Справа № 815/5114/14
Суддя: Харченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2014-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5114/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2014 року
м.Одеса

У залі судових засідань №29

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

Судді
Харченко Ю.В.

При секретарі
Кипаренко Н.Ю.

Розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Другого Київського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції про зобов'язання
зняти арешт з ? частини + ? частини
квартири АДРЕСА_1,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до Одеського
окружного адміністративного суду з
позовом, у якому просить суд
зобов'язати Другий Київський відділ
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції зняти
арешт з ? частини + ? частини квартири
АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що Другим Київським
відділом державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції,
при поверненні виконавчого документа,
про що винесено відповідну постанову
від 27.06.2013р. №31523209, у порушення вимог
Закону України «Про виконавче
провадження», не знято арешт з ? частини
+ ? частини квартири АДРЕСА_1.

Відповідач - Другий Київський відділ
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції у судове
засідання не з'явився, незважаючи на те,
що про дату, час та місце судового
засідання повідомлений належним чином
та своєчасно, заперечення на позов не
надав, у зв'язку з чим справу розглянуто
на підставі наявних у ній доказів,
відповідно до ч.4 ст.128 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо
немає перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши наявні у матеріалах справи
письмові докази в сукупності та
системно проаналізувавши приписи
чинного законодавства, суд встановив
наступне.

Як встановлено судом та вбачається з
наявних у матеріалах справи
документів, 30.10.2004р. одружилися ОСОБА_4
та ОСОБА_2, про що в книзі реєстрації
актів про одруження 30.10.2004р. зроблено
запис №882. Прізвище після одруження:
чоловіка - ОСОБА_4, дружини - ОСОБА_2.
Вищеозначене підтверджується наявним
у матеріалах справи Свідоцтвом про
одруження серії НОМЕР_2 від 30.10.2004р.,
виданого Відділом реєстрації актів
цивільного стану Київського районного
управління юстиції м.Одеси.

Судом встановлено, що за наслідками
розгляду виконавчого провадження
№30609594 Першим Приморським відділом
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції винесено
Постанову від 26.12.2011р., якою накладено
арешт на нерухоме майно ОСОБА_2, а саме: ?
та ? частини квартири АДРЕСА_1, та на
підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про
виконавче провадження», виконавчий
лист №2-2469/10, виданий 31.03.2011р.
Приморським районним судом м.Одеси
щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_6 боргу у сумі 4417грн., для
виконання направлено за належністю до
Другого Київського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції.

Відповідно до наявного у матеріалах
справи Свідоцтва про смерть від 28.08.2012р.
серії НОМЕР_3, виданого Відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану у місті Одесі Одеського міського
управління юстиції, ІНФОРМАЦІЯ_1. помер
ОСОБА_4.

Судом з'ясовано, що ОСОБА_2 є
спадкоємцем померлого ОСОБА_4, яка
звернулась до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини, до
складу якої, у тому числі, входить
квартира під АДРЕСА_1, про що свідчить
наявна у матеріалах справи Довідка
щодо надання відомостей стосовно
спадкоємців по спадковій справі від
25.01.2014р. №295/02-14, за підписом Державного
нотаріуса третьої Одеської державної
нотаріальної контори Ставнійчук А.О.

Під час з'ясування фактичних обставин
справи судом встановлено, що при
примусовому виконанні виконавчого
листа №2-2469/10, виданого 31.03.2011р.
Приморським районним судом м.Одеси
щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_6 боргу у сумі 4417грн., Другим
Київським відділом державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції, на підставі п.4 ч.1
ст.47 Закону України «Про виконавче
провадження», винесено Постанову про
завершення виконавчого провадження
від 27.06.2013р. №31523209.

29.11.2013р. ОСОБА_2 звернулась до
начальника Першого Приморського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
із заявою №12128/08-39/7, у якій зазначила, що
26.12.2011р. державним виконавцем Притуляк
В.М., на підставі виконавчого листа
№2-2469/10, виданого 31.03.2011р. Приморським
районним судом м.Одеси щодо стягнення з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 боргу у сумі
4417грн., було накладено арешт на ? та ?
частини квартири АДРЕСА_1, що належить
боржнику. 25.08.2012р. помер ОСОБА_4, який є
боржником у виконавчому провадженні
щодо стягнення на користь ОСОБА_6 боргу
у сумі 4417грн. Згідно зі ст.ст.1223, 1261
Цивільного кодексу України ОСОБА_2 є
спадкоємцем боржника, що відповідно
свідчить про перехід до неї прав та
обов'язків, у зв'язку з чим вона мала
відшкодувати на користь ОСОБА_6 борг у
розмірі 4417грн. Однак, стягувач помер, а
спадкоємців у нього немає. Таким чином,
з урахуванням вищевикладеного, та
відповідно до п.3 ч.1 ст.49 Закону України
«Про виконавче провадження»,
заявником, серед іншого, викладено
прохання щодо закриття виконавчого
провадження №30609594 та зняття арешту з ?
та ? частини квартири АДРЕСА_1.

За результатами розгляду
вищеозначеного звернення Першим
Приморським відділом державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції на ім'я ОСОБА_2
09.12.2013р. надіслано Лист №36573, у якому
зазначено, що виконавче провадження по
примусовому виконанню виконавчого
листа №2-2469/10, виданого 31.03.2011р.
Приморським районним судом м.Одеси про
стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6
грошової суми 4417,00грн., державним
виконавцем завершено на підставі п.10
ст.49 Закону України «Про виконавче
провадження» 26.12.2011року, у зв'язку з чим
виконавчий документ направлено до
другого Київського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції для виконання за
територіальністю. У зв'язку з чим
заявнику запропоновано звернутись до
другого Київського відділу ДВС ОМУЮ
для завершення виконавчого
провадження та зняття арешту.

Також, судом встановлено, що за
наслідками розгляду неодноразових
звернень ОСОБА_2, зокрема, від 13.12.2013р.,
від 03.03.2014р., від 01.07.2014р., та від 02.09.2014р.,
Другим Київським відділом державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції на ім'я заявника
надіслано Листи-відповіді, а саме: від
24.12.2013р. №05-42/32214, від 11.03.2014р. №0542/3378, від
09.07.2014р. №0542/14952, та від 02.09.2014р. №0542/16754,
відповідно, у яких зазначено, що
постановою ВП №30609594 від 26.12.2011року
державним виконавцем першого
Приморського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції накладено арешт на
нерухоме майно, а саме: ? та ? частини
квартири АДРЕСА_1, у зв'язку з
невиконанням боржником вимог
виконавчого документу. Виконавче
провадження з примусового виконання
виконавчого листа №2-2469/10, виданого
Приморським районним судом м.Одеси
31.03.2011року завершено на підставі ч.1 п.4
ст.47 Закону України «Про виконавче
провадження», про що державним
виконавцем Відділу винесено постанову
від 27.06.2013року. Вищевказаний виконавчий
документ повторно до Відділу не
надходив. Також, в означених Листах
Другим Київським відділом державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції зазначено, що
зняття арешту необхідно здійснювати в
судовому порядку, оскільки ст.ст.50, 60
Закону України «Про виконавче
провадження» не передбачено зняття
арешту в даному випадку.

Не погодившись із вищеозначеними
Листами Другого Київського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції, позивач
звернувся до Одеського окружного
адміністративного суду з даною
позовною заявою.

Так, на думку суду, позовні вимоги
ОСОБА_2 є правомірними, документально
підтвердженими, та такими, що
ґрунтуються на положеннях чинного
законодавства України, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

В силу п.1 ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії),
безсторонньо (неупереджено),
добросовісно, розсудливо, з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації, пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія), з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення, своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначено Законом України «Про
виконавче провадження» від 21.04.1999р.
№606-ХІV (зі змінами та доповненнями),
відповідно ст.1 якого, виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

З метою забезпечення гарантій прав
громадян і юридичних осіб у
виконавчому провадженні ст.6 Закону
України «Про виконавче провадження»
зобов'язано державного виконавця
використовувати надані йому права у
точній відповідності із законом і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів громадян і
юридичних осіб.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено,
що примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.

Відповідно до п.1. ч.2 ст.17 Закону
України «Про виконавче провадження»
державною виконавчою службою, у тому
числі, підлягають виконанню виконавчі
листи, що видаються судами.

Згідно з ч.1 ст.30 означеного Закону
державний виконавець провадить
виконавчі дії з виконання рішення до
завершення виконавчого провадження у
встановленому цим Законом порядку, а
саме: закінчення виконавчого
провадження - згідно із статтею 49 цього
Закону; повернення виконавчого
документа стягувачу - згідно із статтею
47 цього Закону; повернення виконавчого
документа до суду чи іншого органу
(посадовій особі), який його видав, -
згідно із статтею 48 цього Закону.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.47 Закону України
«Про виконавче провадження»
виконавчий документ, на підставі якого
відкрито виконавче провадження, за
яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу, зокрема, у разі, якщо він не
здійснив авансування витрат на
організацію та проведення виконавчих
дій, авансування яких передбачено цим
Законом, незважаючи на попередження
державного виконавця про повернення
йому виконавчого документа.

Статтею 50 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
у разі закінчення виконавчого
провадження (крім направлення
виконавчого документа за належністю
іншому органу державної виконавчої
служби, офіційного оприлюднення
повідомлення про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури, закінчення виконавчого
провадження за рішенням суду,
винесеним у порядку забезпечення
позову чи вжиття запобіжних заходів, а
також крім випадків нестягнення
виконавчого збору або витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій),
повернення виконавчого документа до
суду або іншого органу (посадовій
особі), який його видав, арешт,
накладений на майно боржника,
знімається, скасовуються інші вжиті
державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а також
провадяться інші дії, необхідні у
зв'язку із завершенням виконавчого
провадження. Завершене виконавче
провадження не може бути розпочате
знову, крім випадків, передбачених цим
Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні
державним виконавцем накладено арешт
на майно боржника, у постанові про
закінчення виконавчого провадження
або повернення виконавчого документа
до суду або іншого органу (посадовій
особі), який його видав, державний
виконавець зазначає про зняття арешту,
накладеного на майно боржника.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.60 Закону України
«Про виконавче провадження» у разі
прийняття судом рішення про зняття
арешту з майна арешт з майна знімається
за постановою державного виконавця не
пізніше наступного дня, коли йому стало
відомо про такі обставини. Копія
постанови про зняття арешту з майна
надсилається боржнику та органу
(установі), якому була надіслана для
виконання постанова про накладення
арешту на майно боржника. З майна
боржника може бути знято арешт за
постановою начальника відповідного
відділу державної виконавчої служби,
якому безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, якщо виявлено
порушення порядку накладення арешту,
встановленого цим Законом. Копія
постанови начальника відділу
державної виконавчої служби про зняття
арешту з майна боржника не пізніше
наступного дня після її винесення
надсилається сторонам та відповідному
органу (установі) для зняття арешту.

Таким чином, з урахуванням системного
аналізу вищенаведених законодавчих
приписів, суд дійшов висновку, що
Другий Київський відділ державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції при поверненні
виконавчого документа повинен був
вирішити питання щодо зняття заходів
забезпечення виконання рішення суду,
тобто зняття арешту, накладеного на ?
частини + ? частини квартири АДРЕСА_1.

Відтак, з урахуванням вищевикладеного,
судом встановлено, що Другий Київський
відділ державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
при винесенні Постанови про повернення
виконавчого документа ВП №31523209 від
27.06.2013р. діяв не у межах повноважень та
не у спосіб, що передбачений Законом
України «Про виконавче провадження»,
що призвело до порушення законних прав
позивача, а тому позовні вимоги ОСОБА_2
щодо зобов'язання Другого Київського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
зняти арешт з ? частини + ? частини
квартири АДРЕСА_1, є цілком
правомірними та обґрунтованими, а отже
підлягають задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.11 КАС України розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості, а частиною 1 ст.71
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Належними є докази, які
містять інформацію щодо предмету
доказування.

Згідно зі ст.86 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Згідно з ч.1 ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене,
та оцінюючи наявні в матеріалах справи
письмові докази в сукупності, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_2 правомірні, документально
підтверджені та обґрунтовані,
відповідають чинному законодавству,
отже підлягають задоволенню повністю.

Керуючись ст.ст.2, 4, 7-9, 11, 12, 69, 71, 94, ч.6
ст.128, ст.ст.158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_2 до
Другого Київського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції про зобов'язання
зняти арешт з ? частини + ? частини
квартири АДРЕСА_1, задовольнити.

2. Зобов'язати Другий Київський відділ
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції зняти
арешт з 1/2 частини + 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1

3. Стягнути з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий
збір у сумі 73(сімдесят три)грн. 08коп.

Постанова може бути оскаржена шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Постанова набирає законної сили в
порядку, передбаченому приписами ст.254
КАС України.

Суддя
Харченко Ю.В.