Справа № 1170/2а-1491/12
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/29774/14

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючої: суддів: Блажівської Н.Є.,
Сіроша М.В., Юрченко В.П.,розглянувши у
порядку письмового провадження
касаційну скаргу Світловодської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області
на постанову Кіровоградського
окружного адміністративного суду від 6
листопада 2012 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 15 квітня 2014
року

у справі № 1170/2а-1491/12

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Градієнт-2»

до Світловодської
об'єднаної державної податкової
інспекції

Кіровоградської області
Державної податкової служби

про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Градієнт-2» (далі -
позивач, ТОВ «Градієнт-2)
звернулось до суду з адміністративним
позовом до Світловодської об'єднаної
державної податкової інспекції
Кіровоградської області Державної
податкової служби (далі - відповідач,
ДПІ) про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 6 грудня 2011
року № .

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 6 листопада
2012 року позовні вимоги ТОВ
«Градієнт-2» задоволено, визнано
протиправним та скасовано оскаржене
позивачем податкове
повідомлення-рішення від 6 грудня 2011
року № .

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 15 квітня 2014 року апеляційну скаргу
ДПІ залишено без задоволення, а
постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 6 листопада
2012 року - без змін.

Відповідач в касаційній скарзі,
вказуючи на допущені судами першої та
апеляційної інстанцій порушення вимог
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
спору, просить скасувати постанову
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 6 листопада
2012 року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 15 квітня 2014 року і прийняти нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
Вищий адміністративний суд України
звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, які не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Фактичною підставою прийняття
податкового повідомлення-рішення від 6
грудня 2011 року № (збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 311567,00 грн., в тому
числі 274049,00 грн. основного платежу, 37
518,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій),
з приводу правомірності якого виник
спір, стали висновки відповідача,
викладені в акті перевірки від 22
листопада 2011 року №311/2300-23695312, про
порушення позивачем вимог пунктів 198.2,
198.3 статті 198 Податкового кодексу
України (далі - ПК України; тут і надалі -
в редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин), частини 2
статті 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», в результаті чого
занижено податок на додану вартість за
період з 1 на загальну суму 274 049,00 грн.,
частин 1, 5 статті 203, частини 1 статті 216,
статті 228 Цивільного кодексу України в
частині недодержання вимог зазначених
статей в момент вчинення правочинів,
які не спрямовані на реальне настання
правових наслідків обумовлених ними
по правочинах, здійснених ТОВ фірма
«Градієнт-2» з зазначеними у акті
постачальниками.

Вказані висновки відповідача
ґрунтуються на тому, що позивачем
безпідставно відображено в
податковому обліку наслідки
господарських операцій з ПП
«Нафтобудком», ТОВ «Технорес», ПП ВКФ
«Украгропродукт», оскільки такі
господарські операції не були
реальними.

Перевіряючи дотримання відповідачем
як суб'єктом владних повноважень вимог
частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
при прийнятті оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення, суди
попередніх інстанцій виходили із
вірного застосування норм
матеріального та процесуального права
з огляду на наступне.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України
визначено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду, за
змістом пункту 198.3 статті 198 ПК України,
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

За змістом пункту 198.6 статті 198 ПК
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 201.1 статті 201
Податкового кодексу України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках такі
обов'язкові реквізити: а) порядковий
номер податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ)
місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; и) вид цивільно-правового
договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України визначено, що
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

З наведених законодавчих положень
випливає, що обов'язковою умовою
виникнення у платника права на
податковий кредит є реальне здійснення
операцій з придбання товарів (робіт,
послуг) з метою використання у
господарській діяльності, а також
оформлення зазначених операцій
необхідними документами первинного
обліку.

Як встановлено попередніми
інстанціями, між позивачем та
підприємствами: ПП ВКФ
«Украгропродукт», ПП «Нафтобудком» та
ТОВ «Технорес» були укладені
цивільно-правові договори, зокрема:

- з ПП ВКФ «Украгропродукт» -
договір від 2 лютого 2011 року №202,
відповідно до умов якого контрагент
позивача взяв на себе зобов'язання
виконати роботи по перевезенню
залізобетону, послуг автокранів і
екскаватора;

- з ТОВ «Нафтобудком» - договір від
16 серпня 2010 року № 16-8, відповідно до
умов якого контрагент позивача взяв на
себе зобов'язання щодо виконання
оздоблювальних робіт на об'єктах ТОВ
«НВП «Глобинський свинокомплекс»;

- з ТОВ «Тезнорес» - договір від 26
листопада 2010 року №26/11, відповідно до
умов якого контрагент позивача взяв на
себе зобов'язання щодо виконання
оздоблювальних робіт, що виконуються
за адресою с. Мирне Бориспільського
району Київської області та
с. Обізнівка Глобинського району
Полтавської області.

На підставі доказів (податкові
накладні, накладні, довідки про
вартість, акти приймання-передачі,
виписки по рахунку та платіжні
доручення, акти виконаних робіт, докази
використання робіт, здійснених ПП ВКФ
«Украгропродукт», ПП «Нафтобудком» та
ТОВ «Технорес», у господарській
діяльності позивача), що були
досліджені судами попередніх
інстанцій та оцінка яким надана з
дотриманням положень статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
та враховуючи встановлені обставини,
суди першої та апеляційної інстанцій
зробили юридично правильний висновок
про документальне підтвердження факту
реального здійснення господарських
операцій між позивачем та його
контрагентами.

Крім того, колегія суддів звертає увагу
на те, що чинне законодавство не
ставить умову виникнення податкових
зобов'язань платника у залежність від
стану податкового обліку його
контрагента, фактичного знаходження
його за місцем реєстрації та наявності
чи відсутності основних фондів у
останнього. За умови не встановлення
податковим органом наявності
замкнутої схеми руху коштів, яка б
могла свідчити про узгодженість дій
позивача та його постачальників для
одержання товариством незаконної
податкової вигоди, останнє не може
зазнавати негативних наслідків
внаслідок діянь інших осіб, що
перебувають поза межами його впливу.

Наведені обставини у сукупності та
взаємозв'язку підтверджують
правильність висновку судів про
недоведеність відповідачем факту
допущення позивачем порушень вимог
пункту 198.3, 189.6 статті 198 Податкового
кодексу України та факту заниження
податку на додану вартість за період з 1
на загальну суму 274 049,00 грн.

При цьому, суд вважає за потрібне
наголосити на необхідності
дотримуватися позиції, вказаної у
рішенні Європейського суду з прав
людини, яку він висловив у пункті 53
рішення у справі «Федорченко та
Лозенко проти України», відповідно до
якої суд при оцінці доказів керується
критерієм доведення «поза розумними
сумнівом». Так, наведені ДПІ аргументи
не є достатньо вагомими, чіткими та
узгодженими доказами, що спростовують
реальність господарських операцій між
позивачем та контрагентами, факт чого
підтверджується належними та
допустимими доказами в розумінні
положень статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Вищий адміністративний суд України
акцентує увагу на тому, що відповідно
до частини 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою
Європейського суду з прав людини. Так, у
пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у
справі «Компанія «Вестберґа таксі
Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд
визначив, що «…адміністративні суди,
які розглядають скарги заявників
стосовно рішень податкового
управління, мають повну юрисдикцію у
цих справах та повноваження скасувати
оскаржені рішення. Справи мають бути
розглянуті на підставі поданих
доказів, а довести наявність підстав,
передбачених відповідними законами,
для призначення податкових штрафів має
саме податкове управління.».

В той же час, відповідачем під час
розгляду адміністративної справи не
наведено об'єктивних доводів щодо
наявності в діях позивача ознак
неправомірності чи недотримання
принципу належної обачності при виборі
контрагентів, як і не доведено
правомірності оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення.

Доводи касаційної скарги висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують і не дають підстав для
висновку, що судами при розгляді справи
неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права. Таким
чином, ухвалені по справі рішення є
законними і обґрунтованими, а
зазначена в касаційній скарзі позиція
відповідача не знаходить свого
підтвердження за матеріалами справи та
не ґрунтується на положеннях чинного
законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

За таких обставин, суд, перевіривши у
межах касаційної скарги правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, а рішення судів першої та
апеляційної інстанцій слід залишити
без змін.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В А Л И В

Касаційну скаргу Світловодської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області
залишити без задоволення, а постанову
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 6 листопада
2012 року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 15 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копій
особам, що беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуюча:
Н. Є. Блажівська

Судді:
М.В. Сірош

В.П. Юрченко