Справа № 1519/17561/2012
Суддя: Коблова О. Д.
Дата ухвалення: 2014-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 6а/521/15/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2014 року
м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючого судді - Коблової О.Д.,

при секретарі судового засідання -
Москальовій Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні подання Першого
Малиновського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України боржника ОСОБА_1, -

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м.
Одеси звернувся Перший Малиновський
відділ державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
із поданням про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_1,
зазначаючи, що на примусовому
виконанні в Першому Малиновському
відділі державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
перебуває виконавчий лист № 1519/17561/2012,
виданий 02.12.2013 року Малиновським
районним судом м. Одеси про стягнення
з ОСОБА_1 грощової суми в розмірі 7923,48
гривень на користь Управління
Пенсійного фонду України в
Малиновському районі м. Одеси, № ВП
41363212.

Дослідивши подання державного
виконавця, суд вважає, що подання про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України задоволенню не підлягає.

Згідно виконавчого листа № 1519/17561/2012,
виданого 02.12.2013 року Малиновським
районним судом м. Одеси , на користь
Управління Пенсійного Фонду України в
Малиновському районі м. Одеси було
стягнута заборгованість з ОСОБА_1 у
сумі 7923, 48 грн.

Судом встановлено, що постановою від
27.12.2013 року ВП № 41363212 було постановлено
відкрити виконавче провадження з
виконання виконавчого листа №
1519/17561/2012, виданого 02.12.2013 року
Малиновським районним судом м. Одеси
про стягнення з ОСОБА_1 грошової суми в
розмірі 7923,48 гривень на користь
Управління Пенсійного фонду України в
Малиновському районі м. Одеси.
Відповідно до ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження» у разі
ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, державний виконавець має
право звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Таким чином, суд має повноваження щодо
обмеження у праві виїзду виключно у
випадку ухилення боржника від
виконання рішення суду. Разом з тим,
заявником не надано жодного доказу
такого ухилення.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК
України, згадане подання розглядається
судом негайно, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб, за участю
державного виконавця, то саме на
останнього покладається тягар
доказування. Тим паче, що особа,
стосовно обмеження права якої внесено
подання, фактично позбавлена
можливості довести суду, що нею було
вжито усіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у
вигляді тимчасового обмеження у праві
виїзду не за наявність факту
невиконання зобов'язань, а за ухилення
від їх виконання.

Саме невиконання боржником самостійно
зобов'язань протягом строку, про що
вказує державний виконавець в
постанові про відкриття виконавчого
провадження, не може свідчити про
ухилення боржника від виконання
покладених на нього рішенням
обов'язків.

Так, подання державного виконавця
повинно бути обґрунтованим, тобто
містити зазначення обставин, що
підтверджують необхідність обмежити
право особи на виїзд за межі України.
Відкриття виконавчого провадження не
може розглядатись як достатня підстава
для застосування судом саме такого
заходу, як обмеження права особи на
виїзд за межі України.

На момент звернення до суду з поданням
факт ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, повинен вже відбутися і бути
об'єктивно наявним та вбачатися з
матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника
від виконання покладених на нього
рішенням обов'язків у виконавчому
провадженні може свідчити невиконання
ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6
ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження»
зокрема, утримання від вчинення дій,
які унеможливлюють чи ускладнюють
виконання рішення; надання у строк,
встановлений державним виконавцем,
достовірних відомостей про свої доходи
та майно, у тому числі про майно, яким
він володіє спільно з іншими особами,
про рахунки у банках чи інших
фінансових установах; своєчасна явка
за викликом державного виконавця;
письмове повідомлення державному
виконавцю про майно, що перебуває в
заставі або в інших осіб, а також про
кошти та майно, належні боржникові від
інших осіб.

Крім того, державним виконавцем надано
лише один акт виходу за адресою
проживання боржника. Доказів вжиття
інших, передбачених Законом, заходів
примусового виконання рішення не
надано, у зв'язку з чим, суд вважає
подання необґрунтованим, та таким що не
підлягає задоволенню.

При відмові в задоволенні подання,
суддя також виходить з того, що
відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом. Відповідно до ст. 313 ЦК України
фізична особа має право на свободу
пересування.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, який гарантує
деякі права і свободи, не передбачені в
Конвенції та у Першому протоколі до
неї, кожен є вільним залишати будь-яку
країну, включно зі своєю власною. На
здійснення цих прав не може бути
встановлено жодних обмежень, крім тих,
що передбачені законом і є необхідними
в демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 16 Міжнародного пакту
про громадянські і політичні права від
16.12.1966 кожна людина має право покидати
будь-яку країну, включаючи свою власну.
Це право не може бути об'єктом ніяких
обмежень, крім тих, які передбачено
законом, які є необхідними для охорони
державної безпеки, громадського
порядку, здоров'я чи моральності
населення або прав та свобод інших і є
сумісними з іншими правами,
визначеними в цьому Пакті.

Таким чином, суд вважає, що обмеження
особи у праві свободи пересування
можливо лише у випадку надання
належних та допустимих доказів
ухилення від виконання рішення суду.

Керуючись ст. 377-1 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні подання Першого
Малиновського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України боржника ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1-
відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подачі в 5-денний
строк з дня проголошення ухвали
апеляційної скарги.

Суддя
О.Д. Коблова