Справа № 810/4337/14
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 810/4337/14
інстанції: Леонтович А.М.
Суддя-доповідач: Бужак Н.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді: Бужак Н.П,

суддів: Костюк Л.О., Троян Н.М.,

за участю секретаря: Савін І.В.,

розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу Київського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 30 липня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Київського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Державного підприємства
«Міжнародний аеропорт «Бориспіль» про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
і пені, -

В С Т А Н О В И В :

Київське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
звернулося до Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державного підприємства «Міжнародний
аеропорт «Бориспіль» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів у 2013 році у
розмірі 6418822 грн. та пені за порушення
термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 177159,80 грн.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 30 липня 2014
року в задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Київське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів подало
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів відповідно до ч.4 ст. 196
КАС України визнала можливим проводити
апеляційний розгляд справи за
відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
Державне підприємство «Міжнародний
аеропорт «Бориспіль» на виконання
вимог Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» зобов'язано виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством
України.

Так, відповідачем Державним
підприємством «Міжнародний аеропорт
«Бориспіль» 28 лютого 2014 року подано
звіт про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2013 рік
(а.с. 40) до Київського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів за формою № 10-ПІ, згідно
якого середньооблікова кількість
штатних працівників облікового складу
- 4841 осіб, з них: середньооблікова
кількість штатних працівників, яким
відповідно до чинного законодавства
встановлена інвалідність - 98 осіб,
кількість інвалідів - штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях, створених відповідно
до вимог статті 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» - 194 особи.

На підставі звіту Київським обласним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів накладено на відповідача
адміністративно-господарські санкції
та пеню у загальному розмірі 6595981,88 грн.
(6418822,08 грн. - адміністративно -
господарських санкції та 177159,80 грн. -
пеня).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанцій дійшов висновку про
те, що відповідачем були виконані
вимоги Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» щодо прийняття заходів для
працевлаштування інвалідів.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
склалися між сторонами, колегія суддів
апеляційної інстанції погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
відмови в задоволенні позовних вимог, з
огляду на наступне.

У відповідності до ст.19 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Згідно поданого Державним
підприємством «Міжнародний аеропорт
«Бориспіль» звіту про зайнятість і
працевлаштування інвалідів за 2013 рік,
форма №10-ПІ річна поштова,
відповідачем створено у 2013 році 98
робочих місць для працевлаштування
інвалідів. Відповідно до
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу 4841 осіб.
Кількість інвалідів - штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях, створених відповідно
до ст.19 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» визначена Державним
підприємством «Міжнародний аеропорт
«Бориспіль»» у кількості 194 особи.

Частиною 1 статті 20 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» встановлено, що
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.

Адміністративно-господарські санкції
розраховуються та сплачуються
підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
підприємствами, організаціями
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, зазначеними в
частині першій цієї статті, самостійно
в строк до 15 квітня року, наступного за
роком, в якому відбулося порушення
нормативу, встановленого частиною
першою статті 19 цього Закону. При цьому
до правовідносин із стягнення
адміністративно-господарських
санкцій, передбачених цим Законом, не
застосовуються строки, визначені
статтею 250 Господарського кодексу
України (частина 4 статті 20 Закону
№875-XII).

Відповідно до частини першої статті 218
Господарського кодексу України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене
ним правопорушення у сфері
господарювання.

Частиною другою наведеної статті
передбачено, що учасник господарських
відносин відповідає, зокрема, за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

За вимогами статті 18 Закону №875-XII
працевлаштування інвалідів
здійснюється центральним органом
виконавчої влади з питань праці та
соціальної політики, органами
місцевого самоврядування,
громадськими організаціями інвалідів.

При цьому, згідно положень цієї ж норми
Закону №875-XII, підприємства, установи,
організації, фізичні особи, які
використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Законом України від 23 лютого 2006 року
№3483-IV «Про внесення змін до деяких
законів України щодо реалізації
інвалідами права на трудову
зайнятість» зазначену статтю було
викладено в іншій редакції, а Закон
№875-XII доповнено статтею 181, за змістом
якої пошук підходящої роботи для
інваліда здійснює державна служба
зайнятості.

Відповідно до змісту положень,
закріплених в Порядку подання
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 31.01.2007р. №70,
роботодавці подають центру зайнятості
звіти про зайнятість і
працевлаштування інвалідів
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів та інформацію про наявність
вільних робочих місць (вакантних посад)
для працевлаштування інвалідів.

Аналіз наведених норм свідчать про
наявність у роботодавця обов'язку
виділяти та створювати робочі місця
для інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, а також щодо повідомлення
підприємствами, установами та
організаціями уповноважених органів
про наявність вакансій (форма 3-ПН), за
наслідками розгляду яких компетентні
органи направляють на підприємство для
працевлаштування інвалідів.

Зібрані у справі докази свідчать про
те, що відповідачем щомісяця
подавалися до Бориспільського
міськрайонного центру зайнятості
звіти за формою №3-ПН, з яких вбачається
наявність на підприємстві в звітний
період необхідна для виконання
законодавчо закріпленого нормативу
кількість вакансій для
працевлаштування інвалідів. Крім того,
відповідач надав суду копії листів, які
направлялись ним щомісяця в 2013 році до
начальника Бориспільського управління
праці і соціального захисту населення
та з такою ж періодичністю до директора
Бориспільського міськрайонного центру
зайнятості з проханням вжити заходів
щодо направлення на підприємство
інвалідів для працевлаштування. До
того ж, відповідачем протягом 2013 року
розміщувались у періодичних
друкованих виданнях оголошення про
наявність вакансій для
працевлаштування інвалідів.

Суд наголошує на тому, що
адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією та
Податковим кодексом України, а є
заходом впливу на правопорушника у
сфері господарювання у зв'язку зі
скоєнням правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 218
Господарського кодексу України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Згідно зі статтею 181 зазначеного Закону
пошук підходящої роботи для інваліда
здійснює державна служба зайнятості.

Отже, обов'язок підприємства зі
створення робочих місць для інвалідів
не супроводжується його обов'язком
займатися пошуком інвалідів для
працевлаштування.

Оцінивши наявні в матеріалах справи
докази суд приходить до думки, що
відповідач здійснив всі передбачені
чинним на момент виникнення спору
законодавством та залежні від нього
заходи щодо утворення робочих місць та
для працевлаштування інвалідів на
своєму підприємстві і не може нести
відповідальність за не направлення
уповноваженими органами необхідної
кількості інвалідів для
працевлаштування та відсутність
інвалідів, які бажають
працевлаштуватись, відтак, на Державне
підприємство «Міжнародний аеропорт
«Бориспіль» не може бути покладена
відповідальність, передбачена статтею
20 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні».

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що постанова суду є
законною і обґрунтованою, ухвалена з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому підстав
для її скасування не має.

Викладені в апеляційній скарзі
апелянтом доводи, висновків суду
першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 198,200 КАС України, суд
апеляційної інстанції має право за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга
підлягає залишенню без задоволення, а
постанова суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст. ст. 41,160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Київського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 30 липня 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядок і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:
Бужак Н.П.

Судді:
Костюк
Л.О.

Троян Н.М.

Головуючий суддя
Бужак Н.П.

Судді:
Костюк Л.О.