Справа № 118/8131/12 (2а/118/411/12)
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/26392/13

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т.
С.,суддівМаслія В. І., Черпіцької Л.
Т.,розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фірма Грантор" на
постанову Сімферопольського районного
суду Автономної Республіки Крим від 08
січня 2013 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 25 березня
2013 року у справі за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю "Фірма
Грантор" до Добровської сільської ради
Сімферопольського району Автономної
Республіки Крим про визнання
протиправним рішення, зобов'язання
вчинити певні дії,

встановив:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Фірма Грантор"
звернулось з позовом до Добровської
сільської ради Сімферопольського
району Автономної Республіки Крим про
визнання протиправним рішення 19 сесії 6
скликання Добрівської сільської ради
від 12 вересня 2012 року про відмову ТОВ
"Фірма Грантор" в продовженні строку
дії рішення 7 сесії 6 скликання
Добровської сільської та спонукання
до виконання певних дій.

Постановою Сімферопольського
районного суду Автономної Республіки
Крим від 08 січня 2013 року, залишеною без
змін ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 25 березня 2013 року, в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовими рішеннями,
позивач подав касаційну скаргу, в якій
просить їх скасувати та прийняти нове
рішення про задоволення позову в
повному обсязі.

Заперечень на скаргу не надходило.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів приходить до
висновку, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що рішенням 7 сесії
6 скликання Добровської сільської ради
від 10 червня 2011 року відповідач надав
позивачу дозвіл на виконання проекту
землеустрою по відводу в оренду
строком на 5 років земельної ділянки,
площею 3,8624 га, у с. Краснолісся, вул.
Паркова, 73-а Добровської сільської ради
Сімферопольського району АР Крим, для
організації бази відпочинку. З тексту
зазначеного рішення вбачається, що
відповідачем встановлено строк його
дії - до 10 червня 2012 року.

22 травня 2012 року позивач звернувся до
відповідача з клопотанням про
продовження строку дії рішення 7 сесії 6
скликання Добровської сільської ради
від 10 червня 2011 року у зв'язку з тим, що
узгодження проекту землеустрою займає
багато часу.

Рішенням 19 сесії 6 скликання
Добровської сільської ради від 12
вересня 2012 року відмовлено позивачу у
задоволенні клопотання про
продовження строку дії рішення 7 сесії 6
скликання від 10 червня 2011
року.

Не погоджуючись з рішенням ради,
позивач заявив цей позов.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції, з позицією якого погодився
суд апеляційної інстанції, виходив з
того, що оскаржуване рішення прийняте у
відповідності до вимог ЗК України.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій.

Відповідно до частини першої статті 116
ЗК України громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом, або за
результатами аукціону.

Статтею 123 ЗК встановлено, що надання
земельних ділянок державної або
комунальної власності у користування
здійснюється Верховною Радою
Автономної Республіки Крим, Радою
міністрів Автономної Республіки Крим,
органами виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування. Рішення
зазначених органів приймається на
підставі проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок у разі:
надання земельної ділянки із зміною її
цільового призначення; формування
нової земельної ділянки (крім поділу та
об'єднання).

Частинами другою і третьою статті 123
цього Кодексу визначено, що особа,
зацікавлена в одержанні у користування
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності за проектом
землеустрою щодо її відведення,
звертається з клопотанням про надання
дозволу на його розробку до
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування,
які відповідно до повноважень,
визначених статтею 122 цього Кодексу,
передають у власність або користування
такі земельні ділянки. Відповідний
орган виконавчої влади або орган
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень у місячний строк розглядає
клопотання і дає дозвіл на розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки або надає мотивовану
відмову у його наданні. Підставою
відмови у наданні такого дозволу може
бути лише невідповідність місця
розташування земельної ділянки
вимогам законів, прийнятих відповідно
до них нормативно-правових актів, а
також генеральних планів населених
пунктів, іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування території населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування та
їх посадови особи зобов'язані діяти
лише на підставі та у межах повноважень
та засобами, передбаченими
Конституцією та законами України.

У відповідності зі ст. 59 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
рада в межах своїх повноважень приймає
нормативні та інші акти у формі рішень.
Рішення ради приймається на її
пленарному засіданні після
обговорення більшістю депутатів від
загального складу ради, крім випадків,
передбачених цим Законом. Рішення
органів місцевого самоврядування про
надання земельних ділянок в оренду або
у власність є формою реалізації такими
органами своїх прав щодо володіння та
розпорядження відповідними землями
від імені українського народу.

Рада в межах своїх повноважень може
приймати рішення про зупинення або
скасування власних рішень та рішень
виконавчого комітету у відповідності
до ст. ст. 26 і 59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»

Системний аналіз наведених норм права
дає підстави вважати, що до компетенції
ради не віднесено питання продовження
строку дії рішення ради, про яке просив
позивач.

Окрім того, відповідно до ст. 123 ЗК умови
і строки розроблення проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок визначаються договором,
укладеним замовником з виконавцем цих
робіт відповідно до типового договору.
Типовий договір на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки затверджується Кабінетом
Міністрів України.

При цьому, позивач погодився з рішенням
7 сесії 6 скликання Добровської
сільської ради від 10 червня 2011
року, зокрема й в частині встановлення
строку дії до 10 червня 2012 року. Це
рішення позивачем не оскаржено, в
судовому порядку не скасовано.

Згідно із частиною 10 статті 59 Закону
України „Про місцеве самоврядування в
Україні" акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування з мотивів
їхньої невідповідності Конституції
або законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Акт державного чи іншого органу - це
юридична форма рішень цих органів,
тобто офіційний письмовий документ,
який породжує певні правові наслідки,
спрямований на регулювання тих чи
інших суспільних відносин і має
обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин. Залежно від компетенції
органу, який прийняв такий документі, і
характеру та обсягу відносин, що
врегульовано ним, акти поділяються на
нормативні і такі, що не мають
нормативного характеру, тобто
індивідуальні. Підставами для визнання
акта недійсним є невідповідність його
вимогами чинного законодавства та/або
визначеній законом компетенції органу,
який видав цей акт. Обов'язковою умовою
визнання акта недійсним є також
порушення у зв'язку з прийняттям
відповідного акта прав та охоронюваних
законом інтересів підприємства чи
організації - позивача у справі. Якщо за
результатами розгляду справи факту
такого порушення не встановлено, у суду
немає правових підстав для задоволення
позову.

Між тим, позивачем не наведено
обставин, які свідчили б про те, що,
приймаючи оскаржуване рішення,
відповідач діяв неправомірно, поза
межами своїх повноважень, а
оскаржуване рішення - рішення 19 сесії 6
скликання Добровської сільської ради
від 12 вересня 2012 року - не відповідає
вимогам діючого законодавства.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій, що підстави
для визнання протиправним рішення 19
сесії 6 скликання Добровської
сільської ради від 12 вересня 2012 року
відсутні.

Доводи касаційної скарги не
спростовують правильних висновків
судів.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фірма
Грантор" залишити без задоволення, а
постанову Сімферопольського районного
суду Автономної Республіки Крим від 08
січня 2013 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 25 березня
2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: