Справа № 826/19745/13-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2014-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/21706/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Голяшкіна О.В., Сороки М.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні в касаційній інстанції
адміністративну справу

за позовом Комунального комерційного
унітарного підприємства "Фінансова
компанія "Житло-Інвест" до Державної
фінансової інспекції України про
визнання недійсним та скасування
листа-вимоги в частині, касаційне
провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Комунального
комерційного унітарного підприємства
"Фінансова компанія "Житло-Інвест" на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 27 січня 2014 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 02 квітня
2014 року,

у с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року Комунальне комерційне
унітарне підприємство "Фінансова
компанія "Житло-Інвест" (далі - ККУП "ФК
"Житло-Інвест") звернулося до суду з
адміністративним позовом до Державної
фінансової інспекції України (далі -
ДФІ України) про визнання недійсною та
скасування вимоги № 06-14/774 від 2 липня 2013
року в частині пунктів 2 та 3.

В обґрунтування адміністративного
позову, позивач зазначає, що Державною
фінансовою інспекцією України
відповідно до п. 2.30 Плану
контрольно-ревізійної роботи
Держфінінспекції України на І квартал
2013 року проведено планову ревізію
фінансово-господарської діяльності
позивача за період з 01 травня 2009 року по
31 грудня 2013 року, за результатом якої
складено акт від 28 травня 2013 року №06-21/39
(далі - акт перевірки).

З акту перевірки вбачається, що в
порушення вимог п. 1 статті 549, статей 610,
611 Цивільного кодексу України та вимог
договорів позивачем не нараховувалась
неустойка за порушення забудовником
строків виконання зобов'язання щодо
щомісячного перерахування компанії
винагороди від фактично отриманих
коштів на фінансування будівництва,
термін позовної давності щодо
стягнення якої минув, внаслідок чого
позивачем недоотримано грошових
коштів у сумі 794 670 гривень.

А також, у порушення п. 1 статті 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», п. 6 П(С)БО «Витрати»
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 31.12.1999 №318
позивачем здійснено безпідставне
перерахування ТОВ «ЖБК» грошових
коштів у сумі 640 000 гривень та віднесено
дані витрати до складу інших витрат
операційної діяльності підприємства.

У зв'язку з виявленням, в ході
позапланової ревізії, вищезазначених
порушень позивачем норм діючого
законодавства України, відповідачем
була винесена стосовно нього Вимога
від 02 липня 2013 року №06-14/744 про усунення
виявлених порушень, в якій відповідач
вимагав:

Опрацювати матеріали ревізії та
усунути виявлені порушення і недоліки,
розглянути питання щодо притягнення до
відповідальності осіб, винних у їх
допущенні.

Стягнути з винних осіб збитки у сумі 794
670 гривень у порядку, передбаченому
законом.

Відобразити в обліку дебіторську
заборгованість по розрахунках з ТОВ
«ЖБК» та провести
претензійно-позовну роботу щодо
відшкодування зайво сплачених коштів.
В іншому випадку стягнути з винних осіб
збитки в сумі 640 000 гривень у порядку,
передбаченому законом.

Позивач вважає, що вказані пункти є
необґрунтованими та такими, що не
відповідають дійсності, в зв'язку з чим
звернувся в суд з вимогою про
скасування пунктів 2, 3 листа - вимоги №
06-14/774 від 2 липня 2013 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
27 січня 2014 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 02 квітня
2014 року, у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

У своїй касаційній скарзі ККУП "ФК
"Житло-Інвест" посилаючись на порушення
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати їх рішення та
постановити нове яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає залишенню
без задоволення з таких підстав.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до обставин справи між
сторонами виник спір щодо
обґрунтованості зроблених висновків
відповідачем за актом ревізії і, як
наслідок, правомірність винесення
вимоги в оскаржуваній частині, зокрема
пунктів 2 та 3.

Пунктом 1 Положення про Державну
фінансову інспекцію України,
затвердженого Указом Президента
України від 23.04.2011 р. № 499/2011(далі по
тексту - Положення), визначено, що
Державна фінансова інспекція України є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра фінансів
України, входить до системи органів
виконавчої влади і забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
державного фінансового контролю.

Відповідно до статті 2 Закону України
"Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні" головними завданнями органу
державного фінансового контролю є:
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяттям
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності у міністерствах та інших
органах виконавчої влади, державних
фондах, фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і суб'єктах
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували у періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно, за дотриманням
законодавства на всіх стадіях
бюджетного процесу щодо державного і
місцевих бюджетів, дотриманням
законодавства про державні закупівлі,
діяльністю суб'єктів господарської
діяльності незалежно від форми
власності, які не віднесені
законодавством до підконтрольних
установ, за рішенням суду, винесеним на
підставі подання прокурора або
слідчого для забезпечення
розслідування кримінальної справи.

Згідно із статтею 4 Закону України "Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні"
інспектування здійснюється органом
державного фінансового контролю у
формі ревізії та полягає у
документальній і фактичній перевірці
певного комплексу або окремих питань
фінансово-господарської діяльності
підконтрольної установи, яка повинна
забезпечувати виявлення наявних
фактів порушення законодавства,
встановлення винних у їх допущенні
посадових і матеріально
відповідальних осіб. Результати
ревізії викладаються в акті.

Пунктами 4-5 Порядку проведення
інспектування Державною фінансовою
інспекцією, її територіальними
органами, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України № 550 від 20
квітня 2006 року (далі - Порядок)
передбачено, що планові та позапланові
виїзні ревізії проводяться
контролюючими органами відповідно до
Закону та цього Порядку. Планові
виїзні ревізії проводяться відповідно
до планів контрольно-ревізійної
роботи, затверджених в установленому
порядку, позапланові виїзні ревізії -
за наявності підстав, визначених
Законом.

У відповідності до частини 1 статті 3
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", метою ведення
бухгалтерського обліку і складання
фінансової звітності є надання
користувачам для прийняття рішень
повної, правдивої та неупередженої
інформації про фінансове становище,
результати діяльності та рух грошових
коштів підприємства.

Згідно пп.4. п.4 Положення, Державна
фінансова інспекція України, вживає в
установленому порядку заходів до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства та притягнення
до відповідальності винних осіб,
зокрема: вимагає від керівників та
інших службових осіб підконтрольних
установ усунення виявлених порушень
законодавства.

Державна фінансова інспекція України
для виконання покладених на неї
завдань має право в установленому
порядку, крім іншого: здійснювати
державний фінансовий контроль шляхом
проведення інспектування у формі
планових та позапланових ревізій
певного комплексу чи окремих питань
фінансово-господарської діяльності
підприємств, установ та організацій,
визначених у пп.1 п.4 Положення та
державного фінансового аудиту;
проводити на підприємствах, в
установах та організаціях зустрічні
звірки з метою документального та
фактичного підтвердження виду, обсягу
і якості операцій та розрахунків для
з'ясування їх реальності та повноти
відображення в обліку підприємства,
установи та організації, що
контролюється; пред'являти керівникам
та іншим особам підприємств, установ
та організацій, що контролюються,
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства (пп.5, 13, 15 п.6 Положення).

У відповідності до частини 1 статті 3
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", метою ведення
бухгалтерського обліку і складання
фінансової звітності є надання
користувачам для прийняття рішень
повної, правдивої та неупередженої
інформації про фінансове становище,
результати діяльності та рух грошових
коштів підприємства.

Аналіз вищенаведеного, говорить про те,
що органу державного фінансового
контролю надано можливість
здійснювати контроль за використанням
коштів державного і місцевого бюджету
та у разі виявлення порушень
законодавства пред'являти обов'язкові
до виконання вимоги щодо усунення
таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих
державі чи об'єкту контролю, орган
державного фінансового контролю має
право визначати їх розмір та
звернутися до суду в інтересах держави,
якщо підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

При цьому вимога органу державного
фінансового контролю спрямована на
приведення роботи підконтрольної
організації у відповідність із
вимогами законодавства у майбутньому і
є обов'язковою до виконання.

Стосовно ж відшкодування виявлених
збитків, завданих державі чи об'єкту
контролю, колегія суддів зазначає на
те, що про їх наявність може бути
зазначено у вимозі. Проте зазначені
збитки не можуть бути примусово
відшкодовані лише шляхом пред`явлення
цієї вимоги, оскільки вони
відшкодовуються у добровільному
порядку або шляхом звернення органу
державного фінансового контролю до
суду з відповідним позовом.

У разі коли діями чи бездіяльністю
працівників об'єкта контролю державі
або підконтрольній установі заподіяна
матеріальна шкода, контролюючий орган
ставить вимоги перед керівником
об'єкта контролю та органом його
управління щодо пред'явлення цивільних
позовів до винних осіб (п.49 Порядку).

Контролюючі органи здійснюють
контроль за усуненням об'єктами
контролю порушень законодавства за
результатами аналізу їх зворотного
інформування про вжиті заходи, а також
під час наступних ревізій цих об'єктів
контролю, систематично вивчають
матеріали ревізій і на підставі їх
узагальнення вносять відповідним
органам державної влади та органам
місцевого самоврядування пропозиції
щодо перегляду нормативно-правових
актів, усунення причин і умов, що
сприяли порушенням законодавства (п.52
Порядку).

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився і суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що з боку відповідача були виконані
всі, передбачені вказаним порядком дії,
необхідні для проведення планової
ревізії та складання, за її
результатами, обґрунтованих висновків
та вимоги.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками судів попередніх інстанцій,
виходячи з наступного.

Так, судами попередніх інстанцій
встановлено, що Державною фінансовою
інспекцією України відповідно до п. 2.30
Плану контрольно-ревізійної роботи
Держфінінспекції України на І квартал
2013 року проведено планову ревізію
фінансово-господарської діяльності
позивача за період з 01 травня 2009 року по
31 грудня 2013 року, за результатом якої
складено акт перевірки від 28 травня 2013
року №06-21/39.

З акту перевірки вбачається, що в
порушення вимог п. 1 статті 549, статей 610,
611 Цивільного кодексу України та вимог
договорів позивачем не нараховувалась
неустойка за порушення забудовником
строків виконання зобов'язання щодо
щомісячного перерахування компанії
винагороди від фактично отриманих
коштів на фінансування будівництва,
термін позовної давності щодо
стягнення якої минув, внаслідок чого
позивачем недоотримано грошових
коштів у сумі 794 670 гривень.

А також, у порушення п. 1 статті 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», п. 6 П(С)БО «Витрати»
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 31.12.1999 №318
позивачем здійснено безпідставне
перерахування ТОВ «ЖБК» грошових
коштів у сумі 640 000 гривень та віднесено
дані витрати до складу інших витрат
операційної діяльності підприємства.

У зв'язку з виявленням, в ході
позапланової ревізії, вищезазначених
порушень позивачем норм діючого
законодавства України, відповідачем
була винесена стосовно нього Вимога
від 02 липня 2013 року №06-14/744 про усунення
виявлених порушень, в якій відповідач
вимагав:

Опрацювати матеріали ревізії та
усунути виявлені порушення і недоліки,
розглянути питання щодо притягнення до
відповідальності осіб, винних у їх
допущенні.

Стягнути з винних осіб збитки у сумі 794
670 гривень у порядку, передбаченому
законом.

Відобразити в обліку дебіторську
заборгованість по розрахунках з ТОВ
«ЖБК» та провести
претензійно-позовну роботу щодо
відшкодування зайво сплачених коштів.
В іншому випадку стягнути з винних осіб
збитки в сумі 640 000 гривень у порядку,
передбаченому законом.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем укладено договори від
12.06.2008 № 53/А-100/48, від 29.09.2008 № 56/А-100/50 із
КП "Житлоінвестбуд УКБ" та від 22.08.2007 №
47/А-7 із ТОВ "Інекон-сервіс" щодо
організації спорудження об'єктів
будівництва.

Відповідно до п. 1.9. Договору від 27.02.2008
№ 52/А-12, вартість о'єкта будівництва за
договором складається з вартості
об'єктів інвестування, що передаються
Забудовником Фінансовій компанії, та
на момент укладення договору складає 22
813 331,85 гривень, крім того ПДВ складає 4 562
666,37 гривень, разом 27 375 998,22 грн.

До того ж, відповідно до п. 2.1.8. Договору
від 27.02.2008 № 52/А-12, Забудовник
зобов'язується сплачувати винагороду
Фінансовій компанії в порядку і
розмірі, передбаченому Договором.

Умовами укладених договорів (п.п. 4.3, 5.3)
передбачено нарахування неустойки за
порушення Забудовниками строків
виконання зобов'язань щодо щомісячного
перерахування винагороди від фактично
отриманих на фінансування будівництва
коштів.

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно п. 3 частини 1 статті 611
Цивільного кодексу України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема,
сплата неустойки.

Обгрунтовуючи вимоги касаційної
скарги позивача посилається на частину
4 статті З Закону України «Про
запобігання впливу світової
фінансової кризи на розвиток
будівельної галузі та житлового
будівництва» щодо заборони
нарахування та виплати забудовниками
штрафних санкцій, з приводу чого
колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 4 статті 3 Закону України «Про
запобігання впливу світової
фінансової кризи на розвиток
будівельної галузі та житлового
будівництва» передбачено, що
забороняється розірвання фізичними та
юридичними особами будь-яких
договорів, результатом яких є передача
забудовниками завершеного об'єкта
(частини об'єкта) житлового будівництва
за умови, що за такими договорами
здійснено оплату 100 відсотків вартості
об'єкта (частини об'єкта) житлового
будівництва, крім випадків, якщо таке
розірвання здійснюється за згодою
сторін. Повернення коштів, внесених
фізичними та юридичними особами на
користь забудовників за розірваними
договорами, за якими здійснено
часткову оплату вартості об'єкта
(частини об'єкта) житлового
будівництва, здійснюється після
наступної реалізації такого об'єкта
(частини об'єкта) житлового
будівництва. Нарахування та виплата
забудовником штрафних санкцій,
передбачених договорами, та стягнення
коштів, передбачених статтею 625
Цивільного кодексу України, на строк
дії цієї статті не здійснюється. Ця
заборона не застосовується, якщо
визначений термін прийняття в
експлуатацію об'єкта будівництва
переноситься більше ніж на 18 місяців.

Відповідно до листа Міністерства
регіонального розвитку та будівництва
України від 15.12.2009 № 12/19-1-8/5-1173 "Про
реалізацію Закону України "Про
запобігання впливу світової
фінансової кризи на розвиток
будівельної галузі та житлового
будівництва" норма частини 4 статті 3
Закону України «Про запобігання впливу
світової фінансової кризи на розвиток
будівельної галузі та житлового
будівництва» визначає коло договорів,
на які поширюються обмеження на їх
розірвання без застосування штрафних
санкцій. Дана норма обмежує різкий
відтік інвестицій із об'єктів
незавершеного житлового будівництва.

Крім того, згідно із рішенням
Конституційного суду України від 13.03.2012
№ 5-рп/2012 положення частини 4 статті 3
Закону України "Про запобігання впливу
світової фінансової кризи на розвиток
будівельної галузі та житлового
будівництва" втратило
чинність, як таке, що є
неконституційним.

З огляду на викладене, позивачем в
порушення статі 610, п. 1 частини 1 статті
611 Цивільного кодексу України, п.п. 4.3, 5.3
вищевказаних Договорів, в період з 01
лютого 2010 року до 31 травня 2012 року,
недоотримано грошових коштів від
Забудовників у вигляді неустойки на
загальну суму 794 670 гривень (відповідно
до розрахунків пені до кожного з
договорів, копії яких долучено до
матеріалів справи), що є матеріальною
шкодою (збитками), які понесло
Підприємство.

Аналізуючи вищенаведене колегія
суддів погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, щодо
обґрунтованості п. 2 оскаржуваної
вимоги та свідчить про
необґрунтованість вимог позивача у
вказаній частині.

Обгрунтовуючи вимоги касаційної
скарги в частині правомірності та
законності п.3 вимоги від 02.07.2013 № 06-14/774,
позивач зазначає , що підставою
перерахування на користь ТОВ "КЖБК"
коштів в розмірі 640 000 гривень є лист №
042/6/1-4075 від 11 червня 2010 року Головного
управління комунальної власності м.
Києва, відповідно до якого: "... водночас,
враховуючи, що зазначені у
вищевказаному листі квартири
будувалися відповідно до договору,
укладеного між Головним управлінням
житлового забезпечення та Фінансовою
компанією, на думку Головного
управління, витрати на приведення їх до
стану, передбаченого названим
договором, можуть бути віднесені в
бухгалтерському обліку до складу
витрат звітного періоду Фінансової
компанії ''.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що 27 квітня 2007 року між
Головним управлінням житлового
забезпечення виконавчого органу
Київської міської ради та Фінансовою
компанією, укладено договір про участь
у фонді фінансування будівництва від 12
червня 2007 року РКНТ-000012/Р, відповідно до
якого Фінансова компанія замовляє у
ТОВ "КЖБК", а ТОВ "КЖБК" зобов'язується
організувати спорудження об'єкта
будівництва з використанням отриманих
Фінансовою компанією в управління
коштів, своєчасно ввести його в
експлуатацію та передати об'єкти
інвестування у власність Довірителям
ФФБ, в порядку та на умовах, визначених
Правилами ФФБ та Договором від 23.04.2007 №
32/А-4 ТОВ "КЖБК" організовує спорудження
об'єкту будівництва у відповідності з
проектно-кошторисною документацією у
встановлені строки та належної якості.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
навіть при вирішенні питання про
необхідність такого перерахування
коштів, Головним управлінням
комунальної власності в м. Києві
зазначено, що воно можливе лише в разі
приведення об'єктів будівництва до
стану, передбаченого договором.

Однак, відповідно до акту
прийому-передачі об'єкту інвестування
від 28 січня 2010 року зобов'язання за
Договором від 23.04.2007 № 32/А-4 (той Договір,
на виконання якого посилається Головне
управління комунальної власності м,
Києва) та Договором № 12 виконані у
повному обсязі, зазначене
перерахування коштів у розмірі 640 000
гривень не передбачено річним
фінансовим планом Фінансової компанії,
а тому є безпідставним і таким, що
суперечить вимогам чинного
законодавства.

Крім того, не знайшло свого
підтвердження посилання позивача на
невиконання забудовниками в ході
будівництва усього комплексу
оздоблювальних (опоряджувальних) робіт
для незахищених верств населення, адже
тендерною документацією, умовами в
подальшому укладеного договору від
23.04.2007 № 32/А-4. передбачена передача
збудованих квартир Довірителям коштів
із звичайним оздобленням, сантехнічним
устаткуванням та плитами в обумовлені
договором терміни.

Актом прийому-передачі об'єкту
інвестування від 28 січня 2010 року
підтверджено виконання Договору у
повному обсязі, Довірителем
підтверджено, що будь-яких майнових та
немайнових претензій щодо якості
побудованих об'єктів інвестування,
термінів введення об'єктів будівництва
в експлуатацію до ТО В "К'ЖКК" не має.

Разом з тим, відповідно до статті 202
Цивільного Кодексу України, правочином
є дія особи, спрямована на набуття,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до статті 208 Цивільного
Кодексу України, у письмовій формі
належить вчиняти правочини між
юридичними особами, що кореспондується
із твердженням про обов'язковість
необхідності існування договірних
відносин між учасниками в такому
випадку.

Тобто, укладання Договору між
Фінансовою компанією та ТОВ "КЖБК" є
імперативною умовою подібного
перерахування, оскільки воно
(перерахування) породжує відповідні
права і обов'язки у Фінансової компанії
та ТОВ "КЖБК".

Однак, будь-яких договірних відносин
між Фінансовою компанією та ТОВ "КЖБК" в
період, коли останньому були
перераховані кошти не існувало.

Зустрічною звіркою встановлено, що
Довірителем будь-яких договірних
відносин щодо сплати (перерахування)
грошових коштів у сумі 640 000 гривень за
виконання робіт чи надання послуг з ТОВ
"КЖБК" не здійснювалось, за період з 01
травня 2009 року до 31 грудня 2012 року
розрахунків по бухгалтерському обліку
з ТОВ "КЖБК" не значиться та станом на 01
травня 2009 року, а також на момент
проведення звірки,заборгованості не
існує.

Крім того, відповідно до частини 1
статті 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні", первинних
документів (договорів, накладних тощо),
які б могли вказувати на
правомірність перерахування у
вересні-листопаді 2010 року ТОВ "КЖБК"
грошових коштів у сумі 640 000 та
віднесення цих витрат до складу інших
витрат операційної діяльності
Фінансової компанії, не укладалось, а
тому, колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
що перерахування таких грошових коштів
є неправомірним.

У касаційній скарзі позивач звертає
увагу на п. 1 Порядку прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, затвердженого постановою КМУ
08.10.2008 № 923 (зобов'язання Головного
управління житлового забезпечення
передати квартири із опоряджувальними
роботами в повному обсязі) з приводу
чого колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1.7 Статуту ККУП
«Фінансова компанія «Житло-інвест»
Фінансова компанія не несе
відповідальності за зобов'язаннями
власника та органу до сфери управління
якого воно входить.

Крім того, слід зазначити, що існуючі
норми законодавства визначають
поняття оздоблювальних та
опоряджувальних робіт як такі, що є
тотожними видами робіт (ДБН 2.2-15-99
Збірник 15 "Оздоблювальні роботи", наказ
Мінрегіонбуду від 24.12.2008 № 637 "Перелік
внутрішніх опоряджувальних робіт, без
виконання яких можливе прийняття в
експлуатацію житлових будинків та
вбудовано-прибудованих приміщень").

Калегія суддів також не приймає до
уваги, посилання скаржника на те, що у
збудованих квартирах роботи
проводилися лише в частині
опоряджувальних робіт по створенню
сантехнічних вузлів, оскільки
відповідно до Додатку № 2 Договору в
квартирах виконувалися всі
необхідні роботи, і такі були виконані,
а побудовані об'єкти прийняті в
експлуатацію

Отже, враховуючи те, що умови договору
від 12.06.2007 № РКНТ-000012/Р обома сторонами
повністю виконано, колегія суддів
приходить до висновку, що ККУП
«Фінансова компанія «Житло-інвест» в
порушення умов погодження
уповноваженого органу та за
відсутності документального
підтвердження фактично понесених
забудовником витрат, безпідставно
перераховано ТОВ «КЖБК» грошові кошти
у сумі 640 000 гривень та відповідно
необґрунтовано віднесено суму цих
витрат до складу інших витрат
операційної діяльності, а тому п. 3
оскаржуваної вимоги відповідачем
винесено правомірно та обґрунтовано.

Враховуючи обставини справи, Окружний
адміністративний суд міста Києва, з
яким погодився і Київський апеляційний
адміністративний суд , прийшов до
обґрунтованого висновку, щодо відмови
у задоволенні позовних вимог, як такі
що є необґрунтованими та
безпідставними.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
зазначені висновки судів попередніх
інстанцій вважає вірними та такими, що
зроблені на підставі правильно
застосованих норм матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

З огляду на викладене, висновки судів
першої та апеляційної інстанцій є
правильними, обґрунтованими,
відповідають нормам матеріального та
процесуального права, підстави для
скасування чи зміни оскаржуваних
судових рішень відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній
скарзі, висновків судів та обставин
справи не спростовують.

Керуючись статтями 220-1, 224, 231, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Комунального
комерційного унітарного підприємства
"Фінансова компанія "Житло-Інвест"
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 27 січня 2014 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 02 квітня 2014
року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам у справі та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
М.І. Смокович

Судді
О.В. Голяшкін

М.О. Сорока