Справа № 810/4677/13-а
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/4677/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Панова
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

16 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді :
Собківа Я.М.,

суддів:
Борисюк Л.П., Петрика І.Й.,

при секретарі:
Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Миронівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
Управління Міндоходів у Київській
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 16
жовтня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Світ
Гранул» до Миронівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного Управління Міндоходів у
Київській області про скасування
податкових повідомлень - рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі Товариства з обмеженою
відповідальністю «Світ Гранул»
звернувся до Київського окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до
Миронівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
Управління Міндоходів у Київській
області, в якому просив скасувати
податкові повідомлення - рішення
відповідача від 07.05.2013р. №
та від 07.05.2013 р. № .

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 16 жовтня 2013
року адміністративний позов
задоволено повністю.

Відповідач не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду звернувся з апеляційною
скаргою, в якій зазначає, що
оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким повністю відмовити в
задоволенні заявлених позивачем вимог.

ОСОБА_2, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
між позивачем та ФОП ОСОБА_3 було
укладено договори купівлі-продажу від
21.10.2011 № 19 і від 01.11.2011 № 24, предметом
яких була поставка товару, а саме:
макухи соєвої, висівок пшениці та
кормозмішувача горизонтального.

Крім того, між позивачем та ФОП ОСОБА_3
було укладено договори на
транспортно-експедиційне
обслуговування від 25.11.2011 № 28 і від
01.03.2012 № 4ТР, предметом яких було
надання транспортно-експедиційних
послуг, пов'язаних з перевезенням
вантажу замовника автомобільним
транспортом.

За результатами проведених
господарських операцій складено
податкові накладні, видаткові
накладні, Акти здачі-приймання робіт
(надання послуг), Акти надання послуг,
товарно-транспортні накладні.

Суми сплаченого податку на додану
вартість у складі ціни придбаних
послуг і товару позивачем були
включені до складу податкового кредиту
відповідних періодів. Крім того, суми
сплачених коштів за придбані послуги і
вартості товару віднесено ним до
складу витрат відповідних періодів.

Посадовою особою Миронівської
міжрайонної державної податкової
інспекції Київської області Державної
податкової служби було проведено
документальну виїзну позапланову
перевірку ТОВ «Світ гранул» з питань
підтвердження відомостей, отриманих
від особи, яка мала правові відносини з
платником податків ФОП ОСОБА_3 за
період з 01.10.2011 по 31.07.2012, за
результатами якої складено Акт від
16.04.2013 № 144/22-011/37455534 (далі - Акт
перевірки).

Як вбачається з Акта перевірки, за
наслідками проведення перевірки
податковий орган дійшов висновку про
порушення позивачем вимог:

- п. 44.1 ст. 44, ст. 134.1, п. 138.2, 138.3, 138.4, 138.5 ст.
138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового
Кодексу України, ст. 9 Закону України
від 16.07.1999 № 996-XlV «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», а також ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст.207, ст.
215, п. 1 ст. 216, ст. 228, 662, 655, 656 ЦК України;

- п. 44.1 ст. 44, п. 201.1, п. 201.6 ст. 201, ст. 185, ст.
186, ст. 187, ст. 188, ст. 200 Податкового
кодексу України, ст. 9 Закону України
від 16.07.1999 № 996-XlV «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», а також ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 207, ст.
215, п 1 ст. 216, ст. 228, 662, 655, 656 ЦК України.

На підставі Акта перевірки
відповідачем було прийнято податкове
повідомлення-рішення від 07.05.2013 №
, згідно з яким позивачу визначено
податкове зобов'язання з податку на
прибуток підприємств у сумі 349417,00 грн.,
з них 250918,00 грн. - за основним платежем і
98499,00 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями та податкове
повідомлення-рішення від 07.05.2013 №
, згідно з яким позивачу визначено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість у сумі 373712,00 грн., з них
249141,00 грн. - за основним платежем і 124571,00
грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Позивач заперечує правомірність
вищевказаних податкових
повідомлень-рішень відповідача, у
зв'язку з чим просить скасувати їх з
підстав невідповідності нормам
чинного законодавства.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи колегія суддів зважає
на наступне.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України, витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом ІІ
цього кодексу.

Згідно п.п 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового
кодексу України, не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

З наявних в справі доказів вбачається,
що позивач сформував валові витрати,
пов'язані з купівлею-продажу товарів у
взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_3 на
підставі первинних документів,
передбачених Законом України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», що
підтверджується наявністю укладеного
між сторонами договору підряду, а також
податковими і видатковим накладними.

Відповідно до п. 198.1 ст.198 Податкового
кодексу України, право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій,
серед іншого, з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту згідно з пунктом
198.2 статті 198 Податкового кодексу
України вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- або дата списання коштів з
банківського рахунка платника податку
на оплату товарів/послуг;

- або дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно із п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст.193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України, не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими п.
201.11 ст. 201 цього Кодексу. У разі коли на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Аналізуючи положення чинного
законодавства, колегія суддів вважає,
що податковий кредит є правом платника
податку щодо зменшення податкових
зобов'язань звітного періоду, яке
виникає виключно за наявності
податкових накладних. Закон забороняє
включення до податкового кредиту сум
податку на додану вартість, сплачених у
складі ціни придбання товарів (робіт,
послу), якщо ці суми не підтверджені
податковими накладними, та передбачає
відповідальність платника податків за
порушення цих вимог у вигляді
фінансових санкцій.

Таким чином, правові наслідки у вигляді
виникнення права платника податку на
формування витрат та податкового
кредиту з ПДВ наступають лише у разі
реального (фактичного) вчинення
господарських операцій з придбання
товарів/робіт/послуг, що пов'язані з
рухом активів, зміною зобов'язань чи
власного капіталу платника, та
відповідають економічному змісту,
відображеному в укладених платником
податку договорах, а не лише оформлення
відповідних документів або рух
грошових коштів на рахунках платників
податку.

При дослідженні матеріалів справи
колегією суддів було встановлено, що
позивач у період, що перевірявся, мав
господарські взаємовідносини з ФОП
ОСОБА_3 на предмет поставки
сільськогосподарських продуктів.

На підтвердження здійснення
господарських операцій між ТОВ «Світ
Гранул» та ФОП ОСОБА_3 позивачем були
надані до суду належним чином
засвідчені копії:

- податкових накладних;

- видаткових накладних;

- актів надання послуг;

- товарно-транспортних
накладних;

- актів здачі-приймання робіт;

- квитанцій до прибуткового
касового ордеру № 1 і № 2;

- банківських виписок ПАТ
«Кредитпромбанк» і ПАТ КБ
«Приватбанк».

Отже позивачем до суду були надані як
первинні бухгалтерські документи, так
і інші документи, що складені за
результатом проведення господарської
діяльності, які підтверджують факт
здійснення ним господарських операцій
щодо придбання послуг і товарів у
контрагента.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні облікові документи можуть
бути складені на паперових носіях і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України,
де зокрема передбачено, що первинні
документи - це письмові свідоцтва, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

При цьому, господарські операції мають
бути відображені в податковому обліку
відповідно до їх реального змісту, а
тому право платника ПДВ на податковий
кредит може визнаватися лише у разі,
якщо відповідні товари ним реально
придбавалися, або ж у разі реального
понесення ним витрат на таке придбання.

Як було вірно зазначено судом першої
інстанції, податковий орган ані в Акті
перевірки, ані під час розгляду даної
справи, не ставив під сумнів
достовірність даних, які містяться у
вищезазначених первинних
бухгалтерських документах, а також не
навів жодних підстав, які б вказували
на невідповідність їх вимогам чинного
податкового законодавства.

Крім того, на момент укладення спірних
правочинів контрагент позивача -
фізична особа-підприємець ОСОБА_3 не
був припинений у визначеному законом
порядку та та на час вчинення
господарських операцій був наділений
адміністративною процесуальною
дієздатністю.

Статею 46 Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців» визначено
вичерпний перелік підстав для
Державної реєстрації припинення
підприємницької діяльності фізичної
особи - підприємця.

Так, згідно із частиною 3 вказаної
Статті, фізична особа позбавляється
статусу підприємця з дати внесення до
Єдиного державного реєстру запису про
державну реєстрацію припинення
підприємницької діяльності фізичної
особи - підприємця.

Відповідно до Рішень Європейського
суду з прав людини у справах Інтерсплав
проти України (2007 рік, заява № 803/02),
«Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік,
заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр
проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03),
які відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини» підлягають
застосуванню судами як джерела права,
платника податку не може бути
позбавлено права на бюджетне
відшкодування ПДВ за відсутності
доказів того, що його було залучено до
протиправної діяльності, пов'язаної з
незаконним отриманням бюджетного
відшкодування; при цьому платник ПДВ не
повинен нести відповідальність за
зловживання, вчинені його
постачальниками, якщо платник ПДВ не
знав про такі зловживання і не міг про
них знати.

З огляду на принцип персональної
відповідальності платника податку
право на податковий кредит не може
ставитись у пряму залежність від
додержання податкової дисципліни
третіми особами. Тобто якщо контрагент
не виконав свого зобов'язання щодо
сплати податку до бюджету, це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи, а тому
сама по собі несплата податку (у тому
числі внаслідок ухилення від сплати) не
може бути підставою для відмови у праві
платника податку на податковий кредит
за наявності факту здійснення
господарської операції.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного суду України від
31.01.2011 у справі за позовом ЗАТ
«Мукачівський лісокомбінат» до
Мукачівської об'єднаної державної
податкової інспекції в Закарпатській
області про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, на
момент здійснення господарських
операцій у Єдиному державному реєстрі
були відсутні відомості, які б ставити
під сумнів цивільну правоздатність
контрагента позивача - фізичної
особа-підприємця ОСОБА_3 Крім того,
відсутність платника податків за
місцем реєстрації, на думку колегії
суддів, не може свідчити про не
реальність здійснення ним правочинів.

Що стосується тверджень відповідача
про наявність протоколів допиту ФОП
ОСОБА_4 відносно якого розпочато
кримінальне провадження № 0000001 за
частиною 3 статті 212 КК України, який за
даними ГВ ПМ Білоцерківської ОДПІ СУ
ДПС у Київській області разом з ФОП
ОСОБА_3 займався незаконною
конвертацією грошових коштів та
формуванням схемного податкового
кредиту третім особам, колегія суддів
зважає на наступне.

Як вьачається з матеріалів справи, від
УПМ ДПС у Київській області надійшла
службова записка від 29.03.2013 року за №
624/07-32, в якій зазначено, що в ході
досудового розслідування ГВПМ
Білоцерківської ОДПІ на
Рокитнянському полігоні встановлено
чотири особи, які працюють
різноробочими у ФОП ОСОБА_5 Одним з
основних видів діяльності ФОП ОСОБА_5 є
заготівля вторсировини (макулатури)
для целюлозно-паперових комбінатів
обсяги постачання складають близько 500
тонн на місяць. З пояснень чотирьох
працівників ФОП ОСОБА_5, які працюють на
Рокитнянському полігоні встановлено,
що в середньому на місяць полігон
приймав близько однієї тонни
вторсировини, з яких 300-400 кг макулатури,
200-300 кг плівки та 200-300 кг скла. Даний
факт свідчить про те, що фактичного
об'єму по заготівлі вторсировини
(макулатури), яка в подальшому була
реалізована на адресу
целюлозно-паперових комбінатів (ПАТ
«Київський картонно-паперовий
комбінат», ПАТ «Кохавинська паперова
фабрика», ТОВ «Паперова фабрика «Новий
Київ», ТОВ «Папір Мал», ВАТ
«Жидачівський целюлозно-паперовий
комбінат», ВАТ «Луцький
картонно-руберойдовий комбінат», ТОВ
«Житомирський картонний комбінат») і
інших підприємств у ФОП ОСОБА_5, ФОП
ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_3 не було.

У Херсонській області 13.02.2013
встановлено та допитано основного
постачальника ФОП ОСОБА_5 -
директора/засновника ТОВ «Продсоюз-7»
гр. ОСОБА_6, який в свою чергу повідомив,
що зареєстрував зазначене СГД за
грошову винагороду без мети ведення
фінансово-господарської діяльності.

20.03.2013 року проведено почеркознавчу
експертизу за результатами, якої
встановлено, що документи підписані
від імені ТОВ «Продсоюз-7» ймовірно
підроблені.

Працівниками ГВПМ Білоцерківської
ОДПІ в рамках кримінального
провадження допитано власників
транспортних засобів ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 та ОСОБА_2, які здійснювали
перевезення ТМЦ на адреси
«вигодонабувачів» від імені ФОП
ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_3 За
результатами допитів встановлено, що
вищевказаним особам ФОП ОСОБА_5, ФОП
ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_3 не відомі, жодні
угоди про надання транспортних послуг
ними не укладались.

Однак колегія суддів зазначає, що
покази осіб, опитаних в рамках
вищезазначеонго кримінального
провадження, оцінюються судом під лише
в рамках даного кримінального
провадження та не мають юридично
встановленої сили. При цьому, на момент
проведення перевірки та прийняття
податкових повідомлень-рішень
відповідачем не надано доказів
притягнення посадових осіб
контрагента позивача до кримінальної
відповідальності та не надано доказів
визнання правочинів, укладених
контрагентом позивача, недійсними в
судовому порядку.

Крім того, чинним законодавством
України на учасників цивільно-правових
відносин, які є платниками податків, не
покладено обов'язку та не визначено
право перевірки відповідності
законодавству статусу контрагентів, в
т.ч. перебування за місцезнаходженням,
наявність трудових та матеріальних
ресурсів та дотримання ними вимог
податкового законодавства. Кожен
платник податку несе самостійну
відповідальність за порушення правил
ведення податкового обліку. Зазначена
відповідальність стосується кожного
окремого платника податку і не може
автоматично поширюватися на третіх
осіб, у тому числі на його контрагентів.

Таким чином, оскільки належними та
допустимими доказами відповідач, як
суб'єкт владних повноважень, на якого
покладено обов'язок щодо доказування
правомірності прийнятих ним рішень, не
довів обґрунтованість висновків акту
перевірки, колегія суддів приходить до
висновку, що спірні правочини, укладені
позивачем з його контрагентом - ФОП
ОСОБА_3, відповідають нормам чинного
законодавства України, фактичні
обставини об'єктивно засвідчують
здійснення дослідженої судом
господарської діяльності позивача, що
в свою чергу підтверджуються ниявними
в справі копіями первинних
бухгалтерських документів.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Миронівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного Управління
Міндоходів у Київській області -
залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 16 жовтня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя
суддя Я.М.
Собків Л.П. Борисюк
І.Й. Петрик

.

Головуючий суддя
Собків Я.М.

Судді:
Борисюк Л.П.

Петрик І.Й.