Справа № 826/12389/13-а
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Борисюк Л.П.
У Х В А Л А

Іменем України

07 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді суддів при секретарі
за участю: представника
позивачаБорисюк Л.П., Бєлової Л.В.,
Грибан І.О. Чайка О.С. Дубініна М.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю «Клен-Н» на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 10 вересня 2013 року у
справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Клен-Н» до
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі міста Києва
Державної податкової служби про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Клен-Н» звернулося
до Окружного адміністративного суду
міста Києва із позовом до Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі міста Києва Державної
податкової служби в якому просило
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення від
15.07.2013 № 004852208 та № .

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
10 вересня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду, звернувся з апеляційною
скаргою, в якій зазначає, що
оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду та
прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача, який з'явився в
судове засідання, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, в
період з 17.06.2013 по 21.06.2013
співробітниками Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі
міста Києва Державної податкової
служби було проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку ТОВ
«Клен-Н» з питань дотримання
податкового законодавства з податку на
додану вартість та податку на прибуток
при взаємовідносинах з ТОВ «Соло-25»
(), приватним підприємством
«Унісон дизайн» (), ТОВ «СВН
Антарекс» (), ТОВ
«Транспорт-експрес» (), ТОВ
«Трейдтех» (), ТОВ «Магреб
Україна» (), ТОВ «Торгова
компанія «Смарт» () за
період з 01.01.2012 по 31.12.2012.

В ході проведення перевірки податковим
органом встановлено порушення
позивачем положень п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п.
201.4, п. 201.6, п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України та Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затв. Наказом
Міністерства фінансів України № 88 від
24.05.1995 р., п. 9.1 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», в результаті чого
занижено суму податку на додану
вартість на суму 42 891 грн., в т.ч.: за
травень 2012 р. - 21 367 грн., за червень 2012 р. -
21 524 грн.; пп. 139.1.9 п 139.1 ст. 139 Податкового
кодексу України та п. 2.4. Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затв. Наказом
Міністерства фінансів України № 88 від
24.05.1995, ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» в результаті чого
занижено суму податку на прибуток на
загальну суму 45 035,00 грн. (1 півріччя 2012
р.).

За результатами проведеної перевірки
відповідачем складено Акт перевірки
від 27.06.2013 № 180/22.7/32485229 на підставі якого
відповідачем прийнято:

- податкове повідомлення-рішення №
від 15.07.2013, яким визначено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 54 614 грн., в тому
числі 42 891 грн. основного платежу та 10 723
грн. штрафних фінансових санкцій;

- податкове повідомлення-рішення №
від 15.07.2013, яким визначено
податкове зобов'язання з податку на
прибуток в сумі 56 294 грн., в тому числі 45
035 грн. основного платежу та 11 259 грн.
штрафних фінансових санкцій.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що товари за договорами між
позивачем та його контрагентами не
придбавались та не продавались,
логістично-складські послуги не
надавались, а відтак відповідачем було
правомірно сформульовано висновок про
безпідставне віднесення позивачем сум
податку на додану вартість на підставі
податкових накладних ТОВ «Соло-25», ТОВ
«Трейдтех», ТОВ «Магреб Україна до
складу податкового кредиту та
заниження податку на прибуток,
внаслідок завищення валових витрат.

З таким висновком суду колегія суддів
погоджується, виходячи з наступного.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, а також
права та обов'язки платників податків і
зборів, компетенція контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства,
регулюються Податковим кодексом
України, який вступив в силу з 01.01.2011
року (далі по тексту - ПК України).

Порядок формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
визначено статтею 198 ПК України, згідно
якої право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій, зокрема, з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України,
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: або
дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг; або дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України
визначено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з, зокрема, придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п. 198.6 статті 198 ПК України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими
порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу)
чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього
Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

За приписами пункту 138.2 статті 138 ПК
України, витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визначаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення зберігання яких
передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Між тим, згідно положень підпункту 139.1.9
пункту 139. 1 статті 139 ПК України, не
включаються до складу валових витрат,
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Із системного аналізу положень
Податкового кодексу України
вбачається висновок, що право на
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість та валових
витрат виникає у платника податків за
наявності сукупності таких елементів:
наявності у сторін спеціальної
податкової правосуб'єктності (особа, що
видає податкову накладну, повинна бути
зареєстрованою як платник ПДВ);
фактичного (реального) здійснення
оподатковуваних операцій
постачальником на користь покупця;
наявності причинно-наслідкового
зв'язку між операцією з придбання
товарів чи послуг та потребою
використання в господарській
діяльності; документального
підтвердження факту здійснення
господарської операції сукупністю
належним чином складених (оформлених)
первинних та інших документів (у т.ч.
платіжних), які зазвичай супроводжують
операції певного виду та підтверджують
їх фактичне виконання; наявності у
покупця належним чином складеної
податкової накладної (має усі
обов'язкові реквізити).

Відповідно до інформаційного листа
Вищого адміністративного суду України
від 02.06.2011 року № 742/11/13-11, з метою
встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість належить з'ясовувати,
зокрема, обставини щодо руху активів у
процесі здійснення господарської
операції, установлення спеціальної
податкової правосуб'єктності
учасників господарської операції,
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку.

Дослідженню підлягають усі первинні
документи, які належить складати
залежно від певного виду господарської
операції: договори, акти виконаних
робіт, документи про перевезення,
зберігання товарів тощо.

Необхідно перевіряти фізичні, технічні
та технологічні можливості певної
особи до вчинення тих чи інших дій, що
становлять зміст господарської
операції, як-от: наявність
кваліфікованого персоналу, основних
фондів, у тому числі транспортних
засобів для перевезення або
виробництва, приміщень для зберігання
товарів тощо, якщо такі умови необхідні
для здійснення певної операції;
можливість здійснення операцій з
відповідною кількістю певного товару у
відповідні строки з урахуванням
терміну його придатності, доступності
на ринку тощо; наявність відповідних
ліцензій та інших дозвільних
документів, що необхідні для ведення
певного виду господарської діяльності.

Про відсутність факту здійснення
господарської операції можуть також
свідчити і результати, відображені у
даних податкового обліку будь-кого з
учасників господарської операції, які
фактично не настали внаслідок
відсутності відповідних дій будь-кого
з учасників такої операції (наприклад,
відображення отримання послуг без їх
фактичного надання або в разі їх
надання іншою особою, ніж та, що вказана
у даних податкового обліку чи
первинних документах; імітація купівлі
товару в особи, яка ніколи його не
продавала тощо).

Відповідно до статті 202 Цивільного
кодексу України, правочином є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

В силу частини п'ятої статті 203
Цивільного кодексу України, правочин
має бути спрямований на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним.

Згідно з частиною першою статті 215
Цивільного кодексу України,
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу, є підставою для
недійсності правочину.

Якщо недійсність правочину
встановлена законом, такий правочин
вважається нікчемним (частина друга
статті 215 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною другою статті 228
Цивільного кодексу України правочин,
який порушує публічний порядок, є
нікчемним.

Відповідно частини третьої статті 228
Цивільного кодексу України в разі
недодержання вимоги щодо
відповідності правочину інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам такий правочин може бути
визнаний недійсним. Якщо визнаний
судом недійсний правочин було вчинено
з метою, що завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, то при
наявності умислу у обох сторін - в разі
виконання правочину обома сторонами - в
дохід держави за рішенням суду
стягується все одержане ними за угодою,
а в разі виконання правочину однією
стороною з іншої сторони за рішенням
суду стягується в дохід держави все
одержане нею і все належне - з неї
першій стороні на відшкодування
одержаного. При наявності умислу лише у
однієї із сторін все одержане нею за
правочином повинно бути повернуто
іншій стороні, а одержане останньою або
належне їй на відшкодування виконаного
за рішенням суду стягується в дохід
держави.

Вивченням матеріалів справи колегією
суддів встановлено, що між позивачем та
ТОВ «Соло-25» було укладено договір від
01.05.2012 № С-05/03, згідно якого позивач
купує у «Соло-25» товар вказаний у
накладних.

01.06.2012 між ТОВ «Клен-Н» та ТОВ
«Трейдтех» укладено договір № 06/01,
відповідно до якого ТОВ «Трейдтех»
зобов'язувалося надавати позивачу
логістично-складські послуги.

01.06.2012 між позивачем та ТОВ «Трейдтех»
було укладено договір № Т-06/01,
відповідно до якого останній продає, а
ТОВ «Клен-Н» купує товар, вказаний у
накладних на умовах передбачених
договором.

ТОВ «Магреб Україна» на підставі
рахунків-фактур відвантажило ТОВ
«Клен-Н» товарів на загальну суму 81 546,00
грн. ТОВ «Магреб Україна» надало
апелянту рахунки-фактури, видаткові
накладні та податкові накладні.

В період за який проводилася перевірка,
до складу податкового кредиту по
взаємовідносинах з вказаними вище
контрагентами включено ПДВ 42 890,93 грн. в
т.ч.:

по ТОВ «Соло-25» - за травень 2012 р. ПДВ 21
367,21 грн.

по ТОВ «Трейдтех» - за червень 2012 року
ПДВ 7 872,72 грн.

по ТОВ «Магреб Україна» - за червень 2012
року ПДВ 13 651 грн.

Однак, в ході проведення перевірки
відповідачем встановлено, що ТОВ
«Соло-25» 01.08.2012 анульовано свідоцтво
платника ПДВ у зв'язку з відсутністю за
місцем знаходження. Стан платника « 3» -
прийнято рішення про припинення та
розпочато ліквідаційну процедуру.

Згідно протоколу допиту директора ТОВ
«Соло-25» ОСОБА_6 встановлено, що
останній господарську діяльність від
імені даного товариства не здійснював,
жодних договорів, податкових
накладних, видаткових накладних, актів
прийому-передачі - не підписував, та не
подавав звітності.

ТОВ «Трейдтех» 28.09.2012 анульовано
свідоцтво платника ПДВ, у зв'язку з
ліквідацією підприємства за власним
бажанням. Стан платника « 8» - внесено
запис про відсутність за місцем
знаходження. ТОВ «Трейдтех» надавало
позивачу ніби-то логістично-складські
послуги на підставі договору.

Згідно пояснень директора ТОВ
«Трейдтех» ОСОБА_1 встановлено, що
остання господарську діяльність від
імені даного товариства не
здійснювала, жодних бухгалтерських
документів - не підписувала, та не
подавала звітності.

Між ТОВ «Магреб-Україна» на позивачем
реалізація товару здійснювалась на
підставі рахунків-фактур, без
укладання письмового договору.

ТОВ «Магреб-Україна» анульовано 30.08.2012
свідоцтво платника ПДВ та внесено
запис про відсутність за місцем
знаходження.

Згідно акту від 02.08.2012 «Про результати
проведення зустрічної перевірки ТОВ
«Магреб-Україна» встановлено
відсутність у даного підприємства
майна, матеріальних ресурсів,
необхідних для операцій
купівлі-продажу. Також відсутні
трудові ресурси, основні фонди,
транспортні засоби, складські
приміщення. Зроблено висновок, що
операції з купівлі-продажу ТОВ
«Магреб-Україна» не спричиняють
настання правових наслідків.

Згідно інформації ГВПМ ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва,
здійснити опитування посадових осіб
ТОВ «Магреб-Україна» та встановити
фактичне їх місце знаходження не
виявляється можливим.

Таким чином, договори відповідно до п.п.
1, 2 ст. 215, п. п 1, 5 ст. 203 Цивільного
кодексу України є нікчемними, і згідно
ст. 216 Цивільного кодексу України не
створюють юридичних наслідків крім
тих, що пов'язані з їх недійсністю.

Крім цього, господарські операції між
ТОВ «Клен-Н» та ТОВ «Соло-25», ТОВ
«Трейдтех», ТОВ «Магреб Україна» не
підтверджуються виходячи з врахування
реального часу здійснення операцій
місцезнаходження майна, наявності
трудових ресурсів,
виробничо-складських приміщень,
технічного персоналу, основних фондів,
виробничих активів, складських
приміщень, засобів для транспортування
та іншого майна, які економічно
необхідні для здійснення
господарських операцій у зазначених
обсягах, що свідчить про відсутність
необхідних умов для реального настання
результатів відповідної господарської
діяльності.

Разом з тим, позивачем не надано
належних доказів щодо надання ТОВ
«Соло-25», ТОВ «Трейдтех», ТОВ «Магреб
Україна» відповідних послуг, товарів
позивачу та використання ним отриманих
послуг у власній господарській
діяльності, що виключає можливість
причинно-наслідкового зв'язку витрат з
господарською діяльністю позивача,
зокрема, будь-яке використання
набутого на підставі укладених
договорів.

Наявні в матеріалах справи податкові
накладні та договори підписані
невстановленими особами, надані
документи із назвами
«товарно-транспортні накладні» по суті
є видатковими накладними, а не
товарно-транспортними та підписані
також невстановленими особами,
оскільки біля підписів, відсутні
прізвища або посади осіб, що їх
підписували, як і на рахунках фактурах
та видаткових накладних.

Крім цього, згідно постанови слідчого з
особливо важливих справ слідчого
відділу ДПС у Закарпатській області
старшого лейтенанта податкової
міліції Ковач Д.В. про порушення
кримінальної справи від 27 вересня 2012
року, невстановлені особи від імені ТОВ
«Техно» відобразили, що нібито
придбані у ТОВ «Техмонтажресурс» ТМЦ
реалізовані підприємствам з ознаками
фіктивності зареєстрованим у м. Києві,
зокрема, ТОВ «Трейдтех», яке є
контрагентом позивача, на суму 23 853 377,82
грн. та податкового кредиту по ПДВ 3 003
538,08 грн. Стан платника - відсутній за
юридичною адресою.

В подальшому невстановлені особи діючі
від імені, зокрема, ТОВ «Трейдтех»
реалізовували ТМЦ придбані у ТОВ
«Техно» до СГД реального сектору
економіки.

На запит суду щодо стану розгляду
кримінальної справи № 1603112, порушеної
відносно директора ТОВ «Техно» ОСОБА_9
та невстановлених осіб за ознаками
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК
України, слідчим управлінням
фінансових розслідувань Головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області було надіслано копію вироку
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 12 червня 2013
року, яким ОСОБА_9 визнано винним у
вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.
205 КК України.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку про недоведеність
фактичного виконання укладених
договорів, про юридичну дефектність у
зв'язку з цим складених за такими
операціями первинних документів та
податкових накладних, які, внаслідок
наведеного, не мають юридичної
значимості для цілей бухгалтерського
та податкового обліку, що в сукупності
зумовлює висновок суду про відсутність
підстав для формування позивачем
спірних сум податкового кредиту з ПДВ
та валових витрат.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Державною податковою інспекцією у
Солом'янському районі міста Києва
Державної податкової служби, як
суб'єктом владних повноважень,
повністю доведено правомірність
прийнятих нею податкових
повідомлень-рішень від 15.07.2013 № 004852208 та
№ .

Натомість, доводи, викладені позивачем
в апеляційній скарзі, не спростовують
висновків суду першої інстанції та не
знайшли свого належного підтвердження
в суді апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Клен-Н» на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 10 вересня 2013 року -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 10 вересня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
суддя суддя Л.П. Борисюк
Л.В. Бєлова І.О. Грибан

Повний текст ухвали складено та
підписано - 10.10.2014

Головуючий суддя
Борисюк Л.П.

Судді:
Бєлова Л.В.

Грибан І.О.