею 238 ГК України передбачено, що за
порушення встановлених законодавчими
актами правил здійснення
господарської діяльності до суб'єкта
господарювання можуть бути
застосовані уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

Відповідно до частини 2 статті 218 ГК
України адміністративно-господарські
санкції можуть бути застосовані до
учасника господарських відносин за
порушення ним правил, встановлених
законодавчими актами, при наявності в
діях суб'єкту господарювання вини у
вчиненні такого порушення та якщо ним
не приймались заходи, спрямовані на
недопущення господарського
правопорушення.

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» працевлаштування
інвалідів здійснюється центральним
органом виконавчої влади з питань
праці та соціальної політики, органами
місцевого самоврядування,
громадськими організаціями інвалідів.
Законом України від 23.02.2006 року «Про
внесення змін до деяких законів
України щодо реалізації інвалідами
права на трудову зайнятість» зазначену
статтю було викладено в іншій редакції,
а Закон України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні
доповнено статтею 181, за змістом якої
пошук підходящої роботи для інваліда
здійснює державна служба зайнятості.

Таким чином, обов'язок підприємства зі
створення робочих місць для інвалідів
не супроводжується його обов'язком
займатися пошуком інвалідів для
працевлаштування.

У відповідності до ст.11 КАС України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Частиною 2 цієї статті визначено, що у
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Оцінюючи усі докази, які були
досліджені судом у їх сукупності, суд
вважає, що надані позивачем докази та
обґрунтування позову не доведені,
оскільки згідно норм чинного
законодавства на підприємства
покладений обов'язок по створюванню
робочих місць інвалідів, а не обов'язок
по їх працевлаштуванню, отже
адміністративно-господарські санкції
та пеня нараховані безпідставно, а тому
у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.10, 11, 69, 71, 94, 122, 158 - 163, 167 КАС України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову
Дніпропетровського обласного
відділення фонду соціального захисту
інвалідів до Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Вікторія» про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до вимог ст.254 КАС України та
може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд в порядку та
строки, передбачені ст.186 КАС України.

Суддя Кучма К.С.