Справа № 2а-0770/1513/12
Суддя: Качмар В.Я.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2014 р.

Справа № 178462/12/9104 Львівський
апеляційний адміністративний суд в
складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участі секретаря - Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові апеляційні скарги
Державної податкової інспекції у
м.Ужгороді Закарпатської області
Державної податкової служби
(правонаступник Державна податкова
інспекція у м.Ужгороді Головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області) та Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будкапітал
Еколоджи» на постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від 03
жовтня 2012 року в справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будкапітал
Еколоджи» до Державної податкової
інспекції у м.Ужгороді Закарпатської
області Державної податкової служби
про визнання протиправними дій та
зобов'язання до вчинення дій,

В С Т А Н О
В И В :

У травні 2012 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Будкапітал
Еколоджи» (далі - ТОВ) звернулося до
суду з позовом до Державної податкової
інспекції у м.Ужгороді Закарпатської
області Державної податкової
служби(далі - ДПІ) у якому
просило:визнати протиправними дії та
лист відповідача від 19.04.2012 №1632/167/10/18-02
(далі - Лист) щодо відмови в прийнятті
уточнюючого розрахунку податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість (далі - ПДВ) за червень 2011 року
(далі - Уточнюючий розрахунок);
зобов'язати ДПІ прийняти вказаний
Уточнюючий розрахунок, який
направлений в електронній формі 17.04.2012;
зобов'язати відповідача внести
показники Уточнюючого розрахунку до
електронної бази податкової звітності
та до картки особового рахунку ПДВ ТОВ.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що прийняття
уточнюючого розрахунку ТОВ є
обов'язком органу державної податкової
служби і відмова у такому прийнятті з
будь-яких причин не визначених п.48.3 та
п.48.4 ст.48 ПК України забороняється.

Ухвалою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 24 травня 2012
року у відкритті провадження у справі в
частині визнання протиправним Листа
відмовлено (а.с.1-2).

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 03 жовтня 2012
року в справі №2а-0770/1513/12 позов
задоволено частково. Визнано
протиправними дії ДПІ щодо відмови в
прийнятті Уточнюючого розрахунку.
Зобов'язано відповідача прийняти
Уточнюючий розрахунок, направлений ТОВ
в електронній формі 17.04.2012. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням в
частині задоволених позовних вимог,
його оскаржила ДПІ, яка покликаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову суду першої
інстанції в цій частині і прийняти нову
постанову, якою у задоволенні позову
відмовити. В апеляційній скарзі вказує,
що надана податковому органу платником
податку податкова звітність заповнена
ним з порушенням правил, може бути не
визнана таким податковим органом як
податкова декларація, зокрема як
звітність з ПДВ, подана неплатником
такого податку. Вважає, що починаючи з
дати анулювання реєстрації платника
ПДВ уточнюючий розрахунок як окремий
документ суб'єктом господарювання
подаватися не може.

ТОВ також було оскаржено постанову
суду першої інстанції в частині
відмови у задоволенні позовних вимог.
Вважає, що така постанова в оскарженій
частині ухвалена судом з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, а тому просить скасувати
постанову суду першої інстанції і
прийняти в цій частині нову постанову,
якою позов задовольнити повністю.
Вважає, що будучи платником ПДВ, мало
законне право подавати уточнюючий
розрахунок з ПДВ за минули періоди,
коли воно також було платником такого
податку. Платник податків має
матеріально-правовий інтерес в тому,
щоб дані карток особових рахунків
правильно відображали фактичний стан
платежів до бюджету. Задоволенні
позовної вимоги про прийняття
уточнюючого розрахунку з ПДВ
невід'ємно пов'язано та є логічним
продовженням задоволення вимоги про
внесення його показників до
електронної бази податкової звітності
та до картки особового рахунку ПДВ
позивача. Судом не вірно встановлено,
що станом на момент подання
Уточнюючого розрахунку позивач не мав
статусу платника ПДВ.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача, перевіривши
матеріали справи, апеляційні скарги,
суд апеляційної інстанції приходить до
переконання, що апеляційні скарги не
підлягають задоволенню з таких
міркувань.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив із того, що
податковий орган зобов'язаний прийняти
уточнюючий розрахунок платника
податків, однак станом на 14.04.2012 не
вбачається можливості внесення
уточнених показників у зв'язку із
виключенням ТОВ із реєстру платників
ПДВ.

Такі висновки суду першої інстанції не
повністю відповідають фактичним
обставинам справи та є лише частково
вірними з таких міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено матеріалами справи,
17.04.2012 ТОВ в електронній формі було
направлено ДПІ уточнюючий розрахунок
податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок за червень 2011 року (далі - той же
Уточнюючий розрахунок; а.с.7-9). Вказаний
Уточнюючий розрахунок було отримано
податковим органом, що підтверджується
відповідними квитанціями (а.с.10).

Однак, 19.04.2012 Листом ДПІ відмовила ТОВ у
прийнятті такого Уточнюючого
розрахунку у зв'язку із недотриманням
вимог п.46.1 ст.46, п.50.1 ст.50 ПК України та
службової записки відділу контролю за
правомірністю бюджетного
відшкодування (а.с.11, 62).

Не погодившись із такими діями
податкового органу, ТОВ звернулося до
адміністративного суду із цим позовом.

Контроль за своєчасністю,
достовірністю, повнотою нарахування та
сплатою податків та зборів
(обов'язкових платежів), а також
контроль за поданням платниками
податків податкових декларацій,
розрахунків та інших документів,
пов'язаних з обчисленням податків,
інших платежів, перевірка їх
достовірності є одними з основних
функцій державних податкових
інспекцій в районах, містах без
районного поділу, районах у містах,
міжрайонних та об'єднаних державних
податкових інспекцій (ст.19-1 ПК України).

Відповідно до п.54.1ст.54 ПК України крім
випадків, передбачених податковим
законодавством, платник податків
самостійно обчислює суму податкового
та/або грошового зобов'язання та/або
пені, яку зазначає у податковій (митній)
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подається контролюючому органу у
строки, встановлені цим Кодексом.

Пунктом 50.1ст.50 ПК України встановлено,
що у разі якщо у майбутніх податкових
періодах (з урахуванням строків
давності, визначенихст.102 цього
Кодексу) платник податків самостійно
виявляє помилки, що містяться у раніше
поданій ним податковій декларації
(крім обмежень, визначених цією
статтею), він зобов'язаний надіслати
уточнюючий розрахунок до такої
податкової декларації за формою
чинного на час подання уточнюючого
розрахунку.

Платник податків, який самостійно
виявляє факт заниження податкового
зобов'язання минулих податкових
періодів, зобов'язаний, за винятком
випадків, установлених п.50.2 цієї
статті: а) або надіслати уточнюючий
розрахунок і сплатити суму недоплати
та штраф у розмірі трьох відсотків від
такої суми до подання такого
уточнюючого розрахунку; б) або
відобразити суму недоплати у складі
декларації з цього податку, що
подається за податковий період,
наступний за періодом, у якому виявлено
факт заниження податкового
зобов'язання, збільшену на суму штрафу
у розмірі п'яти відсотків від такої
суми, з відповідним збільшенням
загальної суми грошового зобов'язання
з цього податку.

Згідно з п.49.8 ст.49 ПК України прийняття
податкової декларації є обов'язком
органу державної податкової служби.

Під час прийняття податкової
декларації уповноважена посадова
особа органу державної податкової
служби, в якому перебуває на обліку
платник податків, зобов'язана
перевірити наявність та достовірність
заповнення всіх обов'язкових
реквізитів, передбачених пунктами48.3та
48.4 ст.48цьогоКодексу. Інші показники,
зазначені в податковій декларації
платника податків, до її прийняття
перевірці не підлягають.

Пунктом 49.9 ст.49 ПК України передбачено,
що за умови дотримання платником
податків вимог цієї статті посадова
особа органу державної податкової
служби, в якому перебуває на обліку
платник податків, зобов'язана
зареєструвати податкову декларацію
платника датою її фактичного отримання
органом державної податкової служби.

Також, наказом Державної податкової
служби України від 14.06.2012 №516
затверджено «Методичні рекомендації
щодо приймання та комп'ютерної обробки
податкової звітності платників
податків в органах ДПС України», п.4.4
яких передбачено, що прийняття
податкової декларації є обов'язком
органу державної податкової служби.
Відмова посадової особи органу
державної податкової служби прийняти
податкову декларацію з будь-яких
причин, не визначених статтями 48 та 49 ПК
України, у тому числі висунення
будь-яких передумов щодо такого
прийняття (включаючи зміну показників
такої податкової декларації, зменшення
або скасування від'ємного значення
об'єктів оподаткування, сум бюджетних
відшкодувань, незаконного збільшення
податкових зобов'язань тощо),
забороняється. За відсутності
зауважень до оформлення податкової
звітності вона реєструється і
вважається прийнятою.

Виходячи з системного аналізу
наведених норм законодавства,
апеляційний суд зазначає, що
законодавством за податковим органом
закріплено право або прийняти
податкову звітність або відмовити у її
прийнятті. При цьому, під підставами
вважати податкову звітність неподаною,
законодавством передбачено лише
випадки надання податкової звітності
платником податків або його
представником (у паперовому вигляді,
поштою, засобами електронного зв'язку)
заповнену з порушенням норм п.48.3 та п.48.4
ст.48 ПК України, про що повідомляється
платник у порядку, визначеному п.49.11
ст.49 вказаного Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи,
фактично єдиною підставою для
неприйняття поданого ТОВ Уточнюючого
розрахунку податковим органом було
визначено анулювання 06.06.2011 свідоцтва
платника ПДВ (а.с.45-47), відповідність ж
її вимогам статей 48 та 49 ПК України (що
також встановлено судом) відповідачем
не заперечується та не спростовано.

При цьому, ДПІ жодним чином не
враховано, що станом на день подання
Уточнюючого розрахунку ТОВ вже знову
було зареєстровано платником ПДВ, що
підтверджується відповідним
свідоцтвом (а.с.42).

Більше того, слід зазначити, що у
відповідності до п.184.8 ст.184 ПК України,
у разі якщо платник податку, реєстрація
якого анулюється, має податкові
зобов'язання за результатами
останнього податкового періоду, така
сума податку враховується в суму
зменшення бюджетного відшкодування, а
в разі його відсутності у строки,
визначені цим Кодексом, платник
зобов'язаний погасити суму податкових
зобов'язань або податкового боргу з
цього податку, що виникли до такого
анулювання, за їх наявності, незалежно
від того, залишатиметься така особа
зареєстрованою як платник цього
податку на день сплати такої суми
податку чи ні.

Відтак, суд апеляційної інстанції
погоджується із висновком суду першої
інстанції про підставність позовних
вимог ТОВ щодо визнання протиправними
дій та зобов'язання прийняти
уточнюючий розрахунок.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про зобов'язання відповідача
внести показники Уточнюючого
розрахунку до електронної бази
податкової звітності та до картки
особового рахунку ПДВ позивача, суд
першої інстанції виходив із того, що
останній станом на 17.04.2012 був
виключений із Реєстру платників ПДВ,
його свідоцтво із індивідуальним кодом
анульовано, останнім податковим
періодом у якому можливо було
здійснити коригування було з 01.06.2011 по
06.06.2011, внесення уточнених показників
станом на 17.04.2012 не вбачається можливе.

Апеляційний суд погоджується із
висновком суду першої інстанції щодо
відмови у задоволенні позову в цій
частині, однак вважає за необхідне
зазначити наступне.

Правосуддя за своєю суттю визнається
таким лише за умови, що воно відповідає
вимогам справедливості і забезпечує
ефективне поновлення в правах (абзац 10
п.9 Рішення Конституційного Суду
України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Статтею 55 Основного Закону кожному
гарантується право на оскарження в
суді рішень, дій чи бездіяльності
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, посадових і
службових осіб.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У відповідності до ч.1 ст.6 КАС України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Водночас суб'єктивна оцінка порушення
права чи інтересу не є абсолютною.

Як передбачено ч.1 ст.2 цього ж Кодексу
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, у тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Захист прав - це застосування правових
засобів з метою забезпечення права у
сфері публічно-правових відносин.

Право на захист - самостійне
суб'єктивне право, яке з'являється у
володільця регулятивного права лише в
момент порушення чи оспорення
останнього.

Кожна особа також має право на захист
свого інтересу, який не суперечить
загальним засадам законодавства.

Із наведених положень убачається, що
суд захищає лише порушені, невизнані
або оспорювані права, свободи та
інтереси учасників адміністративних
правовідносин. Визнання протиправним
рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень можливе лише за
позовом особи, право або охоронюваний
законом інтерес якої порушені такою
діяльністю.

Отже, правом на звернення до суду за
захистом наділена особа в разі
порушення, невизнання або оспорювання
саме її прав, свобод чи інтересів, а
також у разі звернення до суду органів
і осіб, яким надано право захищати
права, свободи та інтереси інших осіб
або державні та суспільні інтереси. Суд
повинен установити, чи були порушені,
невизнані або оспорені права, свободи
чи інтереси цих осіб, і залежно від
установленого вирішити питання про
задоволення позовних вимог або відмову
в їх задоволенні. Якщо за результатами
розгляду справи факту такого порушення
не встановлено, а позивач посилається
на формальне порушення закону, в
адміністративного суду відсутні
підстави для задоволення позову. Не
можна задовольняти позовні вимоги щодо
захисту права чи інтересу, яке може
бути порушено у майбутньому і щодо
якого невідомо, чи буде воно порушено.

Обов'язковою ознакою рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, які можуть бути оскаржені
до суду, є те, що вони безпосередньо
породжують певні правові наслідки
(права чи обов'язки) для суб'єктів
відповідних правовідносин і мають
обов'язковий (обтяжуючий) характер.

Належні способи захисту - це способи,
які прямо передбачені законом або
спеціальною нормою, аналіз якої дає
змогу обрати такий спосіб захисту, який
дає змогу забезпечити виконання її
приписів.

Таким чином, необхідно встановити, чи
дійсно порушуються права чи інтереси
позивача у зв'язку із відсутністю
(наявністю) в електронній базі
податкової звітності та картці
особового рахунку платника податків
зазначеної інформації, а також
з'ясувати, в чому саме полягає
порушення законних прав та інтересів
позивача.

Так, згідно з ст.74 ПК України податкова
інформація, зібрана відповідно до
цього Кодексу, може зберігатися та
опрацьовуватися в інформаційних базах
органів державної податкової служби
або безпосередньо посадовими
(службовими) особами органів державної
податкової служби. Перелік
інформаційних баз, а також форми і
методи опрацювання інформації
визначаються центральним органом
державної податкової служби. Зібрана
податкова інформація та результати її
опрацювання використовуються для
виконання покладених на органи
державної податкової служби функцій та
завдань.

Відповідно до «Методичних
рекомендацій щодо приймання та
комп'ютерної обробки податкової
звітності платників податків в органах
ДПС України», затверджених наказом
Державної податкової служби України
від 14.06.2012 №516, за відсутності зауважень
до оформлення податкової звітності,
зазначених у п.4.7 Методичних
рекомендацій, інспектори, що
здійснюють приймання такої звітності,
реєструють датою її фактичного
отримання органом державної
податкової служби.

Платник податків має право подати
уточнюючий розрахунок, якщо у
майбутніх податкових періодах (з
урахуванням термінів давності,
визначених ст.102 ПК України) самостійно
виявляє помилки у показниках раніше
поданої ним податкової декларації.

Уточнююча звітність, що складається із
уточнюючого звіту та довідки до нього,
після реєстрації заноситься до
електронної бази податкової звітності
у період, показники якого вона уточнює.
Довідка, що змінює суми податкового
зобов'язання, реєструється та
заноситься до електронної бази
податкової звітності у звітний період
поточного місяця, який відповідає даті
подання довідки.

Обробка та занесення інформації до
електронних баз виконується
підрозділом приймання та обробки
податкової звітності, у разі
відсутності зазначеного підрозділу -
підрозділами, на які покладено цю
функцію. За відповідність інформації у
базах податкової звітності даним
податкових документів, наданих
платником податків на паперових
(електронних) носіях, несуть
відповідальність підрозділи, що
приймають податкову звітність.

Порядок ведення органами державної
податкової служби оперативного обліку
податків і зборів (обов'язкових
платежів), надходження яких
контролюється органами державної
податкової служби …, а також сум
штрафних (фінансових) санкцій та пені,
що застосовуються до платників
податків відповідно до чинного
законодавства визначений «Інструкцією
про порядок ведення органами державної
податкової служби оперативного обліку
платежів до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється
органами державної податкової служби
України», яка затверджена наказом
Державної податкової адміністрації
України від 18.07.2005 №276 (чинної на час
виникнення спірних відносин; далі -
Інструкція).

Згідно з п.3.1 Інструкції з метою обліку
нарахованих і сплачених сум платежів
до бюджету органами державної
податкової служби на кожний поточний
рік відкриваються особові рахунки за
кожним платником та кожним видом
платежу, які повинні сплачуватися
такими платниками.

За змістом пп.4.2.1, пп.4.2.2 п.4.2 цієї ж
Інструкції податкові зобов'язання,
штрафні санкції, пеня, самостійно
визначені платником у податковій
звітності, уносяться до електронної
бази даних підрозділами обробки та
ведення податкових документів і
формуються в електронні та паперові
реєстри. Податкові зобов'язання,
штрафні санкції та пеня, розраховані
органом державної податкової служби,
обліковуються у картках особових
рахунків за даними електронного
реєстру податкових повідомлень у
частині узгоджених сум.

Пунктом 4.3Інструкції передбачено, що
нарахування платежів до бюджету в
особових рахунках платників податків
здійснюються відповідно до порядків
адміністрування відповідних податків,
розроблених на підставі чинного
законодавства. При поданні уточнюючого
розрахунку, що збільшує або зменшує
податкові зобов'язання минулих
податкових періодів платника,
нарахування в особовому рахунку
платника проводиться датою його
подання.

Відтак, облік платежів у картці
особового рахунку за своєю юридичною
природою не є тими діями
(бездіяльністю) суб'єкта владних
повноважень, які породжують для
платника податків будь-які правові
наслідки.

Саме по собі відображення у картці
особового рахунку відповідних даних не
породжує для платника податків
настання будь-яких юридичних наслідків
та не впливає на його права і обов'язки.

Тобто, дії податкового органу по обліку
платежів у картці особового рахунку
неможливо вважати його рішенням, дією
чи бездіяльністю, які породжують,
змінюють або припиняють права та
обов'язки позивача у сфері
публічно-правових відносин.

Відтак, невідповідність показників
податкового кредиту та податкових
зобов'язань, що задекларовані
позивачем у поданому Уточнюючому
розрахунку, показникам з електронної
бази податкової звітності та картки
особового рахунку платника податків,
не має безпосереднього впливу на його
права та інтереси, оскільки така
(податкова інформація) не несе жодних
прямих негативних наслідки для
платника податків у податкових
взаємовідносинах (податкових
зобов'язань, заходів відповідальності,
зміни його майнового стану).

Крім того, з матеріалів справи не
вбачається та позивачем належним чином
не доведено, в чому саме полягає
порушення його прав та охоронюваних
законом інтересів в діях
(бездіяльності) податкового органу
щодо відображення (не відображення)
відповідних даних (податкової
інформації).

З огляду на викладене суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що
судом першої інстанції було вірно
ухвалено судове рішення яким у
задоволенні позову в цій частині
відмовлено, проте таке було прийнято із
помилковим застосуванням норм
процесуального права, що однак не
призвело до неправильного вирішення
справи. Таким чином, апеляційна скарга
ТОВ також не підлягає задоволенню, а
прийняту судом першої інстанції
постанову необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд,

У Х В А Л
И В :

Апеляційні скарги Державної
податкової інспекції у м.Ужгороді
Головного управління Міндоходів у
Закарпатській області та Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Будкапітал Еколоджи» залишити без
задоволення, а постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 03 жовтня 2012
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя
В.Я. Качмар

Суддя
О.М. Гінда

Суддя
В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 26 вересня 2014
року.