Справа № 2а-19026/10/2670
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2014 року м.
Київ К/9991/86502/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва, до
якої приєдналась Прокуратура м. Києва,

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 28
березня 2011 року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 08 листопада
2011 року

у справі № 2а-19026/10/2670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Енерготерра»

до Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва,

Головного управління Державного
казначейства України у м. Києві,

за участю Прокуратури м. Києва

про визнання дій протиправними,
зобов'язання вчинити дії та
відшкодування податку на додану
вартість, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Енерготерра» (далі -
ТОВ «Енерготерра»;
позивач) звернулось до суду з позовом
до Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва (далі -
ДПІ у Шевченківському районі м. Києва;
відповідач-1) та Головного управління
Державного казначейства України у м.
Києві (далі - ГУДК України у м. Києві;
відповідач-2), в якому просило:
зобов'язати відповідача-1 відобразити
дані, викладені в поданих деклараціях з
податку на додану вартість за квітень
2010 року, травень 2010 року, червень 2010
року, липень 2010 року,
серпень 2010 року, вересень 2010 року та
деклараціях з податку на прибуток
підприємства за перше півріччя 2010 року,
три квартали 2010 року, в облікових
картках ТОВ «Енерготерра» як платника
податків; визнати протиправними дії
ДПІ у Шевченківському районі м. Києва
щодо невизнання поданих позивачем
податкових декларацій з податку на
додану вартість за квітень 2010 року,
травень 2010 року, червень 2010 року, липень
2010 року, серпень 2010 року, вересень
2010 року та декларацій з податку на
прибуток підприємства за перше
півріччя 2010 року, три квартали
2010 року, а також невідображення даних,
викладених у податковій звітності, в
облікових картках ТОВ «Енерготерра» як
платника податків; стягнути з
Державного бюджету України через ГУДК
України у м. Києві на його користь
бюджетну заборгованість з податку на
додану вартість у розмірі
6 936 100,00 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 28
березня 2011 року, залишеною без
змін ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 08 листопада
2011 року, адміністративний позов
задоволено частково. Визнано
протиправними дії ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва щодо
невизнання поданих ТОВ «Енерготерра»
податкових декларацій з податку на
додану вартість за квітень 2010 року,
травень 2010 року, червень 2010 року, липень
2010 року, серпень 2010
року, вересень 2010 року та декларацій з
податку на прибуток підприємства за
перше півріччя 2010 року, три квартали 2010
року. В іншій частині
адміністративного позову відмовлено.
Присуджено з Державного бюджету
України на користь ТОВ «Енерготерра»
судові витрати в розмірі 1,70 грн.

Не погоджуючись з прийнятими судовими
рішеннями у справі, відповідач-1
оскаржив їх в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального права, просить скасувати
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 28 березня 2011 року,
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 08 листопада
2011 року в частині задоволення позовних
вимог та прийняти нове рішення, яким у
позові відмовити повністю.

Прокуратура м. Києва в заяві про
приєднання до касаційної скарги
підтримує її вимоги.

В запереченні на касаційну скаргу
відповідач-2 просить задовольнити її в
повному обсязі та відмовити в
задоволенні позовних вимог до ГУДК
України у м. Києві.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи в
межах доводів касаційної скарги
відповідно до статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу, до якої
приєдналась прокуратура, слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що позивачем з
дотриманням строків, встановлених
Законом України від 21 грудня 2000 року
№ 2181-III «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 2181-III), подано до ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва
декларації з податку на додану
вартість за квітень 2010 року, травень 2010
року, червень 2010 року, липень 2010 року,
серпень 2010 року, вересень 2010
року, а також декларації з податку на
прибуток підприємства за перше
півріччя 2010 року та три квартали 2010
року.

В свою чергу, контролюючим органом
відмовлено ТОВ «Енерготерра» у
визнанні поданої ним податкової
звітності з огляду на незазначення в
службових полях третього розділу
декларацій номерів рядків, до яких
подаються додатки, (в деклараціях з
податку на додану вартість за квітень
2010 року, травень 2010 року, червень 2010
року, липень 2010 року, вересень 2010 року),
зазначення недостовірного
обов'язкового реквізиту -
«місцезнаходження платника податку» (в
декларації з податку на додану
вартість за серпень 2010 року), подання
податкової звітності не на
односторонньому аркуші формату А-4
(декларації з податку на прибуток
підприємства за перше півріччя 2010
року), підписання податкової звітності
особою, яка не є головним бухгалтером
підприємства, (декларації з податку на
прибуток підприємства за три квартали
2010 року).

Задовольняючи адміністративний позов
частково, суди попередніх інстанцій
виходили з наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до підпункту 4.1.2 пункту 4.1
статті 4 Закону № 2181-III прийняття
податкової декларації є обов'язком
контролюючого органу. Податкова
декларація приймається без
попередньої перевірки зазначених у ній
показників через канцелярію, чий
статус визначається відповідним
нормативно-правовим актом. Відмова
службової (посадової) особи
контролюючого органу прийняти
податкову декларацію з будь-яких
причин або висування нею будь-яких
передумов щодо такого прийняття
(включаючи зміну показників такої
декларації, зменшення або скасування
від'ємного значення об'єктів
оподаткування, сум бюджетних
відшкодувань, незаконного збільшення
податкових зобов'язань тощо)
забороняється та розцінюється як
перевищення службових повноважень
такою особою, що тягне за собою її
дисциплінарну та матеріальну
відповідальність у порядку,
визначеному законом.

Податкова звітність, отримана
контролюючим органом від платника
податків як податкова декларація, що
заповнена ним всупереч правилам,
зазначеним у затвердженому порядку її
заповнення, може бути не визнана таким
контролюючим органом як податкова
декларація, якщо в ній не зазначено
обов'язкових реквізитів, її не
підписано відповідними посадовими
особами, не скріплено печаткою
платника податків. У цьому випадку,
якщо контролюючий орган звертається до
платника податків з письмовою
пропозицією надати нову податкову
декларацію з виправленими показниками
(із зазначенням підстав неприйняття
попередньої), то такий платник податків
має право: надати таку нову декларацію
разом зі сплатою відповідного штрафу;
оскаржити рішення податкового органу в
порядку апеляційного узгодження.

Як встановлено судами, подані
позивачем податкові декларації з
податку на додану вартість за квітень
2010 року, травень 2010 року, червень 2010
року, липень 2010 року, серпень 2010 року,
вересень 2010 року та податкові
декларації з податку на прибуток
підприємства за перше півріччя 2010 року,
три квартали 2010 року не містять
вказаних вище дефектів та заповнені у
відповідності до вимог Порядку
заповнення та подання податкової
декларації з податку на додану
вартість, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 30 травня 1997 року № 166 (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин), та Порядку
складання декларації з податку на
прибуток підприємства, затвердженого
наказом Державної податкової
адміністрації України від 29 березня 2003
року № 143 (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин), у
зв'язку з чим у податкового органу були
відсутні підстави для їх невизнання.

При цьому відповідачем-1 на
підтвердження своїх доводів щодо
наявності в поданій ТОВ «Енерготерра»
податковій звітності недоліків
(дефектів) належних доказів в порушення
частини 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
не подано.

За наведених обставин та з
урахуванням викладеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 28
березня 2011 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 08 листопада 2011 року такими, що
прийняті з правильним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права, а тому суд касаційної інстанції
не знаходить підстав, які могли б
призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м.
Києва, до якої приєдналась Прокуратура
м. Києва, відхилити, а постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 28 березня 2011 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 08 листопада
2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав і в порядку, встановленими
главою 3 розділу IV Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Острович С.Е.

Федоров М.О.