Справа № 803/1632/14
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 року Справа № 803/1632/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Волдінера Ф.А.,

при секретарі судового засідання
Шафранюк І.Ф.,

за участю представника позивача Сороки
Г.О.,

представника відповідача Зуєва А.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку справу за
адміністративним позовом публічного
акціонерного товариства
«Ковельсільмаш» до Ковельської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Волинській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«Ковельсільмаш» звернулось з позовом
до Ковельської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 30.05.2014
року, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 996 252 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що при
винесенні оскаржуваного рішення
відповідачем не було враховано всіх
обставин, які мають істотне значення
для винесення відповідного рішення, а
також тим, що оскаржуване рішення
винесено всупереч вимогам чинного
законодавства України, зокрема,
приписів Податкового кодексу України.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримала з підстав у
ньому викладених та просила суд
позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідачем було надано суду письмове
заперечення, яке обґрунтовано тим, що
посадовими особами відповідача при
винесені оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення було взято до
уваги всі фактичні обставини справи і
вказане рішення винесено на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені чинним законодавством
України.

В судовому засіданні представник
відповідача проти адміністративного
позову заперечив з підстав викладених
у письмових запереченнях та просив суд
в задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши подані суду
письмові докази, оцінивши їх за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
позов не підлягає до задоволення з
таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що з 05 по 06 травня 2014
року Ковельською ОДПІ ГУ Міндоходів у
Волинській області проведено
позапланову виїзну перевірку ПАТ
«Ковельсільмаш» з питань дотримання
вимог податкового законодавства з
податку на додану вартість за період з
01 жовтня 2011 року по 31 грудня 2013 року, про
що складено акт № 340/03-06-22-00238138 від 14.05.2014
року.

Перевіркою встановлено порушення, що
позивачем при передачі 10.08.2012 року
будівлі виробничого корпусу № 1 (Ж-2) в
адресу ПП «Юридична компанія «Восток»
на підставі договору купівлі-продажу
від 10.08.2012 року та акту
приймання-передачі майна від 10.08.2012
року не визначено об'єкт оподаткування
з податку на додану вартість із
балансової (залишкової) вартості майна
в розмірі 6 890 672 грн. 35 коп., чим порушено
пункт 188.1 статті 188, пункт 201.1 201.4 статті
201 Податкового кодексу України, в
результаті чого встановлено заниження
податкового зобов'язання з ПДВ за
серпень 2012 року по операціях з ПП
«Юридична компанія «Восток» на
загальну суму 1 378 134 грн. 47 коп.
Враховуючи вказані порушення,
позивачем на порушення пункту 188.1
статті 188, пункту 201.1 201.4 статті 201
Податкового кодексу України завищено
податкове зобов'язання з ПДВ за серпень
2012 року, визначене по операціях з ТОВ
«Динеро-Капітал» на суму 933 333 грн. 33 коп.
та занижено податкове зобов'язання з
ПДВ за серпень 2012 року по операціях з ПП
«Юридична компанія «Восток» на суму 1 378
134 грн. 47 коп., внаслідок чого занижено
податкове зобов'язання з ПДВ за серпень
2012 року на загальну суму 444 801 грн. (1 378 134
грн. 47 коп. - 933 333 грн. 33 коп.)

Також перевіркою встановлено, що
позивачем в порушення пунктів 192.1, 192.3
статті 192, пунктів 198.1, 198.3 статті 198
Податкового кодексу України не
проведено в червні 2013 року коригування
податкового кредиту в сторону
зменшення сум податку на додану
вартість по постачальниках ТОВ
«Флавія» в розмірі 102 700 грн., ТОВ
«Компанія «Конкурент» в розмірі 58 333
грн. 33 коп., ТОВ «Компанія «Гелікон» в
розмірі 58 333 грн. 33 коп., в результаті
чого завищено податковий кредит за
червень 2013 року на загальну суму 219 367
грн.

За результатами перевірки
відповідачем 28 березня 2014 року було
винесено податкове
повідомлення-рішення № від 30.05.2014
року, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 996 252 грн., в тому
числі: за основним платежем - 664 168 грн.,
за штрафними (фінансовими) санкціями -
332 084 грн.

Судом встановлено, що між позивачем та
ТОВ «Динеро-Капітал» 08.11.2011 року
укладено договір фінансового кредиту
ФК/11/11-01, відповідно до якого позивачу
було надано фінансову позику на суму 6
000 000 грн., терміном до 07.11.2012 року. З
метою забезпечення виконання
позивачем зобов'язань за вказаним
договором між позивачем та ТОВ
«Динеро-Капітал» було укладено договір
іпотеки від 09.11.2011 року. Предметом
іпотеки за цим договором є виробничий
корпус № 1 (Ж-2), що знаходиться за
адресою Волинська область, м. Ковель,
вул. Варшавська, 1. Вартість предмету
іпотеки було визначено у розмірі 7 202 204
грн., що відповідало балансовій
вартості об'єкта на момент укладення
договору іпотеки.

З дослідженого в судовому засіданні
договору іпотеки від 09.11.2011 року
вбачається, що у випадку невиконання
іпотекодавцем (позивачем) своїх
зобов'язань згідно договору
фінансового кредиту ФК/11/11-01 від 08.11.2011
року, іпотекодержатель (ТОВ
«Динеро-Капітал») набуває права
звернути стягнення на заставлене майно
згідно Закону України «Про іпотеку».

Внаслідок невиконання позивачем своїх
зобов'язань згідно договору
фінансового кредиту ФК/11/11-01 від 08.11.2011
року, 10.08.2012 року між ТОВ
«Динеро-Капітал» та ПП «Юридична
компанія «Восток» укладено договір
купівлі-продажу предмету іпотеки -
виробничого корпусу №1 (Ж-2), що
знаходиться за адресою Волинська
область, м. Ковель, вул. Варшавська, 1.

Пунктом 3 вказаного договору визначено
вартість майна, яке є предметом
договору в сумі 5 600 000 грн. Вказана
вартість визначена на підставі звіту
про незалежну оцінку вартості
нерухомого майна ПАТ «Ковельсільмаш»
складеного 12.12.2011 року.

Водночас судом встановлено, що на
момент укладення договору
купівлі-продажу від 10.08.2012 року
балансова (залишкова) вартість
зазначеного майна складала 6 890 672 грн. 35
коп.

На виконання договору іпотеки від
09.11.2012 року позивачем (іпотекодавцем)
було виписано та видано ТОВ
«Динеро-Капітал» (іпотекодержателю)
податкову накладну № 50 від 10.08.2012 року
на суму 5 600 000 грн., в тому числі ПДВ - 933
333 грн. 33 коп.

Таким чином, позивачем було визначено
об'єкт оподаткування виходячи з
вартості об'єкту нерухомості
визначеної на підставі звіту про
незалежну оцінку вартості нерухомого
майна від 12.12.2011 року.

Зазначені вище фактичні обставини
встановлені судом на підставі пояснень
представників сторін та письмових
доказів наявних в матеріалах справи та
не заперечуються сторонами.

Відповідно до частини 6 статті 38 Закону
України «Про іпотеку», ціна продажу
предмета іпотеки встановлюється за
згодою між іпотекодавцем і
іпотекодержателем або на підставі
оцінки майна суб'єктом оціночної
діяльності, на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна.

Положеннями частини 5 статті 3 Закону
України «Про оцінку майна, майнових
прав та професійну оціночну діяльність
в Україні» визначено, що датою оцінки є
дата, за станом на яку здійснюються
процедури оцінки майна та визначається
вартість майна. Нормативно-правовими
актами з оцінки майна можуть бути
передбачені строки дії звіту про
оцінку майна (акта оцінки майна) від
дати оцінки або дати її затвердження
(погодження) замовником.

Відповідно до частини 4 статті 12 цього
Закону зміст, форма, порядок складання,
затвердження та строк дії акта оцінки
майна встановлюються Кабінетом
Міністрів України.

Отже, за змістом наведених вимог закону
передбачене встановлення строку дії
такого звіту.

Єдиним правовим актом Кабінету
Міністрів України, в якому зазначено
строк дії акта оцінки майна є Методика
оцінки майна, затверджена постановою
Кабінету Міністрів України від 10.12.2003
року № 1891.

Пунктом 22 вказаного нормативного акту
визначено, що акти оцінки майна, акти
оцінки часток (паїв, акцій), складені
для цілей приватизації
(корпоратизації), для реєстрації
статуту відкритих акціонерних
товариств, підписання договору
купівлі-продажу майна, крім пакетів
акцій відкритих акціонерних товариств,
оголошення умов продажу майна, у тому
числі повторного продажу, дійсні
протягом шестимісячного строку від
дати їх затвердження.

Дію акта оцінки майна, у тому числі
пакетів акцій відкритих акціонерних
товариств, може бути продовжено
наказом відповідного органу, який його
затвердив, на строк, що не перевищує
одного року від дати затвердження.

Акти оцінки майна, у тому числі пакетів
акцій відкритих акціонерних товариств,
строк дії яких закінчився, є
недійсними.

Позивачем не було надано суду для
дослідження звіту про незалежну оцінку
вартості нерухомого майна ПАТ
«Ковельсільмаш» складеного 12.12.2011 року,
хоча судом оголошувалась перерва для
надання представником позивача
вказаного звіту.

Таким чином, при наданні оцінки спірним
правовідносинам суд виходить з того, що
термін дії звіту про незалежну оцінку
вартості нерухомого майна від 12.12.2011
року складає шість місяців і на момент
відчуження зазначеного майна 10.08.2012
року звіт використаний для визначення
його вартості був недійсним.

Водночас, пунктом 189.1 статті 189
Податкового кодексу України,
визначено, що у разі здійснення
операцій відповідно до пункту 198.5
статті 198 цього Кодексу база
оподаткування за необоротними
активами визначається виходячи з
балансової (залишкової) вартості, що
склалася станом на початок звітного
(податкового) періоду, протягом якого
здійснюються такі операції (у разі
відсутності обліку необоротних
активів - виходячи із звичайної ціни), а
за товарами/послугами - виходячи з
вартості їх придбання.

Відповідно до пункту 198.5 статті 198
Кодексу, платник податку зобов'язаний
нарахувати податкові зобов'язання
виходячи з бази оподаткування,
визначеної відповідно до пункту 189.1
статті 189 цього Кодексу, за
товарами/послугами, необоротними
активами, під час придбання або
виготовлення яких суми податку були
включені до складу податкового
кредиту, у разі якщо такі
товари/послуги, необоротні активи
починають використовуватися, зокрема,
в операціях, що не є господарською
діяльністю платника податку.

Зважаючи на те, що відчуження належного
позивачу виробничого корпусу № 1 (Ж-2)
мало місце внаслідок невиконання
позивачем своїх зобов'язань згідно
договору фінансового кредиту, то така
операція не належить до господарської
діяльності позивача, а відтак база
оподаткування податком на додану
вартість повинна визначатись виходячи
з балансової (залишкової) вартості, що
склалася станом на початок звітного
(податкового) періоду, тобто - 6 890 672 грн.
35 коп.

Таким чином, висновки відповідача про
заниження позивачем податкового
зобов'язання по операціях з ТОВ
«Динеро-Капітал» та ПП «Юридична
компанія «Восток» в серпні 2012 року на
загальну суму 444 801 грн. знайшли своє
підтвердження під час розгляду
адміністративної справи.

Судом встановлено, що позивачем
укладено наступні договори на купівлю
товарно-матеріальних цінностей та
здійснено попередню оплату:

- з ТОВ «Флавія» № 50/06-107 від 20.06.2012 року,
попередня оплата здійснена 27.06.2012 грн.
на суму 616 200 грн., в тому числі ПДВ - 102 700
грн.;

- з ТОВ «Компанія «Конкурент» № 50/06-99
від 25.05.2012 року, попередня оплата
здійснена 30.05.2012 грн. на суму 350 000 грн., в
тому числі ПДВ - 58 333 грн. 33 коп.;

- з ТОВ «Компанія «Гелікон» № 20/06-98 від
25.05.2012 року, попередню оплату здійснено
30.05.2012 року на загальну суму 350 000 грн. в
тому числі ПДВ - 58 333 грн. 33 коп.

По факту перерахування коштів
контрагентами позивача було виписано
відповідні податкові накладні, на
підставі яких позивачем було віднесено
сплачені суми податку на додану
вартість до складу податкового кредиту
в загальній сумі 219 367 грн.

Постачання товарно-матеріальних
цінностей за вказаними договорами не
здійснювалось. Станом на 01.06.2013 року
згідно даних бухгалтерського обліку
позивача суми здійсненої передоплати
були обліковані, як дебіторська
заборгованість.

В червні 2013 року позивачем було
проведено зарахування зустрічних
однорідних вимог по розрахунках з ТОВ
«Флавія», ТОВ «Компанія «Конкурент»,
ТОВ «Компанія «Гелікон». Станом на
01.07.2013 року згідно даних
бухгалтерського обліку позивача
заборгованість вказаних
постачальників перед позивачем
відсутня.

Зазначені обставини встановлені судом
на підставі пояснень представників
сторін, письмових доказів наявних в
матеріалах справи та не заперечуються
сторонами.

Згідно з положеннями статті 185
Податкового кодексу України, об'єктом
оподаткування є, зокрема, операції
платників податку з постачання
товарів, місце постачання яких
розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю.

В свою чергу право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг, що визначено
пунктом 198.1 статті 198 Податкового
кодексу України.

Відповідно до приписів пункту 192.1
статті 192 Податкового кодексу України,
якщо після постачання товарів/послуг
здійснюється будь-яка зміна суми
компенсації їх вартості, включаючи
наступний за постачанням перегляд цін,
перерахунок у випадках повернення
товарів/послуг особі, яка їх надала, або
при поверненні постачальником суми
попередньої оплати товарів/послуг,
суми податкових зобов'язань та
податкового кредиту постачальника та
отримувача підлягають відповідному
коригуванню.

Пунктом 192.1.1 пункту 192.1 статті 192
Податкового кодексу України, якщо
внаслідок такого перерахунку
відбувається зменшення суми
компенсації на користь платника
податку - постачальника, то: а)
постачальник відповідно зменшує суму
податкових зобов'язань за результатами
податкового періоду, протягом якого
був проведений такий перерахунок, та
надсилає отримувачу розрахунок
коригування податку; б) отримувач
відповідно зменшує суму податкового
кредиту за результатами такого
податкового періоду в разі, якщо він
зареєстрований як платник податку на
дату проведення коригування, а також
збільшив податковий кредит у зв'язку з
отриманням таких товарів/послуг.

Згідно з пунктом 192.3 статті 192
Податкового кодексу України, Результат
перерахунку податкових зобов'язань і
податкового кредиту постачальника та
отримувача відображається у складі
податкової декларації за звітний
податковий період у порядку,
визначеному центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику.

З системного аналізу наведених норм
вбачається, що обов'язковою підставою
віднесення сум до податкового кредиту
є фактичне здійснення операцій з
придбання або виготовлення товарів.

Після проведення зарахування
зустрічних однорідних вимог по
розрахунках з постачальниками ТОВ
«Флавія», ТОВ «Компанія «Конкурент»,
ТОВ «Компанія «Гелікон» взаємні
зобов'язання позивача та його
постачальників щодо поставки товарів
було припинено, що має наслідком
зменшення податкового зобов'язання
постачальниками та виключення
позивачем відповідних сум із складу
податкового кредиту на підставі
розрахунку коригування податку
отриманого від постачальників.

Постачальниками позивача відповідний
розрахунок надіслано не було, однак
відповідно до змісту наведених норм
позивач був зобов'язаний самостійно
здійснити коригування податкового
кредиту у відповідному звітному
періоді.

Таким чином, позивачем всупереч
вимогам чинного законодавства було
завищено податковий кредит за червень
2013 року на загальну суму 219 367 грн.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає,
що висновки відповідача, викладені в
акті перевірки № 340/03-06-22-00238138 від 14.05.2014
року знайшли своє підтвердження в ході
з'ясування обставин у справі.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відтак, усі рішення та дії суб'єкта
владних повноважень мають підзаконний
характер, тобто повинні бути прийняті
(вчинені) на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що визначені
законом.

Судом також приймається до уваги, що
відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Крім того, відповідно до частини 1
статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що податкове
повідомлення-рішення № від 30.05.2014
року винесено обґрунтовано, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
чинним законодавством, а тому у
задоволенні адміністративного позову
публічного акціонерного товариства
«Ковельсільмаш» слід відмовити
повністю.

За правилами частини 3 статті 4 Закону
України «Про судовий збір», під час
подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

Загальний розмір судового збору, який
повинен бути сплачений у даній справі
становить 4872 грн. Позивачем під час
подання адміністративного позову
сплачено 10 відсотків розміру ставки
судового збору, встановленого для
вимог майнового характеру - 487 грн.20 коп.

Отже, оскільки в задоволенні позову
майнового характеру позивачу
відмовлено, з позивача слід стягнути до
Державного бюджету України 4 384 грн. 80
коп. (4872 грн. - 487 грн.20 коп.)

Керуючись частиною 3 статті 160, статтями
162, 163 Кодексу адміністративного
судочинства України та на підставі
Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства «Ковельсільмаш» на користь
Державного бюджету України не
сплачений судовий збір в сумі 4 384
(чотири тисячі триста вісімдесят
чотири) гривні 80 копійок.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо таку скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови, яка буде складена у
повному обсязі 12 жовтня 2014 року. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
Ф.А. Волдінер