Справа № 822/3850/14
Суддя: Козачок І.С.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/3850/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2014 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний
адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіКозачок І.С.
при секретаріНетичай Ю.В. за участі:
позивача представника позивачаОСОБА_3
ОСОБА_4розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_3 до Департаменту соціального
захисту населення Хмельницької
обласної державної адміністрації
про визнання відмови протиправною та
зобов'язання вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Департаменту соціального захисту
населення Хмельницької обласної
державної адміністрації (далі -
Департамент), в якому просить визнати
протиправною відмову відповідача
переоформити автомобіль марки ВАЗ-21150,
2002 року випуску, ввезеного як
гуманітарна допомога для передачі
інваліду, без сплати мита та інших
податків (зборів), передбачених
законодавством при імпорті
автомобілів та зобов'язати надати
дозвіл на таку перереєстрацію.

В обґрунтування позову зазначає, що
його батько ОСОБА_5, як інвалід був
забезпечений вказаним автомобілем,
наданим у якості гуманітарної
допомоги, відповідно до протоколу
засідання Комісії з питань
гуманітарної допомоги при Кабінеті
Міністрів України від 5 травня 2005 року
№26/ГД-10607.

Після смерті батька позивач звернувся
до відповідача із заявою про надання
дозволу на перереєстрацію автомобіля
без сплати передбачених законом
податків, на що отримав відмову від
14.05.2014 року з посиланням на Порядок
забезпечення інвалідів автомобілями,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 19 липня 2006 року
№ 999, який не передбачає безоплатної
передачі автомобіля членам сім'ї
померлого інваліда.

Вважає відмову такою, що суперечить
закону, оскільки вважає, що до спірних
правовідносин підлягає застосуванню
попередній, затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 8
вересня 1997 року, Порядок забезпечення
інвалідів автомобілями, відповідно до
якого після смерті інваліда
автомобіль, яким він був забезпечений
безоплатно, залишається членам його
сім'ї.

Позивач та його представник в судовому
засіданні просять позов задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про дату та час
судового засідання повідомлений
належним чином, про причини неявки суд
не повідомив.

Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України у
разі неприбуття відповідача, належним
чином повідомленого про дату, час і
місце судового розгляду, без поважних
причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Заслухавши пояснення позивача та його
представника, дослідивши обставини
справи та перевіривши їх доказами, суд
дійшов висновку, що у задоволенні
позову слід відмовити.

Судом встановлено, що відповідно до
протоколу засідання Комісії з питань
гуманітарної допомоги при Кабінеті
Міністрів України від 5 травня 2005 року
№26/ГД-10607 ОСОБА_5 як інвалід Великої
Вітчизняної війни першої групи
забезпечений безоплатно автомобілем
ВАЗ-21150 2002 року випуску, який має статус
гуманітарної допомоги.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року
(свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2
(копія у матеріалах справи).

Як встановлено зі змісту свідоцтва про
народження серії НОМЕР_1, копія якого
є у матеріалах справи, позивач ОСОБА_3
є сином ОСОБА_5

Відповідачем у листі №03/03-5513 від 14.05.2014
року у відповідь на заяву позивача
роз'яснено, що у Департаменту відсутні
підстави для надання дозволу на
безоплатне переоформлення вказаного
автомобіля на його ім'я.

Суд вважає, що відмова відповідача у
задоволенні клопотання позивача є
обґрунтованою зважаючи на наступне.

Порядок забезпечення інвалідів
автомобілями від 8 вересня 1997 року,
який діяв на час отримання автомобіля,
був визнаний таким, що втратив чинність
на підставі Постанови Кабінету
Міністрів України №999 від 19 липня 2006
року, якою затверджений новий, діючий
на цей час Порядок (набрав чинності з
09.08.2006 року).

Згідно з пунктом 16 зазначеного Порядку
після смерті інваліда автомобіль, яким
він був забезпечений головним
управлінням соціального захисту або
управлінням виконавчої дирекції, строк
експлуатації якого більше ніж 10 років,
залишається члену сім'ї, який на час
смерті інваліда проживав та був
зареєстрований за місцем проживання і
реєстрації інваліда.

Відповідно до абзацу 7 пункту 41 Порядку
від 19 липня 2006 року, після смерті
інваліда, дитини-інваліда автомобіль,
визнаний гуманітарною допомогою, яким
інвалід був забезпечений через головне
управління соціального захисту і
користувався менше ніж 10 років, може
бути переданий у власність одному з
членів сім'ї інваліда за рішенням
Мінсоцполітики за умови сплати
податків і зборів за ставками, діючими
на день здійснення митного оформлення
автомобіля, які повинні бути сплачені
членом сім'ї померлого інваліда,
дитини-інваліда протягом шести місяців
з дня смерті інваліда.

Отже, у цьому випадку має значення
строк, протягом якого інвалід
використовував автомобіль. Такий строк
повинен рахуватись з дня забезпечення
органом соціального захисту інваліда
автомобілем.

Судом встановлено, що строк, протягом
якого батько позивача - інвалід
користувався отриманим автомобілем,
становить менше ніж 10 років.

Також судом не встановлено, а позивачем
не доведено, що на нього поширюються
пільги щодо сплати податків та зборів,
зокрема тих, які повинні бути сплачені
за наявності бажання набути право
власності на автомобіль, яким член його
сім'ї - інвалід користувався менше ніж 10
років.

Згідно зі ст.11-1 Закону України № 1192-XIV
від 22.10.1999 року "Про гуманітарну
допомогу", забезпечення інвалідів,
дітей-інвалідів автомобілями,
визнаними гуманітарною допомогою,
здійснюється на умовах, передбачених
законом, та у порядку, що визначається
Кабінетом Міністрів України. Після
смерті інваліда, дитини-інваліда
автомобіль, визнаний гуманітарною
допомогою, яким інвалід був
забезпечений через органи соціального
захисту населення і користувався менше
10 років, може бути переданий у
власність одному із членів сім'ї за
рішенням центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері соціального захисту
населення, за умови сплати податків і
зборів за ставками, діючими на день
здійснення митного оформлення
автомобіля. У разі несплати членом
сім'ї інваліда, дитини-інваліда
податків і зборів (обов'язкових
платежів) автомобіль повертається
(вилучається) органам соціального
захисту населення у порядку та на
умовах, що визначаються Кабінетом
Міністрів України.

Суд не погоджується з доводами
позивача стосовно дії
нормативно-правових актів у часі,
зважаючи на таке.

Судом встановлено, що на час смерті
батька позивача діяв чинний на цей час
Порядок забезпечення інвалідів
автомобілями, відповідно до пункту 41
якого автомобіль, отриманий як
гуманітарна допомога, та яким інвалід
користувався менше ніж 10 років, після
його смерті повертається (вилучається)
головному управлінню соціального
захисту і здається на переробку або
видається в порядку черговості іншому
інваліду, який перебуває на обліку.

Згідно із частиною першою статті 58
Конституції України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Офіційне тлумачення вказаного
положення Конституції України
міститься в Рішенні Конституційного
Суду України від 9 лютого 1999 року №
1-рп/99, відповідно до пункту 2 якого дію
нормативно-правового акта в часі треба
розуміти так, що вона починається з
моменту набрання цим актом чинності і
припиняється втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

Також, як випливає з аналізу норм
цивільного законодавства, якщо
цивільні відносини виникли раніше і
регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності.

Отже, враховуючи те, що права та
обов'язки у членів сім'ї інваліда щодо
спірного автомобіля виникли лише
після смерті інваліда, і також те, що
спірні правовідносини виникли між
сторонами у травні 2014 року, а не в
момент забезпечення інваліда
автомобілем, застосуванню до них
підлягає Порядок від 19 липня 2006 року,
який не передбачає можливості
безоплатного переоформлення
автомобіля членом сім'ї померлого
інваліда без відповідного дозволу.

Вказану правову позицію висловлено
постановою Верховного Суду України від
16.01.2013 року.

У постанові Верховного Суду України
від 16 січня 2013 року по справі № 6-153цс12
зазначається, що питання про вилучення
після смерті інваліда автомобіля,
отриманого ним як гуманітарна
допомога, повинно вирішуватись на
підставі нормативно-правових актів,
чинних на час смерті інваліда.

Згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Таким чином, в силу ст. 244-2 КАС України
суд враховує і застосовує офіційну
правову позицію Верховного Суду
України та приходить до висновку, що у
цьому випадку суб'єкт владних
повноважень не має законних підстав
надавати дозвіл на перереєстрацію
автомобіля, наданого як гуманітарна
допомога інваліду, після його смерті,
без сплати членом сім'ї інваліда
відповідних податків (зборів).

Також суд звертає увагу на те, що метою
вищезазначеного Порядку, є в першу
чергу, забезпечення транспортними
засобами осіб з обмеженими
можливостями, а не охорона чи
забезпечення майнових прав та
інтересів членів їх сімей.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення. Згідно з ч. 2 цієї статті, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Зважаючи на викладене, на думку суду,
позов задоволенню не підлягає.

Керуючись 158 - 163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова суду може бути
оскаржена до Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Хмельницький окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в
порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 22
вересня 2014 року 11.30

Суддя/підпис/І.С. Козачок"Згідно з
оригіналом" Суддя І.С. Козачок