Справа № 2а-17076/11/2670
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2014-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/7173/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
суддіБорисенко І.В.суддів Кошіля
В.В. Моторного О.А.за участю
секретаряГончар Н.О.та представників
сторін: від позивача ОСОБА_5від
відповідачаКалашникова
О.В.розглянувши у відкритому судовому
засіданнікасаційну скаргуФізичної
особи-підприємця ОСОБА_7на
постановуОкружного адміністративного
суду м. Києва від 20.02.2012та
ухвалуКиївського апеляційного
адміністративного суду від 15.01.2013у
справі № 2а-17076/11/2670за
позовомфізичної особи-підприємця
ОСОБА_7доДержавної податкової
інспекції у Святошинському районі м.
Києвапроскасування податкового
повідомлення-рішення ,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_7
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Державної
податкової Інспекції у Святошинському
районі міста Києва про скасування
податкового повідомлення-рішення №
від 26.07.2011.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
20.02.2012, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 15.01.2013, у
задоволенні адміністративного позову
відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, позивач подав
касаційну скаргу, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги,
оскільки вважає, що постанову та ухвалу
було прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні суду касаційної
інстанції представником відповідача
заявлено клопотання про заміну
відповідача (Державної податкової
інспекції у Святошинському районі м.
Києва Державної податкової служби)
його правонаступником - Державною
податковою інспекцією у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві.

Суд касаційної інстанції, розглянувши
заявлене клопотання, дійшов висновку
про його обґрунтованість та
необхідність його задоволення.

Переглянувши судові рішення в межах
касаційної скарги, заслухавши
пояснення представників сторін,
перевіривши повноту встановлення
судовими інстанціями фактичних
обставин справи та правильність
застосування ними норм матеріального
та процесуального права, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про наявність підстав для
часткового задоволення касаційної
скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та матеріалами справи
підтверджується наступне:

- відповідачем проведено документальну
планову виїзну перевірку позивача з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2010 по 31.12.2010, за
результатами якої складено акт
№646/17-40/269404817 від 12.04.2011;

- перевіркою встановлено порушення
позивачем вимог п.12 ст.3 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», п.5 Порядку ведення книги
обліку доходів і витрат, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 26.09.2001 №1269, а саме, - здійснення ним у
період з 01.01.2010 по 31.12.2010 роздрібної
торгівлі продовольчими товарами
алкогольними та тютюновими виробами,
не облікованими у встановленому чинним
законодавством України порядку, на
суму 9 980 938, 26 грн.;

- на підставі вказаного акту перевірки,
внаслідок виявлених порушень
відповідачем було прийнято податкове
повідомлення-рішення «С» № від
26.07.2011, яким до позивача застосовано
штрафні (фінансові) санкції (штраф) на
суму 19 961 876, 52 грн.;

- за результатами адміністративного
оскарження вказане податкове
повідомлення-рішення залишено без
змін, а скарга позивача - без
задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди
першої та апеляційної інстанцій
погодилися з доводами контролюючого
органу щодо здійснення позивачем
роздрібної торгівлі товарами, які не
були обліковані у встановленому
порядку, оскільки дійшли висновку, що
надана позивачем у судовому засіданні
книга доходів та витрат не є належним
доказом ведення обліку товарів та не
свідчить про належне її ведення, так як
позивачем не надано доказів надання
такої книги під час проведення
перевірки.

Суд касаційної інстанції вважає
висновки судів першої та апеляційної
інстанцій передчасними, як такими, що
зроблені без всебічного та
об'єктивного дослідження усіх обставин
справи. При цьому, колегія суддів
виходить з наступного.

Відповідно до п.12 ст.3 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» суб'єкти підприємницької
діяльності, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій
та/або в безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо) при
продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані -
вести у порядку, встановленому
законодавством, облік товарних запасів
на складах та/або за місцем їх
реалізації, здійснювати продаж лише
тих товарів, які відображені в такому
обліку, за винятком продажу товарів
особами, які відповідно до
законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку обсягів реалізованих товарів
(наданих послуг).

Статтею 6 названого Закону передбачено,
що облік товарних запасів фізичною
особою - суб'єктом підприємницької
діяльності ведеться у порядку,
визначеному чинним законодавством, а
юридичною особою (її філією,
відділенням, іншим відокремленим
підрозділом) - у порядку, визначеному
відповідним національним положенням
(стандартом) бухгалтерського обліку.
Облік ведеться з урахуванням
особливостей, встановлених для
суб'єктів малого підприємництва.
Обов'язок із ведення обліку товарних
запасів не застосовується до осіб, які
відповідно до законодавства
оподатковуються за правилами, що не
передбачають ведення обліку придбаних
або проданих товарів.

Згідно ст.20 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» до суб'єктів господарювання, що
здійснюють реалізацію товарів, які не
обліковані у встановленому порядку,
застосовується фінансова санкція у
розмірі подвійної вартості
необлікованих товарів, які не
обліковані за місцем реалізації та
зберігання, за цінами реалізації, але
не менше десяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Таким чином, положення Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» не визначають самого порядку
ведення обліку товарних запасів на
складах та/або за місцем їх реалізації,
а лише вказують на обов'язок суб'єктів
підприємницької діяльності на ведення
такого обліку.

За змістом п.5 Порядку ведення Книги
обліку доходів та витрат,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 1269 від 26.09.2001,
суб'єктом підприємницької діяльності
до книги заносяться такі відомості:
порядковий номер запису; дата
здійснення операції, пов'язаної з
проведеними витратами і/або отриманим
доходом; сума витрат за фактом їх
здійснення, в тому числі, заробітна
плата найманого працівника; сума
вартості товарів, отриманих для їх
продажу (надання послуг); сума виручки
від продажу товарів (надання послуг) - з
підсумком за день.

Таким чином, форма Книги обліку доходів
і витрат, що затверджена вищевказаним
наказом, не передбачає внесення
суб'єктом підприємницької діяльності
записів щодо ведення обліку товарних
запасів.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суди першої та апеляційної
інстанцій дійшли передчасного
висновку щодо обґрунтованості
прийняття відповідачем спірного
податкового повідомлення-рішення, яким
до позивача застосовано фінансові
санкції за реалізацію товарів, які не
обліковані у встановленому порядку,
оскільки ненадання книги обліку
доходів та витрат та/або невнесення до
цієї книги відомостей щодо обліку
товару не є обставиною, що свідчить про
реалізацію платником податку такого не
облікованого товару.

Між тим, положення статті 20 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» не передбачають
відповідальності платника податків за
ненадання або неналежне ведення Книги
обліку доходів і витрат.

При цьому, в матеріалах справи наявні
документи, на які посилається позивач
як на докази, що, на його думку,
підтверджують факт обліку товарних
запасів, які були ним реалізовані.
Проте, такі докази не були досліджені
судами першої та апеляційної
інстанцій.

Таким чином, з метою дотримання вимог
ч.3 ст.2, ч.3 ст.159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, для повного та об'єктивного
з'ясування всіх обставин справи судам
при вирішенні даного спору необхідно
дослідити та встановити обставини щодо
ведення платником податку обліку
товарних запасів, які в подальшому були
реалізовані в період, що підлягав
перевірці, вартість яких була взята
контролюючим органом за основу під час
визначення суми штрафних санкцій,
передбачених ст.20 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», на підставі чого дійти
обґрунтованого висновку щодо
наявності чи відсутності підстав для
задоволення позову.

Враховуючи, що передбачені
процесуальним законодавством межі
перегляду справи в касаційній
інстанції не дають їй права
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
оскаржувані судові рішення у справі
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий судовий розгляд до суду
першої інстанції відповідно до ч.2 ст.227
КАС України.

Під час нового розгляду справи суду
необхідно врахувати вищевикладене,
всебічно і повно з'ясувати та
перевірити всі фактичні обставини
справи, об'єктивно оцінити докази, що
мають юридичне значення для її
розгляду і вирішення спору по суті, і, в
залежності від встановленого,
правильно визначити норми
матеріального права, що підлягають
застосуванню до спірних правовідносин,
та прийняти обґрунтоване і законне
судове рішення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 55, 160, 221, 223, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Допустити заміну відповідача
(Державної податкової інспекції у
Святошинському районі м. Києва
Державної податкової служби) його
правонаступником - Державною
податковою інспекцією у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві.

2. Касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_7 задовольнити
частково.

3. Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
20.02.2012 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15.01.2013 у даній справі скасувати та
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

4. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя І.В. Борисенко
СуддіВ.В. Кошіль О.А. Моторний