Справа № 813/5642/14
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2014-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/5642/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
Головуючого-судді Сасевича О.М.,
за участю секретаря судового засідання
представника позивача Кузьменко А.В.,
представника відповідача Сенюк В.Р.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Хліб-Трейд» до
Державної податкової інспекції у
Пустомитівському районі Головного
управління Міндоходів у Львівській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Хліб-Трейд» (надалі -
ТзОВ «Хліб-Трейд») звернулося 27.04.2012
року до суду з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у Пустомитівському районі, у
якій просило визнати протиправним і
Ухвалою Львівського окружного
адміністративного суду (суддя Качур
Р.П.) від 27.04.2012 року було відкрито
провадження у справі №2а-3722/12/1370.
Ухвалою від 28.04.2012 року в даній справі
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового
Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 13.09.2012 року
в адміністративній справі №2а-3722/12/1370
задоволено позовні вимоги ТзОВ
«Хліб-Трейд», а саме: визнано
протиправним та скасовано податкове
року в частині збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 634 477,25 грн., у
тому числі основний платіж - 507 775 грн.,
штрафні (фінансові) санкції (штрафи) - 126
Не погодившись із прийнятим рішенням,
відповідачем було оскаржено постанову
суду від 13.09.2012 року в апеляційному
Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 25.04.2013 року
апеляційну скаргу ДПІ у
Пустомитівському районі Львівської
області ДПС було залишено без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
13.09.2012 року - без змін.
Не погодившись із висновками судів
першої та апеляційної інстанцій,
відповідач звернувся із касаційною
скаргою до Вищого адміністративного
суду України.
Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 03.07.2014 року касаційну
скаргу ДПІ у Пустомитівському районі
Львівської області ДПС задоволено
частково, рішення попередніх судових
інстанцій були скасовані, а справу
направлено на новий розгляд до суду
Відповідно до вимог ст.15-1 Кодексу
адміністративного судочинства України
та за результатами автоматизованого
розподілу справ між суддями,
адміністративну справу №2а-3722/12/1370
передано на розгляд судді Львівського
окружного адміністративного суду
Сасевичу О.М. Адміністративній справі
присвоєно №813/5642/14.
Згідно ухвали від 13.08.2014 року, справу
було прийнято суддею Сасевичем О.М. до
свого провадження та призначено її до
судового розгляду.
За клопотанням відповідача 10.09.2014 року
протокольною ухвалою суду було
здійснено заміну відповідача на
Державну податкову інспекцію у
Пустомитівському районі Головного
управління Міндоходів у Львівській
області (надалі - ДПІ у
Пустомитівському районі ГУ Міндоходів
у Львівській області), у зв'язку з
На обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначає, що оспорюване ним
податкове повідомлення-рішення було
прийняте контролюючим органом із
порушенням норм матеріального права та
є таким, що суперечать чинному
законодавству України. Позивач вважає,
що висновки перевірки про порушення
позивачем податкового законодавства,
які були підставою для прийняття
рішення, є безпідставними, оскільки
ТзОВ «Хліб-Трейд», діючи в рамках та в
межах чинного законодавства України,
правомірно віднесено до складу
податкового кредиту суми ПДВ, сплачені
в ціні товару за господарськими
операціями щодо придбання товару
(напівфабрикат краст), які проводилися
ним із ТзОВ «Алтваінвест» у липні 2011
року.

Позивач стверджує, що його операції з
ТзОВ «Алтваінвест» носили реальний і
товарний характер. Реальність таких
операцій підтверджується належними та
допустимими доказами, а саме, про це
свідчать: договір купівлі-продажу
товару, видаткові накладні, податкові
накладні, платіжні доручення на оплату
товару, банківські виписки тощо. А тому,
позивач вважає, що операції були
повністю й належним чином
задокументовані, як того вимагає
законодавство України, і такі
документи в своїй сукупності є
належними та достатніми доказами
реального вчинення й виконання
господарських операцій.

Позивач також зазначає, що придбаний
товар був ним у подальшому
використаний в своїй діяльності, а саме
- реалізований, шляхом передачі на
комісію ТзОВ «Західресурс», яке як
комісіонер здійснило продаж такого
товару на експорт HONOUR FAITH TRAIDING LIMITED
(Панама).

Отож, на переконання позивача він
правомірно відніс ПДВ, сплачений у ціні
придбаного в ТзОВ «Алтваінвест»
товару, оскільки такі суми
підтверджені належним чином
оформленими податковими накладними,
операції дійсно мали місце та придбані
товари були використані в
господарській діяльності позивача та в
оподатковуваних операціях.

Також позивач відзначає
безпідставність обґрунтування
відповідачем висновків щодо порушення
ТзОВ «Хліб-Трейд» податкового
законодавства матеріалами перевірки
його контрагента ТзОВ «Алтваінвест» та
податковою інформацією, яка стосується
постачальників такого контрагента
(ТзОВ «Укрстандартінвест», ТзОВ
«Колокол Україна»), що суперечить
принципу індивідуальності
відповідальності податків і не
відповідає засадам чинного
законодавства України.

Позивач також підкреслює, що при
укладенні договору з ТзОВ
«Алтваінвест» ним було перевірено
відомості про такого контрагента, а
зокрема, свідоцтво про державну
реєстрацію, свідоцтво про реєстрацію
платника ПДВ, здійснено перевірку
відомостей про нього на сайті ДПА
України. А тому, всі можливі дії по
перевірці добросовісності такого
постачальника ним були вжиті.

У зв'язку із чим, ТзОВ «Хліб-Трейд»
стверджує, що не мало наміру допускати
порушення податкового законодавства
України та не допустило таких порушень,
вжило усіх заходів для уникнення
настання будь-яких несприятливих
наслідків від здійснення
господарських операцій із ТзОВ
«Алтваінвест», реально виконало
вчинені сторонами правочини і
дотрималося при цьому всіх приписів
чинного законодавства України.

Такі обставини достатньо й повно
підтверджуються наявними доказами, а
тому, на переконання позивача, він мав
повне право на формування податкового
кредиту за рахунок ПДВ, сплаченого в
ціні придбаного в ТзОВ «Алтваінвест»
товару, у той же час висновки
відповідача ґрунтувалися на
безпідставних припущеннях і є
помилковими, а отже, не можуть бути
підставою для прийняття контролюючим
органом рішень щодо позбавлення ТзОВ
«Хліб-Трейд» правомірних податкових
вигод.

Ураховуючи наведене, позивач
переконаний, що відповідач,
ґрунтуючись на помилкових і
безпідставних висновках про порушення
ТзОВ «Хліб-Трейд» податкового
законодавства, прийняв незаконне
податкове повідомлення-рішення №
від 19.04.2012 року, а тому, його слід
визнати протиправними та скасувати.

На заперечення позовних вимог
відповідачем було подано заперечення
на позовну заяву, додаткові пояснення.
У своїх запереченнях відповідач
обґрунтовує законність оспорюваного
податкового повідомлення-рішення, а
його позиція полягає в наступному.

Як встановлено відповідачем, за
результатами перевірки позивача, ряд
господарських операцій між ТзОВ
«Хліб-Трейд» та ТзОВ «Алтваінвест», які
були відображені позивачем в
податковому обліку, фактично не мали
місце та не відбувалися.

На думку відповідача це
підтверджується даними перевірок ТзОВ
«Алтваінвест», які засвідчують
об'єктивну неможливість провадження
ним реальної діяльності, оскільки у
нього відсутні виробничі потужності,
основні фонди, складські приміщення,
транспортні засоби, персонал. При
цьому, відповідач звертає увагу на
ланцюжок постачання товару
(напівфабрикат зі шкіри), за яким ТзОВ
«Алтваінвест» придбавало товар у ТзОВ
«Укрстандартінвест», а воно - у ТзОВ
«Колокол Україна». Однак, зазначені
підприємства-постачальники також не
могли провадити реальної діяльності,
позаяк у них теж були відсутні для
цього необхідні умови (виробничі
потужності, основні фонди, складські
приміщення, транспортні засоби,
персонал), що засвідчується
матеріалами перевірок, податковою
інформацією. А крім того, на
сумнівність діяльності ТзОВ «Колокол
Україна» вказує й те, що з липня 2011 року
його засновником, керівником і
головним бухгалтером є іноземна
громадянка (Російської Федерації)
ОСОБА_4, яка не має офіційного дозволу
на працевлаштування в Україні та лише
один раз перебувала на її території,
відповідно, здійснювати реальну
діяльність без органів управління така
особа не могла, а тому й не могла
постачати товар до ТзОВ
«Укрстандартінвест», воно до ТзОВ
«Алтваінвест», а останнє до ТзОВ
«Хліб-Трейд».

У зв'язку з чим, на думку відповідача,
операції між ТзОВ «Хліб-Трейд» та ТзОВ
«Алтваінвест» щодо купівлі-продажу
напівфабрикату красту у липні 2011 року
не могли реально відбуватися і не
відбувалися, а метою їх документування
будо бажання скористатися податковою
вигодою, включивши до складу
податкового кредиту суми ПДВ.

Окрім того, відповідач стверджує про
нікчемність правочинів, вчинених між
ТзОВ «Хліб-Трейд» і ТзОВ «Алтаінвест»,
в обґрунтування чого він базується на
тому, що під час їх вчинення не було
дотримано ч.5 ст.203 Цивільного кодексу
України і ці правочини не спрямовані на
реальне настання наслідків, що
обумовлені ними. А тому, в силу своєї
нікчемності, такі правочини не
створюють юридичних наслідків, крім
тих, що пов'язані з їх недійсністю, а
отже, не можуть породжувати дійні
наслідки щодо виконання відповідних
господарських операцій із поставки
товарів.

Таким чином, відповідач вважає, що
операції між ТзОВ «Хліб-Трейд» та ТзОВ
«Алтваінвест» не переслідували
законної господарської мети й не були
спрямовані на їх реальне здійснення, а
тому, незважаючи на формально вірне
документальне оформлення таких
операцій, вони насправді не
здійснювалися, а лише документувалися
з метою отримання податкових вигод.
Зважаючи на викладене, відповідач
вважає, що позивачем було безпідставно
сформовано податковий кредит по
операціях із ТзОВ «Алтваінвест»,
відповідно, висновки й рішення
податкового органу є обґрунтованими й
законними, спрямованими виключно на
захист прав та інтересів держави від
протиправних дій недобросовісних
платників податків, у зв'язку з чим
підстави для скасування податкового
повідомлення-рішення № від 19.04.2012
року відсутні.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала,
надала пояснення, аналогічні
викладеним у позовній заяві, письмових
поясненнях та просила суд позов
задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову
заперечила, надала пояснення,
аналогічні викладеним у запереченнях,
письмових поясненнях та просила суд у
позові відмовити.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши і дослідивши
подані документи та матеріали,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позов підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.02.2005 року
Виконавчим комітетом Львівської
міської ради було зареєстровано
юридичну особу ТзОВ «Хліб-Трейд». На
податковий облік позивача взято 25.03.2005
року. У періоді, який перевірявся, ТзОВ
«Хліб-Трейд» було зареєстровано як
платник податку на додану вартість,
згідно Свідоцтва про реєстрацію
платника ПДВ від 22.04.2005 року.

У період із 12.03.2012 року по 06.04.2012 року
відповідачем було проведено планову
виїзну перевірку ТзОВ «Хліб-Трейд» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2011 року по
31.12.2011 року, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011 року по
31.12.2011 року.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем було складено акт
№118/2200/33419760 від 11.04.2012 року, у якому
зафіксовано, зокрема, наступні
порушення податкового законодавства,
допущені ТзОВ «Хліб-Трейд» у своїй
діяльності:

1)п.п.198.3, 198.6 Податкового кодексу
України, занижено податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість за період з 01.01.2011 року по
31.12.2011 року на загальну суму 507 775 грн., в
тому числі за липень 2011 року - 507 775 грн.,

2)п.п.200.1, 200.2 Податкового кодексу
України, занижено податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість за період з 01.01.2011 року по
31.12.2011 року на загальну суму 971 грн., в
тому числі в травні 2011 року - 890 грн., в
червні 2011 року - 81 грн.

Як випливає зі змісту акту №118/2200/33419760
від 11.04.2012 року, контролюючий орган
дійшов висновку, що операції між ТзОВ
«Хліб-Трейд» та ТзОВ «Алтваінвест», які
відбувалися у липні 2011 року, не носили
реальний характер, а були лише
документовані на папері з метою
отримання податкових вигод.

Так, в акті №118/2200/33419760 зазначено, що в
липні 2011 року ТзОВ «Хліб-Трейд» було
придбано в ТзОВ «Алтваінвест» товару
(напівфабрикат краст) на загальну суму 3
046 652,86 грн., у тому числі ПДВ 507 775,47 грн.,
який був віднесений позивачем до
складу податкового кредиту. У той же
час, за висновком акту реальне
здійснення таких операцій було
неможливим, зважаючи на такі обставини.

Так, відповідач посилається на те, що
постачальником ТзОВ «Алтваінвест»
виступало ТзОВ «Укрстандартінвест», а
дані перевірки ТзОВ «Алтваінвест»,
викладені в акті №136/23-3/36997677 від 11.01.2012
року, складеному ДПІ у
м.Івано-Франківську, свідчать, що це
товариство не провадить реальної
господарської діяльності, у нього
відсутні виробничі потужності, основні
фонди, складські приміщення,
транспортні засоби, персонал.

Також, дані перевірки ТзОВ
«Укрстандартінвест», викладені в акті
№12361/23-3/37408620 від 02.12.2011 року, складеному
ДПІ у м.Івано-Франківську,
підтверджують те, що ТзОВ
«Укрстандартінвест» здійснювало
діяльність, спрямовану на надання
податкової вигоди третім особам, а отже
документовані ним операції були
безтоварними.

Окрім того, відповідач вказує на те, що
постачальником ТзОВ
«Укрстандартінвест» виступало ТзОВ
«Колокол Україна», щодо якого
відповідач посилається на дані
підрозділу податкової міліції, згідно
з якими, у нього також відсутні
виробничі потужності, основні фонди,
складські приміщення, транспортні
засоби, персонал, що не дозволяє такому
товариству здійснювати реальну
господарську діяльність. А крім того,
згідно з цими ж даними, засновник,
керівник і головний бухгалтер ТзОВ
«Колокол Україна» ОСОБА_4 (з липня 2011
року) є громадянкою Російської
Федерації, не має дозволу на
працевлаштування в Україні та лише
один раз перебувала на її території, що
свідчить про фіктивну діяльність
такого товариства.

А тому, виходячи з того, що по ланцюгу
постачання товар не набувався ТзОВ
«Алтваінвест», відповідно, він не
постачався і ТзОВ «Хліб-Трейд», отже,
такі операції насправді були
нереальними та документовані лише для
отримання податкових вигод. У зв'язку з
чим, документуючи неіснуючі
господарські операції, позивачем було
занижено податок на додану вартість на
суму 507 775,47 грн., що відображено в акті
№118/2200/33419760 від 11.04.2012 року.

Окрім того, відповідачем було
встановлено та зазначено в акті
№118/2200/33419760 той факт, що ТзОВ
«Хліб-Трейд» у лютому, травні 2011 року
подавалися уточнюючі розрахунки
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість, проте відповідні дані
помилково не було відображено в рядку 25
«Сума податку на додану вартість, яка
підлягає нарахуванню та сплаті в
бюджет за підсумками поточного
звітного (податкового) періоду, з
урахуванням залишку від'ємного
значення попереднього звітного
(податкового) періоду (рядок 18-рядок
21.1-рядок 21.2)», що призвело до заниження
сплати ПДВ на суму 971 грн.

З огляду на що, на підставі акту
№118/2200/33419760 від 11.04.2012 року,
відповідачем було прийнято
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення № від 19.04.2012
року щодо збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість (+508 746 грн.) та штрафними
санкціями (126 945 грн.).

Не погоджуючись із діями та рішеннями
ДПІ у Пустомитівському районі та
вважаючи свої права порушеними
рішеннями суб'єкта владних
повноважень, позивачем було заявлено
означений позов, у якому ТзОВ
«Хліб-Трейд» стверджує про відсутність
підстав для прийняття відповідачем
оспорюваного податкового
повідомлення-рішення за відсутності
порушень податкового законодавства та,
відповідно, про протиправність такого
повідомлення-рішення.

Розглянувши доводи сторін і дослідивши
підстави прийняття суб'єктом владних
повноважень оспорюваного рішення, суд
у першу чергу висловлює критичну
оцінку обґрунтуванню висновків і
рішень відповідача даними перевірки
діяльності контрагента позивача - ТзОВ
«Алтваінвест» (акт №136/23-3/36997677 від
11.01.2012 року, складений ДПІ у
м.Івано-Франківську) та постачальника
останнього - ТзОВ «Укрстандартінвест»
(акт №12361/23-3/37408620 від 02.12.2011 року,
складений ДПІ у м.Івано-Франківську),
які на думку відповідача встановлюють
факти безтоварних і нереальних
операцій між ТзОВ «Алтваінвест» і його
постачальником (ТзОВ
«Укрстандартінвест») та ТзОВ «Колокол
Україна», яке постачало товар на
користь ТзОВ «Укрстандартінвест». Як
випливає з викладених в акті
№118/2200/33419760 висновків, такі відомості
на переконання контролюючого органу
безсумнівно свідчать про подальшу
нереальність операцій між ТзОВ
«Алтваінвест» і покупцем такого товару
- ТзОВ «Хліб-Трейд».

Суд підкреслює, що платник податків не
може зазнавати негативних наслідків
внаслідок діянь інших осіб, що
перебувають поза межами його впливу.
При провадженні своєї діяльності
позивач не зобов'язаний здійснювати
перевірку легальності чи
правомірності діяльності своїх
контрагентів, дотримання ними
законодавства України, повноваження їх
представників тощо, - для цього
позивачу не надано відповідних
повноважень та компетенції й він
позбавлений ефективної можливості
уникати чи попереджувати співпрацю із
несумлінними платниками податків. У
той же час, співпраця та наявність
господарських відносин із особами, які
допустили порушень законодавства, не
свідчить автоматично про допущення
порушень самим позивачем, за умови якщо
ним особисто порушень закону допущено
не було.

Неприпустимість притягнення до
відповідальності одного суб'єкта
господарювання, у випадку
неправомірних дій іншого, визначено й у
практиці Європейського суду з прав
людини. Зокрема, у п.71 рішення у справі
«Булвес» АД проти Болгарії»
Європейський суд з прав людини дійшов
такого висновку, що компанія-заявник не
повинна нести відповідальність за
наслідки невиконання постачальником
його обов'язків щодо своєчасного
декларування ПДВ і, як наслідок,
сплачувати ПДВ повторно разом із пенею.
Суд вважає, що такі вимоги
прирівнюються до надзвичайного
обтяження для компанії-заявника, що
порушило справедливий баланс, який
повинен був підтримуватися між
вимогами загальних інтересів та
вимогами захисту права власності.
Вищенаведений висновок Європейський
суд з прав людини повторно підтвердив у
рішенні у справі «Бізнес Саппорт
Сентр» проти Болгарії», п.23 якого
зазначено, що у разі виявлення
податковими органами невиконання
постачальником своїх обов'язків як
платника ПДВ, вони могли б розпочати
податкову перевірку цього
постачальника, з тим щоб стягнути з
нього належні платежі та штрафні
санкції.

А тому, висновки про порушення
податкового законодавства
контрагентами позивача чи іншими
особами не можуть автоматично
підтверджувати порушення податкового
законодавства самим позивачем й
оцінюються судом критично.

Також суд, розглядаючи дану справу,
критично оцінює доводи відповідача
щодо нереальності здійснюваних
позивачем операцій фактами
відсутності в осіб, які на думку
відповідача брали участь у ланцюжку
постачання товару (ТзОВ «Алтваінвест»,
ТзОВ «Укрстандартінвест», ТзОВ
«Колокол Україна»), матеріальних і
трудових ресурсів для виконання
господарських операцій.

Загалом, відповідач, стверджуючи про
відсутність у таких осіб
(постачальники) виробничих
потужностей, основних фондів,
складських приміщень, транспортних
засобів, персоналу, не обґрунтовує які
ж саме засоби й ресурси дійсно
необхідні для виконання відповідних
операцій (поставка напівфабрикату зі
шкіри) і чи є обов'язковою наявність у
постачальників саме власного
персоналу чи основних засобів для
виконання відповідних операцій. Окрім
того, навіть за дійсної потреби у таких
ресурсах, вони могли бути залучені
постачальниками на інших умовах (за
цивільно-правовими договорами або ж
іншим способом, у тому числі й поза
правовим полем), що залишилося поза
увагою контролюючого органу.

Окрім того, критичну оцінку суд надає й
посиланням відповідача на встановлені
у судовому рішенні факти нереальних
операцій між ТзОВ «Укрстандартінвест»
і ТзОВ «Колокол Україна» (постанова
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 22.0.2012 року в
справі №2a-1068/12/0970, ухвала Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 20.11.2013 року в цій же справі). Так,
судами в справі №2a-1068/12/0970 було
встановлено нереальність операцій між
такими підприємствами у період з
червня по вересень 2011 року. Однак, це не
виключає можливості здійснення ними
товарних операцій з поставки
напівфабрикату зі шкіри у інші
(попередні) періоди.

Аналогічно оцінює й висновки про не
здійснення ТзОВ «Колокол Україна»
реальної діяльності, у зв'язку з
відсутністю його засновника, керівника
і головного бухгалтера ОСОБА_4 на
території України, позаяк такі
обставини мали місце після липня 2011
року, що знову ж не виключає можливості
здійснення такими товариством
реальних операцій у період, який
передував липню 2011 року, що знову ж
податковим органом до уваги взято не
було.

При цьому, суд погоджується з тим, що
особа, яка здійснювала на користь
позивача поставку напівфабрикату
красту (ТзОВ «Алтваінвест»), безумовно
повинна була бути власником такого
товару, а отже, в якийсь спосіб його
набути. Однак, на переконання суду,
твердження відповідача про
неможливість поставки такого товару
від ТзОВ «Алтваінвест» до ТзОВ
«Хліб-Трейд» у липні 2011 року, які
ґрунтуються виключно на нереальності
та неможливості здійснення
господарських операцій між ТзОВ
«Алтваінвест», ТзОВ
«Укрстандартінвест» і ТзОВ «Колокол
Україна» з поставки напівфабрикату зі
шкіри у червні-липні 2011 року є
сумнівними. При цьому, не є виключеним
та відповідає розумному припущенню
можливість набуття ТзОВ «Алтваінвест»
товару, поставленого згодом позивачу, в
період до червня 2011 року або ж
придбання його не у ТзОВ «Колокол
Україна», а в інших осіб, у т.ч. й поза
правовим полем, тобто не декларуючи
офіційно таких операцій.

У той же час, суд бере до уваги те, що
підприємницька діяльність
здійснюються суб'єктом господарювання
на власний ризик, а відтак, у
господарських правовідносинах
учасники господарського обороту
повинні проявляти розумну обачливість,
адже наслідки вибору недобросовісного
контрагента покладається на таких
учасників. Так, належна податкова
обачність, як законна передумова
отримання податкової вигоди, з якої
випливає, що сумлінним платникам
податку необхідно подбати про
підготовку доказової бази, яка б
підтверджувала прояв належної
обачності при виборі контрагента.
Необхідність застосування підходу
належної податкової обачності
безпосередньо випливає з рішення
Європейського суду з прав людини
справі «Булвес» АД проти Болгарії», в
якому зазначено, що платник ПДВ не має
нести відповідальність за зловживання,
вчинені його постачальником, якщо він
не знав про такі зловживання і не міг
про них знати. Таким чином, «обачний»
платник податку може принаймні, але не
тільки надати докази перевірки свого
контрагента на предмет податкової
«добросовісності» за доступними
базами даних, як і навести докази на
підтвердження обґрунтованості вибору
контрагента тощо.

У зв'язку з чим, суд бере до уваги доводи
позивача про те, що ним перед
здійсненням господарських операцій із
ТзОВ «Алтваінвест» було проведено, в
доступних позивачу межах, виходячи з
реальних можливостей і створених
державною умов для цього, перевірку
такого контрагента на предмет його
надійності, добросовісності та
легальності його діяльності. При цьому,
суд відзначає також, що в контексті
провадження підприємницької
діяльності позивач зацікавлений в
першу чергу в досягненні бажаного для
нього результату, тобто, (в даному
випадку) придбання необхідного товару,
а не детальні умови чи організаційні
аспекти виконання таких операцій
контрагентом. А тому, враховуючи
необхідний і розумний баланс інтересів
позивача як суб'єкта підприємництва та
платника податків, суд приходить до
висновку, що ТзОВ «Хліб-Трейд» було
проявлено достатню обачність при
виборі постачальника, що вказує на
податкову добросовісність позивача.

Тож, підсумовуючи викладене, суд
відзначає, що у цьому спорі
відповідачем не доведено існування
безпосереднього зв'язку між окремими
епізодами протиправної діяльності
контрагента позивача та інших осіб в
ланцюжку постачання товару, і самим
позивачем та їх впливу на реальність
господарської діяльності, яку провадив
позивач, а наведені відповідачем
обставини не є однозначними,
достатніми та достовірними
свідченнями нездійснення позивачем
спірних господарських операцій у липні
2011 року чи освідомлення позивача про
можливу протиправну діяльність його
контрагента і їх спільний намір на
досягнення виключно податкових вигод,
а не здійснення в дійсності
господарських операцій.

Дослідивши ж суть і зміст декларованих
господарських операцій між ТзОВ
«Хліб-Трейд» і ТзОВ «Алтваінвест» із
постачання напівфабрикату красту в
липні 2011 року, які контролюючий орган
вважає нереальними й безтоварними,
розглянувши складені в процесі їх
здійснення документи та взявши до
уваги інші обставини, що
супроводжували такі операції, суд
відзначає наступне.

Так, на підтвердження підставності
здійснення господарських операцій між
ТзОВ «Хліб-Трейд» і ТзОВ «Алтваінвест»
позивачем представлено договір
№23-05/1/2011 від 23.05.2011 року. Згідно з п.п.1.1,
3.1, 5.1 договору, ТзОВ «Алтваінвест»
зобов'язалося продавати позивачу товар
відповідно до видаткових накладних, у
яких визначається кількість товару, а
також ними засвідчується його
приймання, поставка погоджена
сторонами на умовах FCA (склад продавця).

Розглянувши представлений договір, суд
приходить до висновку, що такий
правочин є належним доказом досягнення
їх учасниками домовленостей щодо
здійснення, у відповідності до
погоджених умов, певних господарських
операцій, спрямованих на задоволення
їх інтересів та на реалізацію
господарської компетенції таких
юридичних осіб.

Для підтвердження фактів виконання
господарських операцій за вказаним
вище договором позивачем було
представлено копії видаткових
накладних №РН-0000057 від 29.07.2011 року на
суму 598 559,18 грн., №РН-0000058 від 29.07.2011 року
на суму 595 233,37 грн., №РН-0000057 від 29.07.2011
року на суму 597 540,18 грн., №РН-0000060 від
29.07.2011 року на суму 598 377,89 грн., №РН-0000061
від 29.07.2011 року на суму 591 469,94 грн.,
№РН-0000062 від 29.07.2011 року на суму 65 472,30
грн., які складені згідно з умовами
договору по фактах поставки в
сукупності 4 873,45 кв.м напівфабрикату
красту.

Дослідивши вказані первинні документи,
суд відзначає, що за своїм змістом вони
засвідчують факти передачі від
постачальника до позивача придбаного
товару, тобто свідчать про здійснення
конкретних господарських операцій. При
цьому, проаналізувавши зазначені
документи, суд дійшов висновку, що вони
відповідають вимогам Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», які ставляться до
підприємств у частині здійснення
облікової політики, та містять
необхідні для первинних документів
дані, що дозволяє достовірно
встановити обсяги та зміст відповідних
господарських операцій.

Окрім того, позивачем надано також
копії платіжних доручень за листопад
2011 року - січень 2012 року, копії виписок з
банківського рахунку за жовтень і
грудень 2011 року про оплату товару,
придбаного за договором №23-05/1/2011 від
23.05.2011 року. Зазначені докази
підтверджують спрямування намірів
позивача на реальне виконання умов
укладеного договору, а також про
реально понесені витрати позивача в
ході здійснення господарських
операцій із ТзОВ «Алтваінвест».

Також ТзОВ «Хліб-Трейд» представлено
копії податкових накладних, які
виписувалися ТзОВ «Алтваінвест»
позивачу при проведенні вищевказаних
операцій, а саме, копії податкових
накладних №8 від 29.07.2011 року на суму 598
559,18 грн., №9 від 29.07.2011 року на суму 595 233,37
грн., №10 від 29.07.2011 року на суму 597 540,18
грн., №11 від 29.07.2011 року на суму 598 377,89
грн., №12 від 29.07.2011 року на суму 591 469,94
грн., №13 від 29.07.2011 року на суму 65 472,30
грн.

Розглянувши такі податкові накладні,
суд відзначає, що вони оформлені у
відповідності до вимог чинного на
момент їх виписки законодавства, а
відповідачем не доводиться й не
стверджується про їхню дефектність.
Окрім того, позивачем представлено
копії документів, що підтверджують
статус учасників таких господарських
операцій як платників податку на
додану вартість, що свідчить про
правомірність оформлення податкових
накладних.

Окрім того, суд критично оцінює
трактування відповідачем вчиненого
ТзОВ «Хліб-Трейд» і ТзОВ «Алтваінвест»
правочину щодо поставки товару як
нікчемного, оскільки така позиція ДПІ у
Пустомитівському районі ГУ Міндоходів
у Львівській області є очевидно
помилковою.

Так, відповідно до ст.234 Цивільного
кодексу України, фіктивним є правочин,
який вчинено без наміру створення
правових наслідків, які обумовлювалися
цим правочином. І саме таку
кваліфікацію правочинів, вчинених
позивачем (в т.ч. договору №23-05/1/2011 від
23.05.2011 року) було надано податковим
органом в акті 118/2200/33419760 від 11.04.2012
року..

У п.24 Постанови Пленуму №9 від 06.11.2009
року Верховний Суд України відзначив,
що для визнання правочину фіктивним
необхідно встановити наявність умислу
всіх сторін правочину. Судам необхідно
враховувати, що саме по собі
невиконання правочину сторонами не
означає, що укладено фіктивний
правочин. Якщо сторонами не вчинено
будь-яких дій на виконання такого
правочину, суд ухвалює рішення про
визнання правочину недійсним без
застосування будь-яких наслідків. У
разі якщо на виконання правочину було
передано майно, такий правочин не може
бути кваліфікований як фіктивний.

Під час перевірки податковий орган не
встановив обставин, які б свідчили про
умисел ТзОВ «Хліб-Трейд» на укладення
договору із ТзОВ «Алтаінвест» без
наміру створити наслідки, які
передбачені цим договором. Не надано
цих доказів і під час судового розгляду
справи. Навпаки, документально
доведено виконання зобов'язань щодо
придбання товарів. Це підтверджується
не лише документами, але й реальними
діями ТзОВ «Хліб-Трейд» щодо оплати
придбаних товарів. Зазначені обставини
були встановлені податковим органом
під час перевірки і залишились не
спростованими. Відтак, протиправного
умислу сторін, зокрема ТзОВ
«Хліб-Трейд», на укладення фіктивного
правочину не встановлено, що виключає
його кваліфікацію як недійсного. З
огляду на відсутність доказів умислу
сторін, вищезгаданий правочин не може
вважатися нікчемним як такий, що
порушує публічний порядок за ст.228
Цивільного кодексу України.

Суд звертає увагу також і на те, що у
відповідності до ч.2 ст.234 Цивільного
кодексу України фіктивний правочин
визнається судом недійсним. Отже, цей
вид недійсних правочинів належить до
оспорюваних правочинів. Із огляду на цю
норму, жоден інший орган, окрім суду, не
може робити висновок про недійсність
фіктивного правочину. Таким чином,
висновки відповідача про фіктивність
чи нікчемність договору №23-05/1/2011 від
23.05.2011 року є передчасними й
необґрунтованими.

Окрім того, суд бере до уваги, що в
реальному здійсненні господарських
операцій між позивачем і ТзОВ
«Алтваінвест», був наявний і
економічний зміст та певна ділова мета,
оскільки придбані товари були в
подальшому реалізовані позивачем у
межах власної господарської
діяльності. Зазначене підтверджує
зв'язок операцій, які відповідачем
ставляться під сумнів, з господарською
діяльністю позивача та доцільність їх
реального здійснення й, відповідно, їх
бажаність для позивача як об'єктивно
існуючої реальності, а не лише у
вигляді документування при фактичній
відсутності таких операцій.

Так, позивачем було укладено з ТзОВ
«Західресурс» договір комісії №009/2011
від 23.05.2011 року. Згідно з умовами цього
договору, позивач як комітент доручив
ТзОВ «Західресурс» як комісіонеру від
його імені здійснити продаж товару за
межі митної території України. За актом
приймання-передачі товару №001/2011 від
09.08.2011 року позивач передав комісіонеру
на реалізацію краст зі шкіри кількістю
4 873,45 кв.м, вагою 4 601 кг.

Окрім того, для організації збереження
товару під час його реалізації, у
відповідності до укладеного з ТзОВ
«Алтваінвест» договору зберігання
№30/06-2011 від 30.06.2011 року та акту від 29.07.2011
року, придбаний напівфабрикат красту у
кількості 4 873,45 кв.м був переданий на
відповідальне зберігання ТзОВ
«Алтваінвест».

Як випливає зі змісту звіту
комісіонера (ТзОВ «Західресурс») №2011-31
від 20.10.2011 року, акта приймання-передачі
виконаних робіт №2011-31 від 20.10.2011 року,
ТзОВ «Західресурс» здійснило продаж
напівфабрикату красту зі шкіри вагою 4
601 кг згідно з зовнішньоекономічним
контрактом на експорт.

Здійснення реального продажу даного
товару на експорт на виконання
вказаного договору комісії
підтверджується також вантажною
митною декларацією №206040000/2011/003217 від
15.08.2011 року, з відміткою
Івано-Франківської митниці про
вивезення товару за межі митної
території України. При цьому, графа 9
«Особа, відповідальна за фінансове
врегулювання» такої ВМД містить дані
про ТзОВ «Західресурс» (комісіонера) та
запис «Див. доп.», а в доповненні до ВМД
наведені відомості про комітента - ТзОВ
«Хліб-Трейд», що підтверджує зв'язок
між експортованим товаром і тим, який
ТзОВ «Хліб-Трейд» придбало в ТзОВ
«Алтваінвест» та передало на комісію.
Зазначене відповідає нормам
Інструкції про порядок заповнення
вантажної митної декларації,
затвердженої наказом Державної митної
служби України №307 від 09.07.1997 року, якою
передбачено, що при декларуванні
товарів, що переміщуються за
зовнішньоекономічним договором
(контрактом) та пов'язаним з ним
договором комісії, укладеним між
резидентами, у графі 9 зазначаються
відомості про комісіонера, що уклав
зовнішньоекономічний договір
(контракт), і вчиняється запис «Див.
доп.», а в доповненні наводяться
відомості про комітента. Окрім того,
реальність експортування товару
підтверджується й рахунком (інвойсом)
№6 від 09.08.2011 року, міжнародною
товарно-транспортною накладною (CMR) від
10.08.2011 року, пакувальним листом №6 від
09.08.2011 року.

При цьому, суд відзначає, що, згідно з
п.195.1.1 Податкового кодексу України,
така експортна операція
оподатковується податком на додану
вартість за нульовою ставкою, а тому,
наведені вище докази свідчать про
використання позивачем придбаного в
товару ТзОВ «Алтваінвест» саме в
оподатковуваних операціях у межах
своєї господарської діяльності.

Зважаючи на усе викладене вище, суд
приходить до висновку, про реальний і
товарний характер спірних операцій,
які мали місце між ТзОВ «Хліб-Трейд» і
ТзОВ «Алтваінвест», тобто про дійсне
проведення постачання товару
(напівфабрикату красту) та подальше
його використання позивачем в
оподатковуваних операціях у
господарській діяльності, що
підтверджується зібраними та
дослідженими доказами й усіма
обставинами справи в їх сукупності, у
той же час достатні, належні та
допустимі докази нереальності чи
безтоварності таких операцій
відповідачем надані не були.

Суд відзначає, що нормами ст.198
Податкового кодексу України, зокрема,
зазначено, що право на віднесення сум
ПДВ до податкового кредиту виникає у
разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності) тощо.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше; дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно з п.198.3 ст.198 Податкового кодексу
України, податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою Кодексом, протягом такого
звітного періоду, зокрема, у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно з нормами ст.198 Податкового
кодексу України, не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог ст.201 Податкового кодексу
України) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими п.201.11 ст.201 Податкового
кодексу України або якщо придбані
товари/послуги призначаються для
використання в операціях, що не є
об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування.

Зі змісту наведених правових норм
вбачається, що у платника податку
виникає право на включення суми
податку на додану вартість до складу
податкового кредиту за умови
підтвердження відповідними первинними
документами здійснення господарських
операцій, на підставі яких платником
податків було сформовано податковий
кредит, наявності належним чином
оформлених податкових накладних і в
разі призначення придбаних товарів,
робіт чи послуг для використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податків.

А тому, зважаючи на підтвердження
реальності здійснення господарських
операцій із придбання позивачем товару
в ТзОВ «Алтваінвест», наявність
належним чином оформлених податкових
накладних, використання товару в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності позивача, суд
приходить до висновку про підставне й
правомірне віднесення ТзОВ
«Хліб-Трейд» до складу податкового
кредиту сум ПДВ, сплаченого на користь
ТзОВ «Алтваінвест» у ціні придбаного
товару (напівфабрикату красту).

У зв'язку з чим, податкове
повідомлення-рішення № від 19.04.2012
року, в частині збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 507 775 грн. є
протиправним.

Окрім цього, суд відзначає, що
оспорюване податкове
повідомлення-рішення № від 19.04.2012
року було прийняте в тому числі й у
зв'язку зі заниженням позивачем
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість за травень, червень 2011
в сумі 971 грн., що було наслідком не
відображення даних уточнюючих
декларацій у рядку 25 податкової
декларації з ПДВ «Сума податку на
додану вартість, яка підлягає
нарахуванню та сплаті в бюджет за
підсумками поточного звітного
(податкового) періоду, з урахуванням
залишку від'ємного значення
попереднього звітного (податкового)
періоду (рядок 18-рядок 21.1-рядок 21.2)». При
цьому, позивачем не наведено жодних
доказів та обґрунтувань на
підтвердження своїх позовних вимог
щодо скасування податкового
повідомлення-рішення в цій частині.

У зв'язку з чим у суду відсутні достатні
підстави стверджувати про
протиправність податкового
повідомлення-рішення № від 19.04.2012
року, в частині збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 971 грн.

У той же час, суд зазначає, що наслідком
встановлення судом невідповідності
частини рішення суб'єкта владних
повноважень вимогам чинного
законодавства є визнання такого акта
частково протиправним, при умові, що цю
частину може бути ідентифіковано
(виокремлено, названо) та що без неї
оспорюваний акт в іншій частині
(частинах) не втрачає свою цілісність,
значення. Зокрема, частково
протиправним можна визнати якусь
частину, пункт, речення рішення або
рішення в частині нарахування певної
суми окремого виду податку чи збору.
При цьому, суд не може підміняти
державний орган, рішення якого
оскаржується, приймаючи замість нього
рішення, яке визнається протиправним,
інше рішення, яке б відповідало закону,
та давати вказівки, які б свідчили про
вирішення питань, які належать до
компетенції такого суб'єкта владних
повноважень. У зв'язку з чим, рішення, в
якому недійсну частину не можна
виокремити й ідентифікувати, є
недійсним в цілому.

У даному випадку, податковим органом,
при прийнятті оспорюваного
податкового повідомлення-рішення
№ від 19.04.2012 року, було визначено
єдину суму грошового зобов'язання з
податку на додану вартість та єдину
суму штрафних (фінансових) санкцій,
однак унаслідок двох порушень
податкового законодавства. У зв'язку з
чим, ураховуючи те, що суд не може
самостійно визначати грошові
зобов'язання платника податків і
нараховувати санкції, а оспорюване
рішення не виокремлює зобов'язання та
санкції за різні порушення, суд
приходить до висновку про виключну
можливість скасування податкового
повідомлення-рішення № від 19.04.2012
року в цілому. Зазначена позиція
підтверджується й практикою Вищого
адміністративного суду України,
зокрема, в ухвалі від 16.10.2013 року у
справі К/800/41007/13, в ухвалі від 27.06.2013 року
у справі К/9991/44141/11 Суд виклав
аналогічну точку зору.

У той же час, суд відзначає, що
скасування рішення податкового органу
повністю у такій ситуації, не позбавляє
його можливості визначити в
установленому чинним законодавством
України порядку правильне рішення,
зокрема, через прийняття нового
рішення, при умові, якщо не закінчилися
строки давності встановлені законом та
за умови дотримання інших приписів
чинного законодавства.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 67 Конституції України
регламентовано, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

У відповідності до ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується також з
практикою Європейського суду з прав
людини. Так, у п.110 рішення у справі
«Компанія «Вестберґа таксі
Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд
визначив, що адміністративні суди, які
розглядають скарги заявників стосовно
рішень податкового управління, мають
повну юрисдикцію у цих справах та
повноваження скасувати оскаржені
рішення. Справи мають бути розглянуті
на підставі поданих доказів, а довести
наявність підстав, передбачених
відповідними законами, для призначення
податкових штрафів має саме податкове
управління.

При винесенні рішення суд вважає за
потрібне відмітити необхідність
дотримуватися позиції Європейського
суду з прав людини, яку він висловив у
п.53 рішення у справі «Федорченко та
Лозенко проти України», відповідно до
якої, суд при оцінці доказів керується
критерієм доведення «поза розумними
сумнівом».

Загалом, наведені ДПІ у
Пустомитівському районі ГУ Міндоходів
у Львівській області аргументи не є
достатньо вагомими, чіткими та
узгодженими доказами, що спростовують
реальність господарських операцій між
позивачем та його постачальником при
придбанні товару (напівфабрикату
красту), факт чого підтверджується
належними та допустимими доказами в
розумінні положень ст.70 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Відповідач як суб'єкт владних
повноважень не надав до суду достатніх
беззаперечних доказів в обґрунтування
обставин, на яких ґрунтуються його
висновки та заперечення, та ним не було
спростовано доводів позивача. А отже,
відповідачем належними документально
обґрунтованими доказами не
підтверджено наявності правових
підстав для винесення оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення.

Суд при вирішенні справи також звертає
увагу на те, що у контексті податкових
спорів практика Європейського суду з
прав людини свідчить, що встановлення
обов'язку сплатити податок/позбавлення
права отримати податкову вигоду
(податковий кредит чи бюджетне
відшкодування ПДВ) розглядається як
позбавлення власності. Відповідно,
воно повинно здійснюватися лише на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права (п.53 рішення Європейського суду з
прав людини у справі «Булвес» АД проти
Болгарії», п.23 Європейського суду з
прав людини у справі «Бізнес Саппорт
Сентр» проти Болгарії»). Також, у
рішенні у справі «Щокін проти України»
(п.49) Європейський суд з прав людини
вказав, що збільшення податковим
органом зобов'язання особи з податку
безперечно є втручанням до майнових
прав заявника, гарантованих ст.1
Протоколу 1 до Конвенції про захист
прав і основоположних свобод людини
від 20.03.1952 року. Таке втручання за
Конвенцією може бути визнано тільки,
якщо здійснене на умовах, передбачених
законом, чого у даному випадку
податковим органом дотримано не було.

Аналізуючи чинне законодавство та
обставини справи, суд вважає, що суб'єкт
владних повноважень, прийнявши
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення, не дотримався
принципу верховенства права з
урахуванням судової практики
Європейського суду з прав людини, вимог
чинного податкового законодавства
України та передбачених ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства України
принципів.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх
сукупності, суд прийшов до висновку, що
позовні вимоги позивача підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.4, 7-11, 14, 69-72, 86, 87, 94, 98, 159,
160-163 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В
И В :

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Пустомитівському районі Львівської
області Державної податкової служби
№ від 19.04.2012 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Хліб-Трейд»
сплачений судовий збір у сумі 2 146 (дві
тисячі сто сорок шість) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення, а в
разі складення постанови у повному
обсязі у відповідності до ч.3 ст.160
Кодексу адміністративного судочинства
України, апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Сасевич О.М.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 13 жовтня 2014 року.