Справа № 826/4223/14
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/4223/14
1-й інстанції: Іщук І.О.
Суддя-доповідач: Пилипенко О.Є.
У Х В А Л А

Іменем України

07 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б.
та Шелест С.Б.,

при секретарі - Грабовській
Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві апеляційні скарги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Нікея-ЛТД» та
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 30
травня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Нікея-ЛТД» до Київської
міжрегіональної митниці Митний пост
"Столичний" Міндоходів, Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів,
треті особи: Інспектор Митного посту
"Столичний" Міндоходів Яцюк Андрій
Андрійович, Міністерство доходів і
зборів України, Приватне підприємство
"НЄВ", про визнання незаконним та
скасування рішення Митного посту
«Столичний» Міндоходів України,
стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року позивач - Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Нікея-ЛТД» звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до Київської
міжрегіональної митниці Митний пост
"Столичний" Міндоходів, Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів,
треті особи: Інспектор Митного посту
"Столичний" Міндоходів Яцюк Андрій
Андрійович, Міністерство доходів і
зборів України, Приватне підприємство
"НЄВ", про визнання протиправним та
скасування рішення Митного посту
"Столичний" Міндоходів України №
100270001/2013/700511/2 від 29.12.2013 року про
коригування митної вартості товарів;
зобов'язання Митний пост "Столичний"
Міндоходів та Київську міжрегіональну
митницю Міністерства доходів і зборів
України солідарно повернути
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Нікея-ЛТД" надану в
порядку розділу Х Митного кодексу
України фінансову гарантію у розмірі 158
473,21 гривень.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 30
травня 2014 року адміністративний позов
задоволено частково.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 30 травня 2014 року та
винести нову про задоволення позову
повністю. Свої вимоги апелянт
обґрунтовує тим, що судом першої
інстанції при постановленні
оскаржуваного рішення було порушено
норми процесуального та матеріального
права.

Крім того, не погоджуючись із
постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 30
травня 2014 року в частині задоволення
позовних вимог, апеляційну скаргу
подала Київська міжрегіональна
митниця Міндоходів. Апелянт
обґрунтовує свої вимоги, посилаючись
на неповне з'ясування судом обставин,
що мають значення для справи, допущення
норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
вважає необхідним апеляційні скарги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Нікея-ЛТД» та
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів - залишити без задоволення,
а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 30
травня 2014 року - без змін, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог в частині визнання
протиправним та скасування рішення
Митного посту "Столичний" Міндоходів
України №100270001/2013/700511/2 від 29.12.2013 року
про коригування митної вартості
товарів, суд першої інстанції виходив з
того, що твердження митного органу про
неможливість застосування обраного
позивачем методу визначення митної
вартості товару за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартості
операції), є необґрунтованим та
безпідставним, а документи, подані
позивачем до митного органу,
відповідають вимогам чинного
законодавства, необхідним для надання
їм юридичної сили та доказовості, а,
отже, і підтверджують заявлені
позивачем відомості про митну вартість
товарів. Відтак суд дійшов висновку, що
визначення відповідачем митної
вартості товару та коригування її у
сторону збільшення за методом 2б
здійснено, з порушенням вимог митного
законодавства України, що є підставою
для скасування оскаржуваного рішення.

Водночас відмовляючи в задоволенні
позовних вимог щодо зобов'язання
Митного посту "Столичний" Міндоходів та
Київської міжрегіональної митниці
Міністерства доходів і зборів України
солідарно повернути Товариству з
обмеженою відповідальністю "Нікея-ЛТД"
надану в порядку розділу Х Митного
кодексу України фінансову гарантію у
розмірі 158 473,21 гривень, суд першої
інстанції дійшов висновку, що під час
розгляду даної справи, позивачем не був
документально доведений факт
дотримання ним процедури, передбаченої
розділом ІІІ Порядку повернення
платникам податків митних та інших
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами, затвердженого наказом
Державної митної служби України від 20
липня 2007 року № 618, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 25 вересня
2007 року за № 1097/14364, зокрема, в частині
подання відповідної заяви до митного
органу з наданням підтверджуючих
документів.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Між юридичною особою - резидентом
України ТОВ "Нікея-ЛТД" (Покупець) та
компанією "Electrum Limited" (Китай) (Продавець)
укладено зовнішньоекономічний
контракт на поставку товарів NK2010/1 від
07.09.2010 року, відповідно до якого
Продавець продає, а Покупець купує
електротехнічну продукцію (товар),
вказану в інвойсах, які є невід'ємними
частинами даного контракту.

Позивачем подано до митного оформлення
митну декларацію та товаросупровідні
документи на товар, який був заявлений
в режимі імпорт -40 товар: "лампи
газорозрядні люмінесцентні трубчасті
для загального освітлення двоцокольні
з термокатодом, виробник "Electrum Limited",
країна виробництва Китай, торгівельна
марка Electrum Limited".

Також подано до митного оформлення
митну декларацію від 18.12.2013 р. №
100270001/2013/187886 та товаросупровідні
документи для підтвердження заявленої
митної вартості товарів.

Юридична особа - резидент України
Приватне підприємство "НЄВ" є
декларантом ТОВ "Нікея-ЛТД" і здійснює
представництво інтересів імпортера
перед службовими особами органів
доходів і зборів України.

29 грудня 2013 року Митний пост "Столичний"
Міндоходів виніс рішення про
коригування митної вартості товарів
№100270001/2013/700511/2 від 29.12.2013 року, згідно
якого відкореговано (збільшено) митну
вартість товару на 158 473,21 грн.,
передумовою для прийняття якого стало
те, що документи, подані позивачем до
митного оформлення містять
розбіжності.

За наслідками адміністративного
оскарження, Київською міжрегіональною
митницею Міндоходів надано відповідь
від 21.01.2014 року №766/1/26-70-63-04 щодо надання
у знеособленому вигляді копії митної
декларації від 03.12.2013 року №100250001/2013/78325
або інформації із зазначеної митної
декларації, якою позивачу відмовлено у
наданні запитуваної інформації у
зв'язку з наявними обмеженнями,
передбаченими положеннями ст. 11
Митного кодексу України.

Водночас Київською міжрегіональною
митницею Міндоходів прийнято рішення
від 21.01.2014 р. № 765/1/26-70-63-04, відповідно до
якого, оскільки позивачем не надано
додаткових відомостей щодо товарів,
які випущено у вільний обіг за митною
декларацією від 29.12.2013 року
№100270001/2013/266723, то підстави для
перегляду рішення від 29.12.2013 року
№100270001/2013/700511/2 відсутні.

За наслідками повторного
адміністративного оскарження спірного
рішення, Міністерством і зборів
України прийнято рішення від 11.03.2014 р. №
4466/6/99-99-24-02-04-15, яким відмовлено в
перегляді оскаржуваного рішення.

Вважаючи спірне рішення про
коригування митної вартості товарів
Митного посту "Столичний"
№100270001/2013/700511/2 від 29.12.2013 року
протиправним, позивач звернувся до
адміністративного суду за даним
позовом.

Обговорюючи правомірність вимог
апеляційних скарг, колегія суддів
приходить до наступного.

Відповідно до статті 9 Конституції
України чинні міжнародні договори,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, є частиною
національного законодавства України.

Згідно з пунктом 2 параграфу (а) статті
VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року оцінка імпортованого
товару для митних цілей повинна
базуватися на дійсній вартості
імпортованого товару, на який
розраховується мито або аналогічного
товару і не повинна базуватися на
вартості товару національного
походження чи на довільній або
фіктивній вартості.

Відповідно до пункту 2 параграфу (b)
статті VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року під "дійсною вартістю"
слід розуміти ціну, за яку, під час та в
місці, визначеними законодавством
імпортуючої країни, такий чи
аналогічний товар продається або
пропонується до продажу при звичайному
ході торгівлі за умов повної
конкуренції.

Згідно з пунктом 2 параграфу (с) статті
VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року якщо дійсна вартість
не може бути визначена відповідно до
параграфу (b) цього параграфа, оцінка
для митних цілей повинна базуватися на
найближчому еквіваленті такої
вартості, який можна визначити.

Згідно з частиною першою статті 246
Митного кодексу України метою митного
оформлення є забезпечення дотримання
встановленого законодавством України
порядку переміщення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення через митний кордон
України, а також забезпечення
статистичного обліку ввезення на митну
територію України, вивезення за її межі
і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 Митного кодексу
України митне оформлення
розпочинається з моменту подання
митному органу декларантом або
уповноваженою ним особою митної
декларації або документа, який
відповідно до законодавства її
замінює, та документів, необхідних для
митного оформлення, а в разі
електронного декларування - з моменту
отримання митним органом від
декларанта або уповноваженої ним особи
електронної митної декларації або
електронного документа, який
відповідно до законодавства замінює
митну декларацію.

Згідно із ч. 1 ст. 257 Митного кодексу
України декларування здійснюється
шляхом заявлення за встановленою
формою (письмовою, усною, шляхом
вчинення дій) точних відомостей про
товари, мету їх переміщення через
митний кордон України, а також
відомостей, необхідних для здійснення
їх митного контролю та митного
оформлення. При застосуванні письмової
форми декларування можуть
використовуватися як електронні
документи, так і документи на
паперовому носії.

Відповідно до ч. 6 ст. 264 Митного кодексу
України митна декларація приймається
для митного оформлення, якщо вона
подана за встановленою формою,
підписана особою, яка її подала, і
перевіркою цієї декларації
встановлено, що вона містить всі
необхідні відомості і до неї додано всі
документи, визначені цим Кодексом. Факт
прийняття митної декларації
засвідчується посадовою особою
митного органу, яка її прийняла, шляхом
проставлення на ній відбитка
відповідного митного забезпечення та
інших відміток (номера декларації, дати
та часу її прийняття тощо), у тому числі
з використанням інформаційних
технологій.

Відповідно до частини першої статті 337
Митного кодексу України перевірка
документів та відомостей, які
відповідно до статті 335 цього Кодексу
подаються митним органам під час
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України,
здійснюється візуально, із
застосуванням інформаційних
технологій (шляхом проведення
формато-логічного контролю, контролю
співставлення, контролю із
застосуванням системи управління
ризиками) та в інші способи,
передбачені цим Кодексом.

Митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, в силу приписів статті 49
Митного кодексу України є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Частиною 1 ст. 51 Митного кодексу України
встановлено, що митна вартість товарів,
що переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 52 Митного
кодексу України декларант або
уповноважена ним особа, які заявляють
митну вартість товару, зобов'язані
подавати органу доходів і зборів
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню.

У випадках, визначених цим Кодексом,
для заявлення митної вартості товарів,
що переміщуються через митний кордон
України відповідно до митного режиму
імпорту, органу доходів і зборів, який
проводить митне оформлення цих
товарів, разом з митною декларацією та
іншими необхідними для митного
оформлення зазначених товарів
документами в установленому порядку
подається декларація митної вартості
(ч. 4 ст. 52 МК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; б) за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів; в) на основі віднімання
вартості; г) на основі додавання
вартості (обчислена вартість); ґ)
резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

При цьому, кожний наступний метод
застосовується лише у разі, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу відповідно до норм
цього Кодексу (ч. ч. 2-3 ст. 57 Митного
кодексу України).

Відповідно до положень ч.4 та ч. 5 ст. 58
Митного кодексу України визначено, що
митною вартістю товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту, є ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за товари, якщо вони продаються
на експорт в Україну, скоригована в
разі потреби з урахуванням положень
частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.

Розрахунки згідно із цією статтею
робляться лише на основі об'єктивних
даних, що підтверджуються
документально та піддаються
обчисленню (ч. 9 ст. 58 МК України).

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 58 Митного
кодексу України метод визначення
митної вартості за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту,
застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав
покупця (імпортера) на використання
оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у
якому товари можуть бути перепродані
(відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на
вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або
їх ціни відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не буде
зроблено відповідне коригування з
урахуванням положень частини десятої
цієї статті;

4) покупець і продавець не пов'язані між
собою особи або хоч і пов'язані між
собою особи, однак ці відносини не
вплинули на ціну товарів.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 58 Митного
кодексу України метод визначення
митної вартості товарів за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються, не застосовується, якщо
використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості не
підтверджені документально або не
визначені кількісно і достовірні
та/або відсутня хоча б одна із
складових митної вартості, яка є
обов'язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути
визначена за основним методом,
застосовуються другорядні методи,
зазначені у пункті 2 частини першої
статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 53 Митного
кодексу України у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
органу доходів і зборів документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є: 1) декларація
митної вартості, що подається у
випадках, визначених у частинах п'ятій
і шостій статті 52 цього Кодексу, та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; 2)
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Забороняється вимагати від декларанта
або уповноваженої ним особи будь-які
інші документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті (ч. 5 ст. 57 цього
Кодексу).

З аналізу наведених вище правових норм
вбачається, що Митним кодексом України
передбачено вичерпний перелік
документів, що подається декларантом
митному органу для підтвердження
заявленої митної вартості товарів та
обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з
положеннями статті 318 Митного кодексу
України, якою встановлено, що митний
контроль має передбачати виконання
митними органами мінімуму митних
формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи.

Крім того, це узгоджується з
визначеними у статті 8 Митного кодексу
України принципами здійснення
державної митної справи на засадах
законності та презумпції
невинуватості, єдиного порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів через митний кордон України,
спрощення законної торгівлі,
заохочення доброчесності.

Частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України
передбачено обов'язок декларанта
подавати додаткові документи (за
наявності) до визначеного частиною
другою цієї статті загального
переліку. При цьому такий обов'язок
виникає у декларанта виключно у разі,
якщо документи, зазначені у частині
другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

У такому випадку декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності): 1) договір (угоду, контракт)
із третіми особами, пов'язаний з
договором (угодою, контрактом) про
поставку товарів, митна вартість яких
визначається; 2) рахунки про здійснення
платежів третім особам на користь
продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Згідно з частинами 4 та 5 ст. 54 Митного
кодексу України, митний орган під час
здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів
зобов'язаний, зокрема, здійснювати
контроль заявленої декларантом або
уповноваженою ним особою митної
вартості товарів шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості, наявності в поданих
зазначеними особами документах усіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу (ч. 2 ст. 54 МК
України).

Послідовність дій посадових осіб
митного органу при здійсненні контролю
за правильністю визначення митної
вартості товарів під час здійснення їх
митного контролю та митного оформлення
визначено Методичними рекомендаціями
щодо роботи посадових осіб митних
органів з аналізу, виявлення та оцінки
ризиків при здійсненні контролю
правильності визначення митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України,
затвердженими наказом Державної
митної служби України від 13.07.2012 № 362
(далі - Методичні рекомендації).

Згідно з приписами пункту 6 Розділу ІІ
вказаних Методичних рекомендацій, при
перевірці розрахунку, здійсненого
декларантом або уповноваженою ним
особою при визначенні митної вартості
товарів за основним методом, та
чисельного значення заявленої митної
вартості, зокрема, аналізується:
включення всіх складових митної
вартості; включення всіх платежів, які
відповідають вимогам, встановленим
частинами п'ятою - восьмою статті 58
Кодексу, до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті;
наявність помилок при перенесенні
відомостей з документів, які
підтверджують митну вартість товарів,
до митної декларації та/або до
декларації митної вартості; наявність
арифметичних помилок в митній
декларації, декларації митної вартості
або документах, які підтверджують
митну вартість товарів; наявність
помилок при перерахунку сум в
іноземній та/або національній валютах;
наявність помилок при здійсненні
нарахувань (наприклад, знижок);
наявність помилок при перерахуванні
одиниць виміру оцінюваного товару на
одиниці виміру товару відповідно до
Митного тарифу України.

При перевірці розрахунку та числового
значення заявленої митної вартості
товарів здійснюється перевірка
наявності у підтверджуючих документах
всіх відомостей в кількісному виразі,
використаних при обчисленні митної
вартості, а саме: ДМВ (якщо ДМВ
подається); митній декларації графи 12,
20, 22, 31 (в частині зазначення
характеристик товару, які впливають
виключно на рівень його митної
вартості), 42, 43, 44 (в частині наявності
реквізитів документів, які
підтверджують митну вартість товарів),
45, 46; документах, поданих для здійснення
митного контролю та митного оформлення
товарів, для декларування яких не
застосовується митна декларація (в
частині зазначення характеристик
товару, які впливають виключно на
рівень його митної вартості);
рахунку-фактурі або іншому документі,
який визначає вартість товару (пункт 7
Розділу ІІ Методичних рекомендацій).

Отже, митні органи мають виключну
компетенцію в питаннях перевірки,
контролю правильності обчислення
декларантом та визначення митної
вартості.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 Митного кодексу
України митний орган може відмовити у
митному оформленні товарів за
заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі: невірно
проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості; неподання декларантом
або уповноваженою ним особою
документів згідно з переліком та
відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
Главі 9 цього Кодексу; надходження до
митного органу документально
підтвердженої офіційної інформації
митних органів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

Аналіз положень частини третьої статті
53, частин другої, четвертої - шостої
статті 54, статті 58 Митного кодексу
України та пунктів 6, 7 Методичних
рекомендацій надає підстави для
висновку про те, що митний орган при
здійсненні контролю за правильністю
визначення митної вартості
зобов'язаний перевірити складові
числового значення митної вартості,
правильність розрахунку, здійсненого
декларантом, упевнитись в
достовірності та точності заяв,
документів чи розрахунків, поданих
декларантом, а також відсутності
обмежень для визначення митної
вартості за ціною договору, наведених у
статті 58 Митного кодексу України.

При цьому, митний орган має право
відійти від наведених вище
законодавчих обмежень, пов'язаних з
перевіркою основного переліку
документів, які підтверджують митну
вартість товарів, та витребувати від
декларанта додаткові документи лише у
тому випадку, якщо надані декларантом
документи містять розбіжності, наявні
ознаки підробки або ці документи не
містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, тобто не
дозволяють митному органу законно
здійснити визначений законом мінімум
митних формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи для розмитнення
задекларованого товару.

Частиною 3 ст. 54 Митного кодексу України
встановлено, що за результатами
здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів
митний орган визнає заявлену
декларантом або уповноваженою ним
особою митну вартість чи приймає
письмове рішення про її коригування
відповідно до положень статті 55 цього
Кодексу.

Прийняте митним органом письмове
рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів має містити,
зокрема, обґрунтування причин, через
які заявлену декларантом митну
вартість не може бути визнано та
обґрунтування числового значення
митної вартості товарів, скоригованої
митним органом, та фактів, які вплинули
на таке коригування (частина друга
статті 55 МК України).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем разом із митною декларацією
№ 100270001/2013/187886 подано наступні
документи:

- каталог виробника від 01.01.2012 р.;

- прайс-лист від 10.08.2013 р.;

- прайс-лист від 01.09.2013 р.;

- експертний висновок Ц-2847 від
13.12.2013 р.;

- видаткова накладна №1500 від03.09.2013
р.;

- податкова накладна №3 від 03.09.2013
р.;

- рахунок - фактура № 990878 від 29.08.2013
р.;

- інвойс № NA560-13080146 від 20.11.2013 р.;

- інвойс № N- XL-130830 від 20.11.2013 р.;

- пакувальний лист на NA560-13080146 від
20.11.2013 р.;

- зовнішньоекономічний контракт
NK2010/1 від 07.09.2010 р.

- додаток 1 від 07.09.2010 р. до
контракту NK2010/1 від 07.09.2010 р.;

- додаток 1А від 01.11.2010 р. до
контракту NK2010/1 від 07.09.2010 р.;

- додаток 3 від 05.07.2011 р. до
контракту NK2010/1 від 07.09.2010 р.;

- додаток 4 від 01.11.2011 р. до
контракту NK2010/1 від 07.09.2010 р.;

- додаток 5 від 01.02.2012 р. до
контракту NK2010/1 від 07.09.2010 р

- додаток 8 від 13.07.2012 р. до
контракту NK2010/1 від 07.09.2010 р.;

- лист № 153 від 20.11.2013 р.;

- лист № 17/1 від 15.02.2013 р.;

- лист № 210613/1NK від 21.06.2013 р.;

- лист 81-К від 11.04.2013 р (т.2а.с.138-142).

Згідно відмітки на МД № 100270001/2013/187886
відповідачем-1 було витребувано
додаткові документи, а саме: виписку з
бухгалтерської документації, висновки
про якісні та вартісні характеристики
товарів, підготовлені спеціальними
експертними організаціями, копію
митної декларації відправлення.

Як вже зазначалось, 29.12.2013 р. Митним
постом "Столичний" прийнято рішення про
коригування митної вартості товарів
№100270001/2013/700511/2 від 29.12.2013 р. Передумовою
для прийняття зазначеного рішення
стало те, що при опрацюванні наданих
позивачем документів виявлено
розбіжності та відсутність у
документах всіх відомостей відповідно
до обраного декларантом методу
визначення митної вартості:

- згідно з додатковою угодою від
01.11.2011 р. № 4 до зовнішньоекономічного
контракту від 07.09.2010 р. № NK2010/1 умовами
постачання товару є СРТ-Київ. Разом з
тим, відповідно до коносаменту від
20.11.2013 р. № MRFB13110530 не лише портом
постачання товару, але також фінальним
місцем доставки товари визначено Odessa,
Ukrainе;

- адреса відправника, зазначена в
коносаменті від 20.11.2013 р. № MRFB13110530 не
відповідає відомостям відправника, які
вказано в інших документах (інвойс,
контракт). В адресі зазначеній у
коносаменті відсутня інформація -" 22/F";

- вага брутто товару в CMR від 16.12.2013
р. № 88630/1 зазначена як - 12117,0 кг, разом з
тим, вага брутто у коносаменті від
20.11.2013 р. № MRFB13110530 та інвойсі від 20.11.2013
р. № NA560-13080146 - як 12 117,400 кг;

- прайс-лист надано на умовах CPT
Київ. Тобто, видано на дану поставку, що
суперечить суті прайс-листа як
комерційної пропозиції;

- висновок ТПП від 13.12.2013 р. № Ц-2847
містить посилання на інвойси, які до
митного оформлення не надавалися (т.2
а.с.156-157). Згідно вказаного рішення
митну вартість товару, що імпортується,
скориговано із застосуванням методу 2б,
відповідно до ст. 60 Митного кодексу
України. Визначена митна вартість
товару ґрунтується на митній вартості
товару, подібного за якісними
характеристиками, митне оформлення
якого уже здійснене за митною
декларацією № 100250001/2013/78325 від 03.12.2013 р.

Суд першої інстанції встановив, що в
порушення ч. 4 ст. 57 Митного кодексу
України застосуванню другорядних
методів не передувала процедура
консультацій між органом доходів і
зборів та декларантом, а тому суд
відхилив посилання відповідача-2 на те,
що на декларації стоїть підпис
декларанта. Колегія суддів
погоджується із такими висновками суду
першої інстанції та поділяє зауваження
про те, що в оскаржуваному рішенні
зазначено, що декларанту запропоновано
провести процедуру консультацій, а не
проведено консультації. При цьому, під
час апеляційного розгляду даної справи
митним органом жодних обґрунтувань на
спростування вказаної обставини не
наведено.

В силу положень п. 3 ч. 2 ст. 55 Митного
кодексу України форма рішення про
коригування митної вартості товарів
встановлюється центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1
Положення про Міністерство фінансів
України, затвердженого Указом
Президента України від 8 квітня 2011 року
N 446/2011 Мінфін України є головним
органом у системі центральних органів
виконавчої влади з формування та
забезпечення реалізації державної
фінансової, бюджетної, а також
податкової і митної політики (крім
адміністрування податків, зборів,
митних платежів та реалізації
податкової і митної політики), політики
у сфері державного фінансового
контролю, казначейського
обслуговування бюджетних коштів,
бухгалтерського обліку.

Наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.2012 р. №598, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 01 червня
2012 р. за № 883/21195, затверджено форму
рішення про коригування митної
вартості товарів та Правила заповнення
рішення про коригування митної
вартості товарів.

Водночас під час розгляду справи
встановлено невідповідність спірного
рішення вказаному положенню.

Так у графі 4 а зазначається інформація
тільки в електронній копії, однак
оскаржуване рішення у письмовій формі
містить у цій графі цифру " 0". У графі 31
оскаржуваного рішення зазначено код " 6"
методу визначення митної вартості
товару ТОВ "Нікея-ЛТД", натомість митним
органом за цим рішенням було
застосовано метод визначення митної
вартості 2б. В оскаржуваному рішенні,
всупереч п. 2.2. та п. 2.3 вищевказаних
правил, не зазначено код товару та
посаду особи, яка його прийняла.

Також колегія суддів погоджується із
доводами суду першої інстанції щодо
необґрунтованості посилань
відповідача-2 на розбіжності в адресі
відправника, оскільки відсутність в
коносаменті інформації відносно
адреси відповідача " 22/F" не може
впливати на визначену позивачем митну
вартість товару.

Крім того колегія суддів розділяє
переконання суду першої інстанції про
допустимість різниці в масі товару у
0,400 кг на загальну вагу 12 117,00 кг.

Колегія суддів також погоджується із
судом першої інстанції про те, що
оскільки прайс-лист - це список цін, та
не може вважатися первинним документом
і слугує лише способом для продавця
розповсюджувати інформацію про товар,
то посилання митного органу на
розбіжності в прайс-листі є
необґрунтованими. Коло суб'єктів для
яких виготовляється прайс-лист може
зводитись до однієї особи, яка
зацікавлена інформацією про один
єдиний товар, а може містити перелік
всіх товарів виробника і
розраховуватись на загальну кількість
жителів планети і доводитись до
потенціальних споживачів через мережу
Інтернет. Таким чином, прайс-лист
носить лише інформаційний характер та
може використовуватися як додаткове
джерело інформації та не може бути
підставою для корегування митної
вартості товару.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону
України від 02.12.1997 року №671/97-ВР "Про
торгово-промислові палати в Україні"
методичні та експертні документи,
видані торгово-промисловими палатами в
межах їх повноважень, є обов'язковими
для застосування на всій території
України.

Як вбачається з висновків митного
органу, однією з підстав для
коригування митної вартості товару є
те, що висновок Торгово-промислової
палати від 13.12.2013 р. № Ц-2847 містить
посилання тільки на ціни виробника
товару.

Однак, як вірно зауважено судом першої
інстанції даний висновок
Торгово-промислової палати встановлює
контрактну (ринкову) вартість товарів,
а не їх митну вартість, так як
встановлення митної вартості не
належить до повноважень експертних
організацій. Тому, даний документ є
належним джерелом інформації.

Більш того, відповідно частини 1 статті
13 закону України "Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну
діяльність в Україні" рецензування
звіту про оцінку майна (акта оцінки
майна) здійснюється на вимогу особи,
яка використовує оцінку майна та її
результати для прийняття рішень, у тому
числі на вимогу замовників (платників)
оцінки майна, органів державної влади
та органів місцевого самоврядування,
судів та інших осіб, які мають
заінтересованість у неупередженому
критичному розгляді оцінки майна, а
також: за власною ініціативою суб'єкта
оціночної діяльності. Підставою для
проведення рецензування є письмовий
запит до осіб, які відповідно до цієї
статті мають право здійснювати
рецензування звіту про оцінку майна
(акта оцінки майна).

Таким чином, митний орган маючи сумнів
щодо змісту наданих позивачем
висновків, мав право звернутися до
іншого суб'єкту оціночної діяльності
із письмовим запитом рецензувати
вказаний висновок, але відповідач
таким правом не скористався.

Крім того, відповідно до Правил
заповнення рішення про коригування
митної вартості товарів, затверджених
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.2012 р. №598, що визначає обставини
прийняття Рішення та джерела
інформації, що використовуються митним
органом при визначенні митної вартості
товарів у Графі 33 зазначаються причини,
через які митна вартість імпортованих
товарів не може бути визначена за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції).

Зазначається послідовність
застосування методів визначення
митної вартості та причин, через які не
був застосований кожний з методів, що
передує методу, обраному митним
органом.

У графі також вказується про
проведення процедури консультацій між
митним органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору методів
визначення митної вартості товарів
відповідно до вимог статей 59 - 61
Кодексу. Результати проведеної
консультації, а також причини, через
які не можуть бути застосовані методи
визначення митної вартості товарів за
ціною договору щодо ідентичних,
подібних (аналогічних) товарів
(наприклад, відсутня інформація щодо
вартості ідентичних або подібних
(аналогічних) товарів), фіксуються у
графі.

У випадку визначення митної вартості
оцінюваних товарів із застосуванням
резервного методу (стаття 64 Кодексу)
зазначаються докладна інформація та
джерела, які використовувалися митним
органом при її визначенні.

Водночас в порушення наведених норм у
спірному рішенні, переконливих
аргументів, які б викликали
обґрунтовані сумніви в достовірності
проведеного позивачем розрахунку
митної вартості товару за ціною
договору, відповідачем не наведено, а
обставин, які б впливали на рівень
задекларованої вартості товарів, не
встановлено.

Враховуючи вищенаведене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
подані декларантом позивача документи
необхідно вважати належними та
достатніми для підтвердження та
визначення митної вартості товару.

За таких обставин, висновок митного
органу про неможливість визначення
митної вартості товару за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються (вартості операції), є
необґрунтованим, а застосування методу
2б неправомірним.

Доводів на спростування
вищенаведеного відповідачем-2 під час
розгляду справи в апеляційному порядку
не наведено, доказів, які б
спростовували висновки суду першої
інстанції в цій частині суду
апеляційної інстанції не надано.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції правильно вирішив, що
визначення відповідачем митної
вартості товару та коригування її у
сторону збільшення за методом 2б
здійснено з порушенням вимог митного
законодавства України, що є підставою
для скасування оскаржуваного рішення.

Водночас судом першої інстанції вірно
встановлено, що не заслуговують на
увагу доводи позивача щодо
застосування до спірних правовідносин
ст. 56 Податкового кодексу України.

Зокрема, відповідно до ст. 1 Митного
кодексу України законодавство України
з питань державної митної справи
складається з Конституції України,
цього Кодексу, інших законів України,
що регулюють питання, зазначені у
статті 7 цього Кодексу, з міжнародних
договорів України, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, а також з
нормативно-правових актів, виданих на
основі та на виконання цього Кодексу та
інших законодавчих актів.

При цьому, відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 52
Митного кодексу України декларант або
уповноважена ним особа, які заявляють
митну вартість товару, мають право
оскаржувати у порядку, визначеному
главою 4 цього Кодексу, рішення органу
доходів і зборів щодо коригування
митної вартості оцінюваних товарів та
бездіяльність органу доходів і зборів
щодо неприйняття протягом строків,
встановлених статтею 255 цього Кодексу
для завершення митного оформлення,
рішення про визнання митної вартості
оцінюваних товарів.

Зокрема Главою 4 Митного кодексу
України визначено порядок оскарження
рішень, дій або бездіяльності органів
доходів і зборів, їх посадових осіб та
інших працівників і відповідальність
за них.

Тобто, Митним кодексом України
врегульовано питання щодо оскарження
рішень, дій або бездіяльності органів
доходів і зборів, їх посадових осіб в
рамках дотримання норм митного
законодавства, що в свою чергу виключає
необхідність, при вирішенні таких
спорів, застосовувати норми іншого
законодавства, в тому числі
Податкового кодексу України

За таких обставин колегія суддів
розділяє висновок суду першої
інстанції про те, що до правовідносин,
пов'язаних з винесенням та оскарженням
рішень митної служби, положення ст. 56
Податкового кодексу України, що
визначають порядок оскарження рішення
контролюючих органів, застосуванню не
підлягають, оскільки рішення митного
органу, винесені за результатами
перевірки визначення правильності
зазначеної декларантом митної
вартості товару та не є рішеннями
контролюючих органів в розумінні
Податкового кодексу України.

Відтак доводи позивача в цій частині
наведені в апеляційній скарзі свого
підтвердження не знайшли.

Щодо вимог апеляційної скарги в
частині скасування рішення суду першої
інстанції та зобов'язання Митний пост
"Столичний" Міндоходів та Київську
міжрегіональну митницю Міністерства
доходів і зборів України солідарно
повернути Товариству з обмеженою
відповідальністю "Нікея-ЛТД" надану в
порядку розділу Х Митного кодексу
України фінансову гарантію у розмірі 158
473,21 гривень, колегія суддів зазначає
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач перерахував грошові кошти на
рахунок Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів, що підтверджується
платіжним дорученням № 2792 від 16.12.2013 р.
на суму 77 400,00 грн. та платіжним
дорученням № 2861 від 27.12.2013 р. на суму 40
000,00 грн. (т.1 а.с. 101-102).

Колегія суддів вважає помилковими
посилання суду першої інстанції на
Порядок повернення платникам податків
митних та інших платежів, помилково
та/або надмірно сплачених до бюджету,
контроль за справлянням яких
здійснюється митними органами,
затвердженого наказом Державної
митної служби України від 20 липня 2007
року № 618, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 25 вересня
2007 року за № 1097/14364, водночас зважає на
те, що на суть вирішення спору така
помилка не впливає.

Зокрема, відповідно до частини 9 статті
313 Митного кодексу України порядок
внесення грошової застави та її
повернення визначається центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику.

Так, наказом Державної митної служби
України від 18 серпня 2008 р. N 908,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 17 жовтня 2008 р. за N 984/15675
затверджено Порядок надання
громадянами митному органу фінансової
гарантії шляхом внесення грошової
застави при тимчасовому ввезенні
товарів на митну територію України та
транспортних засобів з метою транзиту
через територію України та її
повернення.

Проте позивачем не дотримано вимоги
вказаного порядку, зокрема, в частині
подання відповідної заяви, а відтак
колегія суддів вважає, що вимоги
позивач в цій частині є передчасними.

Щодо посилань позивача в апеляцій
скарзі на порушення судом першої
інстанції встановленого колегіального
порядку розгляду справи, колегія
суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 23 КАС
України усі адміністративні справи в
суді першої інстанції, крім випадків,
встановлених цим Кодексом,
розглядаються і вирішуються суддею
одноособово.

Тобто, в такому процесі суддя є
головуючим судового засідання з усіма
наданими йому законом правами та
обов'язками і діє від імені
відповідного суду. В цьому випадку
суддя є судом. Одноособовість складу
суду в суді першої інстанції є
загальним правилом.

Колегіальний розгляд справи
здійснюється у випадках, передбачених
ст. 24 та іншими статтями КАС України.
Інші закони не визначають і не можуть
визначати склад суду.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 24 КАС України
адміністративні справи, предметом
оскарження в яких є рішення, дії чи
бездіяльність Кабінету Міністрів
України, міністерства чи іншого
центрального органу виконавчої влади,
Національного банку України, їхньої
посадової чи службової особи, виборчої
комісії (комісії з референдуму), члена
цієї комісії розглядаються і
вирішуються в окружному
адміністративному суді колегією у
складі трьох суддів.

За таких обставин, посилання апелянта
на розгляд і вирішення справи
неповноважним судом є
необґрунтованими та такими, що не
відповідають дійсності.

Окремо, колегія суддів зауважує, що
відповідно до положень ч. 2 ст. 200 КАС
України не може бути скасовано
правильне по суті рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам. В
зв'язку з цим колегія суддів вважає
необхідним апеляційні скарги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Нікея-ЛТД» та
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів - залишити без задоволення,
а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 24
квітня 2014 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Нікея-ЛТД» та Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 30 травня 2014 року - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів в касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Є.Пилипенко

Судді
Я.Б. Глущенко

С.Б. Шелест

Дата виготовлення та підписання
повного тексту рішення - 07.10.2014 року.

Головуючий суддя
Пилипенко О.Є.

Судді:
Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.