Справа № К/9991/60312/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/60312/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Білуги С.В., Стародуба О.П., -

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд справи
за позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в Олевському
районі Житомирської області про
визнання дій протиправними,
зобов'язання провести перерахунок і
виплату недоотриманої пенсії по
інвалідності, за касаційною скаргою
Управління Пенсійного фонду України в
Олевському районі Житомирської
області на постанову Олевського
районного суду Житомирської області
від 28 січня 2011 року та постанову
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 23 серпня 2011
року, -

встановив:

У грудні 2010 року ОСОБА_4 звернулася в
суд з позовом, у якому просила визнати
дії Управління Пенсійного фонду
України в Олевському районі
Житомирської області протиправними і
стягнути з відповідача недоотриману
суму пенсії по інвалідності і
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, відповідно до статей 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII
(далі - Закон № 796-XII), виходячи з
мінімальної пенсії за віком, яка
встановлюється в розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, за період з 1 червня 2010
року по 30 листопада 2010 року, а також
проводити такі виплати і в подальшому.

Постановою Олевського районного суду
Житомирської області від 28
січня 2011 року позов задоволено
частково. Визнано протиправними дії
Управління Пенсійного фонду України в
Олевському районі Житомирської
області щодо виплати ОСОБА_4 пенсії не у
відповідності до статтей 50, 54
Закону № 796-XII. Стягнуто з відповідача
на користь ОСОБА_4 41008,84 гривень
невиплаченої пенсії за період з 1
червня 2010 року по 1 грудня 2010
року. Зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України в Олевському
районі Житомирської області провести
перерахунок і виплачувати в подальшому
в повному обсязі ОСОБА_4 пенсію
відповідно до статтей 50, 54 Закону
№ 796-XII, починаючи з 1 грудня 2010 року.

Постановою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 23
серпня 2011 року постанову Олевського
районного суду Житомирської області
від 28 січня 2011 року скасовано і
прийнято нову постанову, якою позов
задоволено частково. Резолютивну
частину постанови суду першої
інстанції викладено в такій редакції:
«Позов задовольнити частково. Визнати
дії Управління Пенсійного фонду
України в Олевському районі
Житомирської області щодо виплати
ОСОБА_4 державної пенсії та додаткової
пенсії не у відповідності зі статтями
50, 54 Закону № 796-XII протиправними.
Зобов'язати відповідача провести
перерахунок і виплачувати ОСОБА_4
пенсію, додаткову пенсію відповідно до
статтей 50, 54 Закону № 796-XII, починаючи з 22
червня 2010 року. Позов в частині вимог за
період з 1 червня 2010 року по 21 червня 2010
року залишити без розгляду. В решті
позову відмовити».

Не погоджуючись із рішеннями судів
попередніх інстанцій, Управління
Пенсійного фонду України в Олевському
районі Житомирської області
звернулося з касаційною скаргою,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати постанову
Олевського районного суду
Житомирської області від 28 січня 2011
року та постанову Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 23 серпня 2011 року, прийняти нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
(далі - КАС) України суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За змістом частини 2 статті 220 КАС
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення в межах
касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, і це відповідає
матеріалам справи, що позивач ОСОБА_4
має статус особи, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи 1
категорії, є інвалідом І групи
захворювання, пов'язаного з наслідками
Чорнобильської катастрофи. Позивач
перебуває на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду України в Олевському
районі Житомирської області.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі № 796-ХІІ.

Статтею 49 Закону № 796-ХІІ передбачено,
що пенсії особам, віднесеним до
категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у
вигляді: а) державної пенсії; б)
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, яка призначається після
виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до статті 50 Закону № 796-ХІІ
особам, віднесеним до категорії

1, які є інвалідами І групи,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі 100% мінімальної пенсії за віком.

Згідно зі статтею 54 вказаного Закону в
усіх випадках розмір пенсій для
інвалідів І групи, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не може бути нижчим 10
мінімальних пенсій за віком.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 зміни,
внесені підпунктами 12, 15 пункту 28
розділу II Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» від 28 грудня 2007 року №
107-VI до Закону № 796-ХІІ, зокрема, до
статей 50, 54, визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними).

Таким чином, з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
№ 10-рп/2008 щодо неконституційності
підпунктів 12, 15 пункту 28 розділу II
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та внесення змін до
деяких законодавчих актів України»
вказані правові норми втратили
чинність і застосуванню не підлягали.

У 2010 році положення статей 50, 54 Закону №
796-ХІІ зупинено чи змінено не було.

За конституційними нормами, виходячи з
пріоритетності законів над
підзаконними актами, апеляційний суд
дійшов вірного висновку про те, що при
визначенні розміру пенсій позивачеві,
застосуванню підлягають положення
саме статей 50, 54 Закону № 796-XII, а не
положення постанов Кабінету Міністрів
України, якими керувався відповідач,
оскільки такі істотно звужують обсяг
встановлених законом прав позивача.

З положень статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ
випливає, що за основу нарахування
розміру державної пенсії та додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
береться мінімальна пенсія за віком.

Згідно чинного законодавства розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається за правилами,
передбаченими частиною 1 статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV
(далі - Закон № 1058-ІV), іншого
нормативно-правового акту, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону
№ 1058-ІV мінімальний розмір пенсії за
віком встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.

З огляду на викладене, правильним є
висновок суду щодо неприйняття в
даному випадку положень частини 3
статті 28 Закону № 1058-ІV, відповідно до
якої мінімальний розмір пенсії за
віком, встановлений абзацом першим
частини першої цієї статті,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом,
оскільки наявність такої норми та
відсутність іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та права на
отримання державної пенсії і
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлено статтями 50, 54 Закону №
796-ХІІ.

Згідно частини 3 статті 67 Закону №
796-ХІІ у разі збільшення розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом, підвищується розмір пенсії,
визначений відповідно до статті 54
цього Закону, а також розмір додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4,
розмір щомісячної компенсації сім'ям
за втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів, як на
причину невиконання своїх зобов'язань,
які встановлені статтею 46 Конституції
України та статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ,
щодо визначення розміру та виплати
пенсій.

Пенсія - це щомісячна пенсійна виплата
в солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом
(стаття 1 Закону № 1058-ІV).

Таким чином, пенсія є періодичним
платежем, виплата якої, за загальним
правилом, не обмежена у часі, та повинна
виплачуватися у визначеному розмірі до
внесення змін у відповідне
законодавство.

На підставі викладеного, суд
касаційної інстанції погоджується з
висновком суду апеляційної інстанції
про часткове задоволення позовних
вимог ОСОБА_4 у межах шестимісячного
строку до моменту її звернення в суд,
тобто з 22 червня 2010 року.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків суду та
встановлених обставин справи, підстави
для призначення справи до розгляду в
судовому засіданні відсутні.

Відповідно до частини 3 статті 2201 КАС
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Згідно частини 1 статті 224 КАС України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 КАС
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Олевському
районі Житомирської області - залишити
без задоволення.

Постанову Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 23
серпня 2011 року, якою скасовано
постанову Олевського районного суду
Житомирської області від 28 січня 2011
року, у справі за позовом ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України в
Олевському районі Житомирської
області про визнання дій
протиправними, зобов'язання провести
перерахунок і виплату недоотриманої
пенсії по інвалідності - залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Білуга С.В.

Стародуб О.П.