Справа № К/9991/45165/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2014 року м.
Київ К/9991/45165/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л.,
Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Комунального підприємства
Сумської міської ради
«Електроавтотранс» до Управління
державного комітету України з
промислової безпеки, охорони праці та
гірничого нагляду по Сумській області,
треті особи: Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Суми, ОСОБА_4
про визнання нечинним припису, за
касаційною скаргою Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Суми на
постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 1 лютого 2011
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 7 червня 2011 року, -

у с т а н о в и л а :

У жовтні 2010 року Комунальне
підприємство Сумської міської ради
«Електроавтотранс» (далі -
Підприємство) звернулося до Управління
державного комітету України з
промислової безпеки, охорони праці та
гірничого нагляду по Сумській області
(далі - Держгірпромнагляд), треті особи:
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Суми (далі -
Фонд) та ОСОБА_4 про визнання нечинним
припису, яким позивачу запропоновано
провести повторне розслідування
нещасного випадку, визнати нещасний
випадок пов'язаним з виробництвом,
скласти акт форми Н-1 і переглянути акт
форми Н-5.

В обґрунтування позову
Підприємство стверджувало, що спірний
припис є безпідставним, оскільки
нещасний випадок, що стався з водієм
ОСОБА_4 з виробництвом не пов'язаний, а
отже підстав для його внесення не було.

Тому посилаючись на ці обставини
та вимоги Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року
№ 1105-XIV (далі - Закон № 1105-XIV), Порядку
розслідування та ведення обліку
нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві
НПАОП 0.00-6.02-04, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 25
серпня 2004 року N 1112 (далі - Порядок) та
Державного стандарту України №2293-99,
який введений в дію наказом Державного
комітету по стандартизації, метрології
та сертифікації від 26.03.1999р. №164,
Підприємство просило про задоволення
позову.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 1 лютого 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 7 червня 2011
року в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі Фонд, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального і порушення норм
процесуального права, просить їх
рішення скасувати та задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи колегія суддів, в межах статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, дійшла висновку про
відхилення скарги з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно з частиною 3 статті 211
Кодексу адміністративного судочинства
України підставами касаційного
оскарження є порушення судом норм
матеріального чи процесуального права.

З матеріалів справи
вбачається, що оскаржувані судові
рішення ухвалені з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
підстави для їх скасування відсутні.

Як встановлено судами і
підтверджується матеріалами справи
спір сторін виник внаслідок незгоди
Підприємства з приписом
Держгірпромнагляду № 5 від 11 жовтня 2011
року, яким на підставі статей 22, 39
Закону України «Про охорону праці»
запропоновано провести повторне
розслідування нещасного випадку,
визнати нещасний випадок пов'язаним з
виробництвом, скласти акт форми Н-1 і
переглянути акт форми Н-5. Даний
нещасний випадок стався з водієм
Підприємства ОСОБА_4 23 червня 2010 року о 9
годині 40 хвилин, під час технологічної
перерви на маршруті, внаслідок
отримання тілесних ушкоджень від
іншого водія на ґрунті раптового
виниклої сварки. Позивачем за фактом
нещасного випадку проведено
розслідування за участю Фонду,
складено акт № 2 від 27 серпня 2010 року,
яким нещасний випадок на підприємстві
визнано не пов'язаним з виробництвом.
До такого висновку комісія з
розслідування нещасного випадку
дійшла з підстав того, що сварка, яка
виникла між потерпілою ОСОБА_4 і іншим
водієм, сталася з особистих мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суди попередніх інстанцій на
підставі наявних у справі даних
встановили і дійшли правильного
висновку, що спірний припис, внесений
Держгірпромнаглядом відповідає
вимогам Закону і є обґрунтованим. Так,
суди виходили з того, що оскільки водій
ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження
саме під час виконання трудових
обов'язків, нещасний випадок, що стався
з нею слід вважати таким, що пов'язаний
із виробництвом. При цьому суди
правильно визнали, що факт «особистих
мотивів», на які посилається позивач в
аргументування позову, належними
доказами не підтверджено, а отже і
підстав вважати, що нещасний випадок не
пов'язаний з виробництвом не має.

Суди правильно виходили з вимог Закону
України «Про охорону праці», яким
визначено основні положення щодо
реалізації конституційного права
працівників на охорону їх життя і
здоров'я у процесі трудової діяльності,
на належні, безпечні і здорові умови
праці, та врегульовано відносини між
роботодавцем і працівником з питань
безпеки, гігієни праці та виробничого
середовища.

Статтею 22 цього Закону передбачено, що
роботодавець повинен організовувати
розслідування та вести облік нещасних
випадків, професійних захворювань і
аварій відповідно до положення, що
затверджується Кабінетом Міністрів
України за погодженням з
всеукраїнськими об'єднаннями
профспілок.

За підсумками розслідування нещасного
випадку, професійного захворювання
або аварії роботодавець складає акт за
встановленою формою, один примірник
якого він зобов'язаний видати
потерпілому або іншій
заінтересованій особі не пізніше
трьох днів з моменту закінчення
розслідування.

У разі відмови роботодавця скласти акт
про нещасний випадок чи незгоди
потерпілого з його змістом питання
вирішуються посадовою особою органу
державного нагляду за охороною
праці, рішення якої є обов'язковим для
роботодавця.

Суди правильно визначили, що у
відповідності до пункту 16 Порядку
нещасні випадки, пов'язані з завданням
тілесних ушкоджень іншою особою під
час виконання ним трудових обов'язків
незалежно від порушення кримінальної
справи визнаються пов'язаними з
виробництвом, крім випадків, що сталися
з особистих мотивів.

При цьому, колегія суддів не приймає
доводів скаржника про відсутність
причинного зв'язку тілесних ушкоджень
ОСОБА_4 з виконанням трудових
обов'язків, так як вони нанесені з
особистих мотивів, оскільки всупереч
вимогам частини 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказів у підтвердження цьому позивач
не надав.

Згідно вимог статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтується її
вимоги та заперечення.

Матеріали справи свідчать про те,
що виявивши порушення у галузі охорони
праці Держгірпромнагляд діяв у
відповідності з абзацом 4 статті 39
Закону України, якою визначено, що
посадові особи центрального органу
виконавчої влади з нагляду за охороною
праці мають право видавати в
установленому порядку роботодавцям,
керівникам та іншим посадовим особам
юридичних та фізичних осіб, які
відповідно до законодавства
використовують найману працю,
міністерствам та іншим центральним
органам виконавчої влади, Раді
міністрів Автономної Республіки Крим,
місцевим державним адміністраціям та
органам місцевого самоврядування
обов'язкові для виконання приписи
(розпорядження) про усунення порушень і
недоліків в галузі охорони праці,
охорони надр, безпечної експлуатації
об'єктів підвищеної небезпеки.

Тобто відповідач діяв на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачений чинним
законодавством, як того вимагає стаття
19 Конституції України.

Таким чином, суди дійшли
обґрунтованого висновку, що спірний
припис є законним і підстав для
задоволення позову не має.

Тому рішення судів відповідають
дійсним обставинам справи та нормам
матеріального і процесуального права,
доводи касаційної скарги їх висновків
не спростовують, такі ґрунтуються на
помилковому трактуванні правових норм,
а тому підстав для скасування судових
рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Суми
відхилити, а постанову Сумського
окружного адміністративного суду від 1
лютого 2011 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 7 червня 2011 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало