Справа № 806/5132/13-а
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/60594/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Блажівської Н.Є.

Цвіркуна Ю.І.

при секретарі судового засідання:
Мосійчук І.М.,

розглянувши касаційну скаргу
Чуднівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області

на ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 13 листопада
2013 року

та постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 03 вересня
2013 року

по справі № 806/5132/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Галіївський
маслозавод»

до Чуднівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області

про визнання недійсними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Галіївський
маслозавод» звернулось до суду з
позовною заявою до Чуднівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області про
визнання недійсними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
11.07.2013 року №, №.

Постановою Житомирського
окружного адміністративного суду від 03
вересня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 13 листопада
2013 року у даній справі позов задоволено
з огляду на правомірність заявлених
вимог.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, відповідач подав
касаційну скаргу, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким у позові відмовити, оскільки
вважає, що постанову та ухвалу було
прийнято з порушенням норм
матеріального права та без належного
врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Чуднівською об'єднаною
Державною податковою інспекцією
Головного Управління Міндоходів в
Житомирський області було проведено
позапланову виїзну перевірку ТОВ
«Галіївський маслозавод» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого, згідно висновків
якої встановлено порушення
товариством п.п.135.5 п.135.5 ст.135, п.137.1 ст.137,
п.138.4 ст.138, п.150.1 ст.150 Податкового
кодексу України.

На думку податкового органу, сума
витрат на виготовлення товару не може
перевищувати суму доходу від
реалізації даного товару, тобто
платник, що відкоригував до нуля
податкові доходи щодо проданих товарів
(робіт, послуг), втрачає і право на
витрати операційної діяльності, що
включають собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг. Крім того, податковий орган
наполягає на необхідності включення
підприємством до складу валових
доходів сум поворотної фінансової
допомоги, яка залишилася неповернутою
за наслідками звітних податкових
періодів.

На підставі висновків перевірки та
встановлених порушень податковим
органом 11 липня 2013 року прийняті спірні
податкові повідомлення - рішення
№, яким збільшено суму грошового
зобов'язання по податку на прибуток на
загальну суму 3248309,00 грн., у тому числі
за основним платежем - 2598647,00 грн. та
649662,00 грн. штрафних (фінансових)
санкцій, №, яким позивачу
зменшено суму від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток у розмірі 6183537,00 грн.

Задовольняючи позов, суди виходили з
наступних мотивів, з чим погоджується
суд касаційної інстанції.

Чинні норми Податкового кодексу
України не забороняють відносити до
складу валових витрат підприємства усі
витрати, пов'язані з виготовленням
товарів (робіт, послуг), та не вимагають
віднесення до складу валових витрат
лише витрати, здійснення яких пов'язане
із отриманням прибутку. Законодавством
не визначено обов'язку платника
податку здійснювати лише прибуткову
господарську діяльність, оскільки
характерною ознакою господарської
діяльності є її здійснення на власний
ризик суб'єкта господарювання, що
передбачає неоднозначність наслідків
такої діяльності і не виключає її
збитковості.

Фінансова допомога за договором №15-12/11
від 15 грудня 2011 року, правомірно не була
відображена у деклараціях на прибуток,
за кодом рядка 03.12, оскільки згідно
чинного ПК України не підлягала такому
відображенню, а тому позивач
правомірно включив до податкової
декларації з податку на прибуток за І
квартал 2013 року в рядок за кодом 03.12
(суми поворотної фінансової допомоги
отриманої у звітному (податковому)
періоді) - фінансову допомогу в розмірі
2821784,00 грн., яка надійшла та не була
повернута від ТОВ «Фаворит-Агро» в сумі
2228400,00 грн. та ОСОБА_3 в сумі 593384,00 грн.

Згідно пп. 14.1.228 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг для цілей розділу III
цього Кодексу - витрати, що прямо
пов'язані з виробництвом та/або
придбанням реалізованих протягом
звітного податкового періоду товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, які
визначаються відповідно до положень
(стандартів) бухгалтерського обліку, що
застосовуються в частині, яка не
суперечить положенням цього розділу.

Відповідно до пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138
розділу III ПК України витрати
операційної діяльності включають:
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2
- 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

Колегія суддів погоджується з
висновком судів про те, що позивачем
було правомірно віднесено до першого
календарного кварталу 2013 податкового
року від'ємне значення об'єкта
оподаткування попереднього звітного
періоду, а саме 2012 року, в розмірі 6183537,00
грн. До того ж, як вбачається з аналізу
норм Податкового кодексу України,
законодавцем не заборонено включати до
витрат, що враховуються при визначенні
об'єкта оподаткування, від'ємне
значення об'єкта оподаткування, та
відповідно, відображати його у
податковій декларації з податку на
прибуток.

Операції з продажу платником податку
товарів (робіт, послуг) відображаються
в податковому обліку на загальних
підставах за правилами визначеними ст.
134 Податкового кодексу України.

Пунктом 134.1 ст. 134 Податкового кодексу
України встановлено, що об'єктом
оподаткування є прибуток із джерелом
походження в Україні та за її межами,
який визначається шляхом зменшення
суми доходів звітного періоду на
собівартість реалізованих товарів
(робіт, послуг) та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138-143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 135.4.1 п. 135.4 ст. 135 ПК
України дохід від операційної
діяльності визнається в розмірі
договірної (контрактної) вартості, але
не менше ніж сума компенсації, отримана
в будь-якій формі, в тому числі при
зменшенні зобов'язань, та включає дохід
від реалізації товарів, виконаних
робіт, наданих послуг, у тому числі
винагороди комісіонера (повіреного,
агента тощо); особливості визначення
доходів від реалізації товарів,
виконаних робіт, наданих послуг для
окремих категорій платників податків
або доходів від окремих операцій
встановлюються положеннями цього
розділу.

Собівартість реалізованих товарів
(робіт, послуг) формується за правилами
п. 138.6 та п. 138.8 ст. 138 ПК України,
відповідно до яких собівартість
придбаних та реалізованих товарів
формується відповідно до ціни їх
придбання з урахуванням ввізного мита
і витрат на доставку та доведення до
стану, придатного для продажу.
Собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, а саме: прямих матеріальних
витрат; прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну).

Зазначені пункти не містять обмежень
щодо формування собівартості
реалізованих товарів (робіт, послуг),
залежно від розміру доходу від
реалізації таких товарів (робіт,
послуг).

До того ж, вказаними нормами прямо
передбачено право платника податку
віднести витрати до складу валових
витрат за фактом сплати коштів за
товари (роботи, послуги), які
придбаваються для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Отже, чинні норми Податкового кодексу
України не забороняють відносити до
складу валових витрат підприємства усі
витрати, пов'язані з виготовленням
товарів (робіт, послуг), та не вимагають
віднесення до складу валових витрат
лише витрати, здійснення яких пов'язане
із отриманням прибутку. Законодавством
не визначено обов'язку платника
податку здійснювати лише прибуткову
господарську діяльність, оскільки
характерною ознакою господарської
діяльності є її здійснення на власний
ризик суб'єкта господарювання, що
передбачає неоднозначність є
наслідків такої діяльності і не
виключає її збитковості.

За загальним правилом, установленим
нормою пункту 150.1 статті 150 Податкового
кодексу України, у разі, якщо
результатом розрахунку об'єкта
оподаткування платника податку з числа
резидентів за підсумками податкового
року є від'ємне значення, то сума такого
від'ємного значення підлягає включенню
до витрат першого календарного
кварталу наступного податкового року.
Розрахунок об'єкта оподаткування за
наслідками півріччя, трьох кварталів
та року здійснюється з урахуванням
зазначеного від'ємного значення
попереднього року у складі витрат
таких податкових періодів наростаючим
підсумком до повного погашення такого
від'ємного значення.

Колегія суддів вважає безпідставними
доводи відповідача про те, що сума
витрат на виготовлення товару не може
перевищувати суму доходу від
реалізації даного товару.

Крім того, колегія суддів погоджується
з висновком судів про те, що є
безпідставною також позиція
податкового органу щодо необхідності
включення підприємством до складу
валових доходів сум поворотної
фінансової допомоги, яка залишилася
неповернутою за наслідками звітних
податкових періодів у сумі 2228400 грн.,
оскільки ТОВ «Галіївський маслозавод»
подано декларацію з податку на
прибуток товариства за 1 квартал 2013
року по якій у р. 03 «Інші доходи»
включено фінансову допомогу від ОСОБА_4
в сумі 2821784,00 грн.

Відповідно до підпункту 135.5.5 пункту 135.5
ст. 135 Податкового кодексу України суми
поворотної фінансової допомоги,
отриманої від засновника/учасника (в
тому числі нерезидента) такого
платника податку, у випадку повернення
такої допомоги не пізніше 365
календарних днів з дня її отримання, не
включаються до доходів підприємства,

Водночас, з урахуванням зазначеної
норми Податкового кодексу України та
зважаючи на те, що ОСОБА_4 є засновником
ТОВ «Галіївський маслозавод», позивач
правомірно не включив відповідну
отриману фінансову допомогу до
декларації з податку на прибуток,
оскільки вказана поворотна фінансова
допомога була повернута до закінчення
365- ти денного терміну.

Отже, фінансова допомога за договором
№15-12/11 від 15 грудня 2011 року правомірно
не була відображена у деклараціях на
прибуток, за кодом рядка 03.12, оскільки
згідно чинного ПК України не підлягала
такому відображенню, а тому позивач
правомірно включив до Податкової
декларації з податку на прибуток за І
квартал 2013 року в рядок за кодом 03.12
(суми поворотної фінансової допомоги
отриманої у звітному (податковому)
періоді) фінансову допомогу в розмірі
2821784,00 грн., яка надійшла та не була
повернута від ТОВ «Фаворит-Агро» в сумі
2228400,00 грн. та ОСОБА_3 в сумі 593384,00 грн.

За таких обставин, суди дійшли вірного
висновку щодо наявності підстав для
задоволення позову.

Відповідно до ст. 224 КАС України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень
судами попередніх інстанції норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
залишити без задоволення, а
оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Чуднівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
залишити без задоволення.

Ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 13 листопада 2013 року та постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від 03 вересня
2013 року по справі № 806/5132/13-а залишити
без змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-239 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підпис Блажівська Н.Є. підпис Цвіркун
Ю.І.

Ухвала складена у повному обсязі 03.10.2014
р.