Справа № 802/1377/14-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/1377/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Богоніс М.Б.
Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Ватаманюка Р.В.,
Мельник-Томенко Ж.М.

при секретарі Копійчук О.В.

за участю представників сторін:

представника позивача - Маснецької І.В.

представників відповідача (апелянта) -
Терепи С.В., Дмитрик Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Іллінецької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у Вінницькій області на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 06 червня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агробуд" до
Іллінецької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у Вінницькій області
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення в частині в сумі
334499,25 грн.

В С Т А Н О В И В :

В травні 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Агробуд" звернулось
до Вінницького окружного
адміністративного суду з позовом до
Іллінецької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у Вінницькій області
про визнання протиправним та
скасування податкового-повідомлення
рішення Іллінецької ОДПІ № від
08.04.2014 року в частині на суму 334499,25 грн.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 06.06.2014 року
адміністративний позов задоволено
повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просив скасувати постанову суду
та прийняти нову про відмову в
задоволенні позову з підстав,
викладених в апеляційній скарзі.

Представники відповідача в судовому
засіданні вимоги апеляційної скарги
підтримали в повному обсязі та просили
колегію суддів їх задовольнити.

Представник позивача заперечив проти
задоволення вимог апеляційної скарги,
вважаючи оскаржуване рішення суду
першої інстанції обгрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників сторін, дослідивши
матеріали справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін,
виходячи з наступного.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції, ТОВ "Агробуд" зареєстровано
22.07.1998 року Оратівською районною
державною адміністрацією Вінницької
області, що підтверджується свідоцтвом
про державну реєстрацію та є
сільськогосподарським підприємством,
який знаходиться на спеціальному
режимі оподаткування податку на додану
вартість.

За результатом проведеної податковим
органом планової виїзної
документальної перевірки ТОВ "Агробуд"
з питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року,
складено акт № 3/22/22/05531021 від 25.03.2014 року.
На підставі акту перевірки,
відповідачем прийнято податкове
повідомлення - рішення від 08.04.2014 року №
, яким збільшено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 501035,00 грн., в тому
числі за основним платежем - 501035 грн. та
штрафними санкціями - 128083,75 грн.

Позивач, не погодившись з прийнятим
податковим органом рішенням в частині
суми 334499,25 грн., звернувся до суду з
даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення про
задоволення позовних вимог позивача,
суд першої інстанції прийшов до
висновку, що позовні вимоги є
обгрунтованими. Зокрема, висновки
податкового органу про порушення
позивачем норм п.198.1, п. 198,3 п. 198.6 п.198.2.
ст.198, п.199.1 ст.199 та п..п.209.15.1 п.209.15 ст.209
п.201.1 п.201.10 п.201.14 ст.201 ПК України не
знайшли свого підтвердження при
розгляді справи у суді, наслідком чого
є визнання протиправним та скасування
оскаржуваного податкового
повідомлення - рішення від 08.04.2014 року №
в частині суми грошового
зобов'язання із податку на додану
вартість в розмірі 334499 грн. 25 коп.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції враховуючи наступне.

Так, відповідачем, за результатами
перевірки встановлено наступні
порушення, вчинені позивачем:

- п. 185.1 ст.185, п. 186,1 ст.186, п. 187.1 ст.187, п. 188.1
ст.,188, п. 189.1 ст.189 п. 199.1 ст.199, пп. 209.15.1
п.209.15 ст. 209 Податкового кодексу України
від 02.12.2010 р. №2755-УІ (із змінами та
доповненнями) встановлено заниження
податкового зобов'язання всього в сумі
277848 грн.

- п.198.1 ст.198, п.199.1 ст.199 та пп.209.15.1 п.209.15
ст.209 п.201.1 п.201.10 п.201.14 ст.201 Податкового
кодексу України від 02 грудня 2010 року
№2755-УІ (із змінами та доповненями)
встановлено заниження податкового
зобов"язання в загальній сумі 223187 грн.

Позивачем надано розрахунок суми
податкового зобов'язання в частині на
суму 334499,25 грн., з висновками якого
позивач не погоджується та звернувся
до суду за захистом своїх прав.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, що виникли між
сторонами, колегія суддів враховує
наступне.

Згідно п. 209.1 ст. 209 ПК України, резидент,
який провадить підприємницьку
діяльність у сфері сільського і
лісового господарства та рибальства
та відповідає критеріям, встановленим
у пункті 209.6 цієї статті (далі -
сільськогосподарське підприємство),
може обрати спеціальний режим
оподаткування.

ТОВ "Агробуд" у періоді, що перевірявся,
перебував на спеціальному режимі
оподаткування як сільськогосподарське
підприємство, основною діяльністю
якого є вирощування зернових культур
(крім рису), бобових культур і насіння
олійних культур (код КВЕД 01.11),
розведення свиней (код КВЕД 01.46),
допоміжна діяльність у рослинництві
(код КВЕД 01.61), оброблення насіння для
відтворення (код КВЕД 01.64), добування
піску, гравію, глин і каоліну (код КВЕД
08.12), виробництво цукру (код КВЕД 10.81).

Встановлено, що ТОВ "Агробуд"
відображало податкові зобов'язання та
податковий кредит шляхом подання до
податкового органу двох декларацій.
Зокрема, підприємством подавалася
спеціальна декларація по ПДВ, в якій
відображаються суми податку на додану
вартість від проведення операцій з
реалізації власної
сільськогосподарської продукції, що не
підлягає сплаті до бюджету та повністю
залишається у розпорядженні такого
сільськогосподарського підприємства
для відшкодування суми податку,
сплаченого (нарахованого)
постачальнику на вартість виробничих
факторів, а за наявності залишку такої
суми податку - для інших виробничих
цілей. Також позивачем подавалася
декларація з ПДВ загальна, по операціях
з подальшої реалізації товарів
(послуг), придбаних ним у інших
суб'єктів господарювання.

Податковим органом була донарахована
сума основного платежу в розмірі 99615,00
грн. і штрафних санкцій в розмірі 1 грн.
за січень 2011 року по декларації з ПДВ
(скороченій) (№ 922 від 21.02.2011 року) за
результатами операцій із поставки
продукції, товарів власного
виробництва, крім молока та м'яса живою
вагою, реалізованих переробним
підприємствам, крім операцій з
реалізації підакцизних товарів.

Відповідно до п. 102.1 ст. 102 ПК України
контролюючий орган, крім випадків,
визначених пунктом 102.2 цієї статті, має
право самостійно визначити суму
грошових зобов'язань платника податків
у випадках, визначених цим Кодексом, не
пізніше закінчення 1095 дня, що настає за
останнім днем граничного строку
подання податкової декларації та/або
граничного строку сплати грошових
зобов'язань, нарахованих контролюючим
органом, а якщо така податкова
декларація була надана пізніше, - за
днем її фактичного подання. Якщо
протягом зазначеного строку
контролюючий орган не визначає суму
грошових зобов'язань, платник податків
вважається вільним від такого
грошового зобов'язання, а спір стосовно
такої декларації та/або податкового
повідомлення не підлягає розгляду в
адміністративному або судовому
порядку. У разі подання платником
податку уточнюючого розрахунку до
податкової декларації контролюючий
орган має право визначити суму
податкових зобов'язань за такою
податковою декларацією протягом 1095
днів з дня подання уточнюючого
розрахунку.

Судом першої інстанції встановлено, що
декларації з ПДВ (скорочена) за січень
2011 року була фактично подана TOB
"Агробуд" до Іллінецької ОДПІ 21.02.2011
року, оскільки 20.02.2011 року припадало на
вихідний день.

Отже, на момент визначення позивачу
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість податковим
повідомленням - рішенням № від
08.04.2013 року у відповідача вже
закінчився визначений законом строк в
1095 днів для визначення контролюючим
органом позивачу грошового
зобов'язання за січень 2011 року, так як
граничний строк подання декларації із
податку на додану вартість за січень 2011
року настав 21.02.2011 року.

Що стосується посилання відповідача на
порушення позивачем п.198.1 ст.198, п. 198.2.
п.198.3. п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу
України, а саме те, що TOB «Агробуд» до
складу податкового кредиту скороченої
декларації віднесено суму податку,
сплаченого у зв'язку з придбанням
товарів, не підтверджено оригіналом
податкової накладної всього в сумі
101725,00 грн. в т.ч: за липень 2013 р. в сумі
99483.42 грн., жовтень2013р. - 2242,00 грн.,
колегія суддів прийшла до наступного
висновку.

Так, на думку контролюючого органу, в
липні 2013 року TOB «Агробуд» до складу
податкового кредиту включено 75983,00 грн.
податкового кредиту від МПП фірма
«Ерідон» ІПН 39 не підтверджено
оригіналом податкової накладної (до
перевірки надано копію з факсу
податкової накладної №36195 від 19.07.2013).

Крім того, в липні 2013 року TOB «Агробуд»
до складу податкового кредиту включено
23500.00 грн. податкового кредиту від МПП
фірма «Ерідон» ІПН 39 не
підтверджено оригіналом податкової
накладної (до перевірки надано копію з
факсу податкової накладної № 36354 від
22.07.2013).

Згідно з п. 200.1 ст. 200 ПК України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що, на
підтвердження позовних вимог, позивач
надав суду оригінали податкових
накладних, які не взяті до уваги під час
проведення перевірки, а саме:

- № 36195 від 19.07.2013 року, продавець МПП
"Ерідон", номенклатура товарів/послуг
продавця - Нітроамофоска 8-19-29 в
біг-бегах на загальну суму з ПДВ 455900,39
грн., ПДВ - 75983,40 грн.;

- № 36354 від 22.07.2013 року, продавець МПП
«Ерідон», номенклатура товарів/послуг
продавця - Нітроамофоска 8-19-29 в
біг-бегах на загальну суму з ПДВ 141000,12
грн.. ПДВ -23500,02 грн.

Судом першої інстанції, з врахуванням
вимог Кодексу адміністративного
судочинства України, для повного та
всебічного з'ясування обставин справи
взято до уваги документи не надані під
час перевірки, проте подані у судовому
засіданні.

Крім того, податковим органом
встановлено, що податкові зобов'язання
з податку на додану вартість при
здійсненні операцій з ТОВ "Фаворит Авто
Вінниця" не підтверджені належним
чином податковими накладними, а саме у
податковій накладній не зазначено коду
товару згідно УКТ ЗЕД. Вказане стало
підставою для включення позивачу суми
податкового кредиту сплаченого в ціні
товару при купівлі авто Renault Kandoo- VF KW
ОВВ549724691 в сумі 33142 грн. Зокрема, в ході
проведення перевірки TOB «Агробуд»
пред'явлені сертифікати про походження
товару (ст.282 МКУ), які свідчать про те,
що товар є імпортований. Отже, на думку
податкового органу, порушення порядку
заповнення податкової накладної не дає
права покупцю на включення сум податку
на додану вартість до податкового
кредиту (без коду УКТ ЗЕД) відповідно до
п.201.10 ст. 201 розділу V Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI
(із змінами і доповненнями), та не
звільняє продавця від обов'язку
включення суми податку на додану
вартість, вказаної в податковій
накладній, до суми податкових
зобов'язань за відповідний звітний
період.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201
Податкового кодексу України, у
податковій накладній зазначаються в
окремих рядках обов'язкові реквізити,
визначені даною нормою.

Із долучених до матеріалів справи
податкової накладної № 202 від 16.12.2013
року судом першої інстанції
встановлено, що така містить всі
зазначені реквізити, в тому числі і код
товару згідно з УКТ ЗЕД. Крім того, про
наявність в даній податковій накладній
коду товару згідно з УКТ ЗЕД свідчить
також квитанція №1 про реєстрацію
25.12.2013 року податкової накладної № 202
від 16.12.2013 року, реєстраційний номер
, в протоколі прийому якої
зазначено: «Податкова накладна містить
коди УКТ ЗЕД». Зазначене підтверджує,
що позивачем не було допущено порушень
в частині оформлення податкової
накладної.

Таким чином, взявши до уваги зазначене
вище, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
донарахування ТОВ «Агробуд», 33142.00 грн.
основного платежу та 8285.50 грн. штрафних
санкцій, в даному випадку, є
неправомірним.

Також колегія суддів вважає вірним
висновок суду першої інстанції
відносно того, що позиція податкового
органу щодо наявності підстав для
визначення податкових зобов'язань
позивача виходячи окремо із частки
товарів, які вирощені на земельних
ділянках, договори оренди щодо яких не
зареєстровані з огляду на те, що ст. 125
Земельного кодексу України
передбачено, що право власності на
земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав
є безпідставним.

Податкове законодавство не вимагає
державної реєстрації договору оренди
земельної ділянки (паю) як обов'язкової
ознаки для кваліфікації відповідної
ділянки як такої, що знаходиться у
користуванні сільськогосподарського
товаровиробника.

Таким чином, враховуючи пріоритетність
застосування норм Податкового кодексу
України перед нормами інших галузей
права у регулюванні податкових
правовідносин, суд визнає, що
недотримання норм земельного
законодавства щодо реєстрації права
оренди земельних ділянок не може бути
перешкодою для кваліфікації
сільськогосподарських угідь як таких,
що знаходяться у користуванні
товаровиробника для цілей справляння
податку. Виникнення орендних відносин
відповідно до вимог земельного
законодавства не є обов'язковою умовою
для визнання сільськогосподарських
угідь такими, що знаходяться в
користуванні платника податку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, орган державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції погоджується з висновками
суду першої інстанції що оспорювані
висновки податкового органу про
порушення позивачем норм п.198.1, п. 198,3 п.
198.6 п.198.2. ст.198, п.199.1 ст.199 та п..п.209.15.1
п.209.15 ст.209 п.201.1 п.201.10 п.201.14 ст.201 ПК
України не знайшли свого підтвердження
при розгляді справи, що призвело до
необхідності визнання протиправним та
скасування оскаржуваного податкового
повідомлення - рішення від 08.04.2014 року №
в частині суми грошового
зобов'язання із податку на додану
вартість в розмірі 334499 грн. 25 коп.

Доводи апеляційної скарги відповідача
не спростовують висновки суду першої
інстанції та не можуть бути підставами
для її скасування.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам та
прийнято законне і обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права.
В зв'язку з цим колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу
відповідача залишити без задоволення,
а постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 06.06.2014 року -
без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Іллінецької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у Вінницькій області залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 06
червня 2014 року без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
14 жовтня 2014 року.

Головуючий
Сторчак В. Ю.

Судді
Ватаманюк Р.В.

Мельник-Томенко Ж. М.