Справа № 806/2446/14
Суддя: Сичова Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року
Житомир справа № 806/2446/14

категорія 8.3

Суддя Житомирського окружного
адміністративного суду Сичова О.П.,

розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Андрушівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
16.04.2014 р. №,-

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся до Житомирського окружного
адміністративного суду з вказаним
позовом, в якому просив визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення Андрушівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області від
16.04.2014 р. № про застосування
фінансових санкцій в розмірі 5962,00 грн. В
обгрунтування позову зазначає, що
спірне податкове повідомлення -
рішення винесене на підставі акта
перевірки, яким встановлено факт
неведення обліку товарних записів за
місцем їх реалізації. Вказує, що
працівникам контролюючого органу були
надані всі необхідні документи, що
підтверджують факт отримання
алкогольних напоїв на законних
підставах. Також позивач зазначив, що
посадовими особами контролюючого
органу були надані йому документи для
підпису заднім числом, в той час коли
він перебував в санаторії.

Позивач та його представник в судове
засідання не прибули. Представник
позивача надіслав клопотання про
перенесення розгляду справи з тих
підстав, що він приймає участь в
судовому засіданні Попільнянського
районного суду Житомирської області.
Зазначене клопотання суд оцінює
критично з огляду на те, що за
клопотанням представника позивача
відкладалися попередні судові
засідання призначені на 17.07.2014 року
19.08.2014 року 16.09.2014 року, доказів
поважності неявки в судові засідання
ним до суду не надано.

У зв'язку із викладеним та враховуючи
приписи ст.122 КАС України, якими
встановлено, що адміністративна
справа має бути розглянута і вирішена
протягом розумного строку, але не
більше місяця з дня відкриття
провадження у справі, суд дійшов до
висновку, що представник позивач
зловживає своїми правами,
передбаченими чинним Кодексом
адміністративного судочинства
України, затягує розгляд справи та
вирішив за можливе розглянути справу
за відсутності представника позивача
на підставі наявних в ній доказів.

Представник відповідача в задоволенні
позову просив відмовити з мотивів
викладених в письмових заперечення на
адміністративний позов.

Відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

За наведених обставин суд вважає за
можливе розглянути справу у порядку
письмового провадження на підставі
наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали адміністративної
справи, суд вважає, що в задоволенні
позову слід відмовити з огляду на
наступне.

Посадовими особами Андрушівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
проведено фактичну перевірку
дотримання суб'єктами господарювання
вимог, встановлених законодавством
України, які є обов'язковими до
виконання при здійсненні оптової і
роздрібної торгівлі алкогольними
напоями та/або тютюновими виробами,
за результатами якої складено акт
від 04.04.2014 року №22/21/НОМЕР_1 (а.с.11).

У вказаному акті контролюючим органом
відображено порушення позивачем
приписів п.12 ст.3, ст.6 Закону України
"Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій в сфері
торгівля, громадського харчування та
послуг", а саме не надано накладні на
отримання алкогольних напої, які
знаходяться в реалізації на суму 2981,00
грн.

На підставі акту перевірки від 04.04.2014
року №22/21/НОМЕР_1 контролюючим органом
з посиланням на встановлені перевіркою
порушення, прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 16.04.2014
року, яким позивачу нараховано суму
штрафних (фінансових) санкцій у
розмірі 5962,00 грн. (а.с. 10).

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з
наступного.

Право контролюючих органів проводити
фактичні перевірки передбачено
пунктом 75.1 ст.75 Податкового кодексу
України.

Згідно п.п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 Податкового
кодексу України, фактичною вважається
перевірка, що здійснюється за місцем
фактичного провадження платником
податків діяльності, розташування
господарських або інших об'єктів права
власності такого платника. Така
перевірка здійснюється контролюючим
органом щодо дотримання норм
законодавства з питань регулювання
обігу готівки, порядку здійснення
платниками податків розрахункових
операцій, ведення касових операцій,
наявності ліцензій, патентів, свідоцтв,
у тому числі про виробництво та обіг
підакцизних товарів, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами).

Пунктом 80.1 ст.80 Податкового кодексу
України передбачено, що фактична
перевірка здійснюється без
попередження платника податків (особи).

Пунктом 80.4 ст.80 Податкового кодексу
України передбачено, що перед початком
фактичної перевірки, з питань
дотримання порядку здійснення
розрахункових операцій та ведення
касових операцій, посадовими особами
органів державної податкової служби на
підставі підпункту 20.1.9 пункту 20.1
статті 20 цього Кодексу може бути
проведена контрольна розрахункова
операція.

Фактична перевірка проводиться двома і
більше посадовими особами органу
державної податкової служби у
присутності посадових осіб суб'єкта
господарювання або його представника
та/або особи, що фактично здійснює
розрахункові операції. (Пункт 80.7 ст.80
Податкового кодексу України.).

З матеріалів справи слідує, що
контролюючим органом проведена
фактична перевірка приміщенні
магазину-кафе, що розташований за
адресою вул.Калініна, 45, смт.Попільня та
належить Фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_1. Перевірка проведена в
присутності позивача, про що свідчать
його підписи на акті перевірки.

Результати перевірок (крім камеральних
та електронних перевірок) оформлюються
у формі акта або довідки, які
підписуються посадовими особами
контролюючого органу та платниками
податків або їх законними
представниками (у разі наявності). У
разі встановлення під час перевірки
порушень складається акт. Якщо такі
порушення відсутні, складається
довідка. (пункт 86.1 ст.86 Податкового
кодексу України.)

Згідно з п.86.5 ст.86 Податкового кодексу
України акт (довідка) про результати
фактичних перевірок, визначених
статтею 80 цього Кодексу, складається у
двох примірниках, підписується
посадовими особами органів державної
податкової служби, які проводили
перевірку, реєструється не пізніше
наступного робочого дня після
закінчення перевірки. Акт (довідка) про
результати зазначених перевірок
підписується особою, яка здійснювала
розрахункові операції, платником
податків та його законними
представниками (у разі наявності).

Підписання акта (довідки) таких
перевірок особою, яка здійснювала
розрахункові операції, платником
податків та/або його законними
представниками та посадовими особами
органу державної податкової служби,
які проводили перевірку, здійснюється
за місцем проведення перевірки або у
приміщенні органу державної
податкової служби.

Акт перевірки підписано без зауважень
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

Таким чином, фактична перевірка
позивача проведена з дотриманням вимог
п.80.7 ст.80 та п.81.1 ст.81 Податкового
кодексу України.

Щодо правомірності застосування до
позивача штрафних (фінансових) санкцій
у розмірі 5962,00 грн., суд виходить з
наступного.

Відповідно до ст. 3 Закону України від
06.07.95 "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" із змінами і доповненнями (далі
- Закон) суб'єкти підприємницької
діяльності, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій
та/або в безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків жетонів тощо) при
продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані: вести
у порядку, встановленому
законодавством, облік товарних запасів
на складах та/або за місцем їх
реалізації, здійснювати продаж лише
тих товарів, які відображені в такому
обліку, за винятком продажу товарів
особами, які відповідно до
законодавства оподатковуються за
правилами. що не передбачають ведення
обліку обсягів реалізованих товарів
(наданих послуг) (п.12).

Статтею 6 Закону передбачено, що облік
товарних запасів фізичною особою -
суб'єктом підприємницької діяльності
ведеться у порядку, визначеному чинним
законодавством, а юридичною особою (її
філією, відділенням, іншим
відокремленим підрозділом) - у порядку,
визначеному відповідним національним
положенням (стандартом)
бухгалтерського обліку. Облік ведеться
з урахуванням особливостей,
встановлених для суб'єктів малого
підприємництва.

Відповідно до ст.21 Закону, до суб'єктів
підприємницької діяльності, що не
ведуть або ведуть з порушення
встановленого порядку облік товарів за
місцем реалізації та зберігання,
застосовується фінансова санкція у
розмірі подвійної вартості не
облікованих товарів за цінами
реалізації, але не менше десяти
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян.

Основною підставою для встановлення
реалізації товарів з порушенням
встановленого законом порядку обліку
товарів за місцем реалізації стала
відсутність на момент проведення
перевірки накладних на отримання
алкогольних напоїв на суму 2981,00 грн.

Позивачем до суду надано копію
податкової накладної від 25.03.2014 року
№13901, яка за твердженням не була взята
до уваги посадовими особами
контролюючого органу.

Однак вказане твердження позивача не
може бути визнано обґрунтованим з
наступних підстав.

Згідно з п.12 ч.1 ст.3 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" суб'єкти господарювання, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані вести
у порядку, встановленому
законодавством, облік товарних запасів
на складах та/або за місцем їх
реалізації, здійснювати продаж лише
тих товарів, які відображені в такому
обліку, за винятком продажу товарів
особами, які відповідно до
законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку обсягів реалізованих товарів
(наданих послуг).

Статтею 20 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" передбачено, що до суб'єктів
господарювання, що здійснюють
реалізацію товарів, які не обліковані у
встановленому порядку, застосовується
фінансова санкція у розмірі подвійної
вартості необлікованих товарів, які не
обліковані за місцем реалізації та
зберігання, за цінами реалізації, але
не менше десяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг", облік товарних запасів
фізичною особою - підприємцем ведеться
у порядку, визначеному чинним
законодавством, а юридичною особою (її
філією, відділенням, іншим
відокремленим підрозділом) - у порядку,
визначеному відповідним національним
положенням (стандартом)
бухгалтерського обліку. Облік ведеться
з урахуванням особливостей,
встановлених для суб'єктів малого
підприємництва. Обов'язок із ведення
обліку товарних запасів не
застосовується до осіб, які відповідно
до законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку придбаних або проданих товарів.

Згідно зі ст.51 Цивільного кодексу
України до підприємницької діяльності
фізичних осіб застосовуються
нормативно-правові акти, що регулюють
підприємницьку діяльність юридичних
осіб, якщо інше не встановлено законом
або не випливає із суті відносин.

Правові засади регулювання,
організації, ведення бухгалтерського
обліку та складання фінансової
звітності в Україні визначено Законом
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні". Цей
Закон поширюється на всіх юридичних
осіб, створених відповідно до
законодавства України, незалежно від
їх організаційно-правових форм і форм
власності, а також на представництва
іноземних суб'єктів господарської
діяльності, які зобов'язані вести
бухгалтерський облік та подавати
фінансову звітність згідно з
законодавством (ч.1 ст.2 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні").

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Частиною 1 ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 30 липня 1996р. N854 затверджено Правила
роздрібної торгівлі алкогольними
напоями (далі за текстом - Правила).

Зазначеними Правилами передбачено, що
ці правила поширюються на всіх
суб'єктів господарської діяльності на
території України незалежно від форм
власності, які зареєстровані в
установленому порядку і мають ліцензію
на право роздрібної торгівлі
алкогольними напоями, отриманий згідно
з вимогами законодавства.

У документах, згідно з якими до
торговельної мережі надійшли
алкогольні напої, повинні зазначатися
реєстраційні номери сертифіката
відповідності або свідоцтва про
відповідність.

Суб'єкт господарської діяльності
зобов'язаний забезпечити згідно із
статтями 18 та 19 Закону України "Про
захист прав споживачів" надання
споживачам необхідної, доступної та
достовірної і своєчасної інформації
про товари, а також на вимогу
споживачів - додаткової інформації про
наявність сертифіката відповідності,
документи, що підтверджують якість та
ціну товару.

Суб'єкту господарської діяльності,
який здійснює роздрібну торгівлю
алкогольними напоями, забороняється
приймати для продажу та зберігання
алкогольні напої від юридичних і
фізичних осіб, які не мають ліцензії на
виробництво або на право імпорту чи
оптової торгівлі алкогольними напоями.

Таким чином суб'єкт підприємницької
діяльності, який займається
реалізацією алкогольних напоїв має
право здійснювати таку реалізацію лише
на підставі документів, згідно з якими
до торговельної мережі надійшли
алкогольні напої.

До таких документів, як правило,
належать накладні та
товарно-транспортні накладні. Такі
документи є підставою для внесення
записів до облікових бухгалтерських
реєстрів та є підставою для передачі
алкогольних напоїв для реалізації у
роздріб. Відсутність відповідних
первинних документів які
підтверджують рух
товарно-матеріальних цінностей є
порушенням установленого порядку
ведення бухгалтерського обліку.

Судовим розглядом встановлено, що у
позивача, під час проведення перевірки,
були відсутні підтверджуючі документи
про належний облік товарів, що
реалізовувались.

Наведене також підтверджується
підписом продавця на описі алкогольних
напоїв та тютюнових виробів, що
надійшли в реалізацію до позивача за
адресою смт.Попільня, вул.Калініна, 45 та
на які відсутні документи на отримання.

Суд також зазначає, що згідно з п.44.6 ст.44
Податкового кодексу України у разі
якщо до закінчення перевірки або у
терміни, визначені в абзаці другому
пункту 44.7 цієї статті платник податків
не надає посадовим особам
контролюючого органу, які проводять
перевірку, документи (незалежно від
причин такого ненадання, крім випадків
виїмки документів або іншого вилучення
правоохоронними органами), що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, вважається, що такі
документи були відсутні у такого
платника податків на час складення
такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення
перевірки та до прийняття рішення
контролюючим органом за результатами
такої перевірки надає документи, що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, не надані під час перевірки
(у випадках, передбачених абзацами
другим і четвертим пункту 44.7 цієї
статті), такі документи повинні бути
враховані контролюючим органом під час
розгляду ним питання про прийняття
рішення.

Відповідно до п.44.7 ст.44 Податкового
кодексу України у разі якщо посадова
особа контролюючого органу, яка
здійснює перевірку, відмовляється з
будь-яких причин від врахування
документів, наданих платником податків
під час проведення перевірки, платник
податків має право до закінчення
перевірки надіслати листом з
повідомленням про вручення та з описом
вкладеного або надати безпосередньо до
контролюючого органу, який призначив
проведення перевірки, копії таких
документів (засвідчені печаткою
платника податків (за наявності
печатки) та підписом платника податків
- фізичної особи або посадової особи
платника податків - юридичної особи).

Протягом п'яти робочих днів з дня
отримання акта перевірки платник
податків має право надати до
контролюючого органу, що призначив
перевірку, документи, визначені в акті
перевірки як відсутні.

Доказів надання позивачем відповідачу
документів, визначених в акті
перевірки як відсутні Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 до суду не
надано.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На підставі викладеного суд вважає
вимоги позивача, викладені в позовній
заяві не обґрунтованими та такими, що
не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд,

постановив:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено Кодексом
адміністративного судочинства
України, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Житомирський окружний
адміністративний суд, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Суддя
О.П. Сичова