Справа № 2а-5095/11
Суддя: Макарик В.Я.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року
Справа
№ 159551/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Макарика В.Я.

суддів
Ільчишин Н.В.,

Глушка
І.В.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління праці та соціального
захисту населення Тисменицької РДА
Івано-Франківської області на
постанову Тисменицького районного
суду Івано-Франківської області від 06
червня 2012 року в адміністративній
справі №2а-5095/12 за позовом ОСОБА_2 до
управління праці та соціального
захисту населення Тисменицької РДА
Івано-Франківської області про
призначення та перерахунок виплат, -

В С Т А Н О
В И В:

16.08.2011р. ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач)
звернувся до суду з адміністративним
позовом до управління праці та
соціального захисту населення
Тисменицької РДА Івано-Франківської
області (далі по тексту - управління) в
якому просить поновити пропущений
строк для звернення за судовим
захистом; визнати відмову відповідача
щодо виплати підвищення до пенсії у
розмірі передбаченому ст.. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» - протиправною; зобов'язати
управління здійснити нарахування та
виплатити підвищення до пенсії,
отриманої у період з 01 жовтня 20101 року
по червень 2011 року (включно), право на
яке надане ст.. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», з
врахуванням змін до цієї ж статті
Закону від 28 грудня 2007 року та з
врахуванням ст.. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Постановою Тисменицького районного
суду Івано-Франківської області від 06
червня 2012 року заявлений позов
задоволено. Визнано протиправною
бездіяльність управління нарахувати
та виплатити позивачу підвищення до
пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком відповідно до ст.. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» із урахуванням вимог ст. 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Зобов'язано управління провести
нарахувати позивачу підвищення до
пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком відповідно до ст.. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» за період з 16.02.2011 року по 22.07.2011
року включно, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком,
визначеного ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність,
встановленому ст.. 21 Закону України
«Про державний бюджет на 2011 рік» та
виплатити невиплачену суму підвищення
до пенсії з урахуванням виплачених сум.

Постанову звернути до негайного
виконання у частині зобов'язання
нарахувати і виплатити підвищення до
пенсії у межах суми стягнення за один
місяць.

Не погодившись із постановою суду, її
оскаржив відповідач, який,
покликаючись на порушення судом норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову по справі про відмову в
позові.

Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що встановлений ч.1 ст.
28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсії за віком застосовується
виключно для визначення розміру
пенсій, призначених відповідно до
зазначеного Закону, і не може
використовуватися для обчислення
надбавок або підвищень інших пенсій;
приписами Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
передбачено проведення фінансування з
Державного бюджету України, а не з
коштів Пенсійного фонду України.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули,
клопотань від осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю
не поступало, а тому колегія суддів, у
відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга не
підлягає до задоволення, з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
виходив з того, що позивач належить до
категорії громадян, на яких
поширюються державні соціальні
гарантії дітей війни, а тому він має
право на встановлене ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» підвищення до пенсії.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач є дитиною війни та відповідно
до ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» (у редакції, що була
чинною на час виникнення спірних
правовідносин) мав право на отримання
підвищення виплачуваної йому пенсії за
віком.

Встановлено, що позивач перебуває на
обліку у вищезгаданому управлінні.

Стосовно позовних вимог щодо
здійснення позивачу нарахування та
виплати недоплаченого підвищення до
пенсії за 2010, 2011 роки, колегія суддів
вважає, що такі підлягають задоволенню,
так як Законами України "Про Державний
бюджет на 2010 рік", "Про Державний бюджет
на 2011 рік" дію ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей" не зупинено.
Відповідно до Законів України "Про
Державний бюджет на 2010 рік", "Про
Державний бюджет на 2011 рік" розміри
державних соціальних гарантій на 2010, 2011
роки, що визначаються залежно від
прожиткового мінімуму, встановлюються
відповідними законами України, цими
Законами, та нормативно-правовими
актами Кабінету Міністрів України.
Таким чином, відповідач у 2010, 2011 роках,
повинен діяти у відповідності з
приписами діючої норми ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни".

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості
підвищення пенсії позивачу в
передбаченому ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» розмірі
за вказаний період, колегія суддів не
вбачає.

Покликання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування передбачених
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни» доплат до пенсії як на
причину невиконання покладених на
нього зобов'язань до уваги не
приймаються, оскільки реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

Доводи апелянта про неправильне
застосування судом вимог ч.1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» колегія суддів до уваги
не приймає, оскільки розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається за правилами лише цього
Закону, чинним законодавством інший
мінімальний розмір пенсії за віком не
визначений, тому слід застосовувати
цей розмір.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу на неї слід залишити
без задоволення.

Керуючись ст. 160, 183-2, 195, 197, п.1 ч.1 ст. 198,
ст. 200, ст. 205, ст. 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А
Л И В:

Апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Тисменицької РДА Івано-Франківської
області залишити без задоволення, а
постанову Тисменицького районного
суду Івано-Франківської області від 06
червня 2012 року в адміністративній
справі №2а-5095/12 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, є остаточною та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
В.Я. Макарик

Судді
Н.В. Ільчишин

І.В. Глушко