Справа № 552/3803/14-а
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 р. Справа № 552/3803/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді:
Сіренко О.І.

Суддів:
Любчич Л.В. , Спаскіна
О.А.

за участю секретаря
судового засідання Медяник
А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за
апеляційними скаргами Головного
управління Пенсійного фонду України в
Полтавській області, ОСОБА_1 на
постанову Київського районного суду м.
Полтави від 14.07.2014р. по справі №
552/3803/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного
фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними,
зобов'язання здійснити перерахунок та
виплату додаткової пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

20 червня 2014 року ОСОБА_1 (далі - позивач,
ОСОБА_1) звернувся до суду з позовом до
Головного управління Пенсійного фонду
України в Полтавській області (далі -
відповідач, ГУ ПФУ в Полтавській
області), в якому просив:

- визнати дії відповідача щодо відмови
позивачу в перерахунку та виплаті
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 25 процентів
мінімальної пенсії за віком,
встановленої статтею 51 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", виходячи з
розрахунку мінімальної пенсії за
віком, визначеної частиною 1 статті 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" протиправними;

- зобов'язати відповідача провести
позивачу нарахування та виплату
відповідно до статті 51 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі 25 процентів мінімальної пенсії
за віком з 01 січня 2014 року з урахуванням
частини 1 статті 28 "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", виходячи з розрахунку
мінімальної пенсії за віком,
визначеної на рівні прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, встановленого
Законами України про Державний бюджет
України на відповідний рік, з
урахуванням проведених виплат, та до
змін в законодавстві;

- зобов'язати відповідача подати звіт
до суду першої інстанції про виконання
судового рішення на протязі одного
місяця з дня набрання законної сили
постанови суду.

14 липня 2014 року постановою Київського
районного суду м. Полтави позовні
вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано протиправною відмову
Головного управління Пенсійного фонду
України в Полтавській області у
здійсненні перерахунку додаткової
пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2014 року в
розмірах, передбачених статтею 51
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
та статтею 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Зобов'язано Головне управління
Пенсійного фонду України в Полтавській
області провести перерахунок
додаткової пенсії ОСОБА_1 відповідно до
статті 51 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" та статті 28 "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" у розмірі 25% мінімальної
пенсії за віком за період з 01 січня 2014
року та провести виплату недоплаченої
пенсії з урахуванням проведених
виплат.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
постанову суду першої інстанції
змінити, зобов'язати відповідача
подати до суду звіт про виконання
постанови суду, посилаючись на
помилкове застосування судом першої
інстанції норм процесуального права.
Обґрунтовуючи свої вимоги позивач
керувався нормами абз. 7 п. 4 ч. 1 ст. 163,
абз. 5 п. 4 ч. 1 ст. 207, ч. 1 ст. 267 Кодексу
адміністративного судочинства України
та вказав, що суд першої інстанції мав
право встановити судовий контроль за
виконанням рішення під час ухвалення
оскаржуваної постанови.

Головне управління Пенсійного фонду
України в Полтавській області у
апеляційній скарзі просить постанову
суду першої інстанції скасувати в
частині задоволених позовних вимог та
прийняти в цій частині нову постанову,
якою відмовити у задоволенні позову.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги
посилається на норми Закону України
"Про Державний бюджет України на 2014 рік"
із змінами, внесеними Законом України
№1622-VІІ від 03.08.2014 року, постанови
Кабінету Міністрів України від 23.11.2011
року №1210 "Про підвищення рівня
соціального захисту громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", а також керується рішенням
Конституційного Суду України від
25.01.2012 року №3-рп/2012. Вважає, що спірна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, перераховується та
виплачується позивачу у відповідності
до норм чинного законодавства у
розмірі 40% прожиткового мінімуму для
непрацездатних осіб.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги відповідно до ст. 195
КАС України, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга ГУ
ПФУ в Полтавській області не підлягає
задоволенню, а апеляційна скарга
ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково
з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач перебуває на обліку в
Головному управлінні Пенсійного фонду
України в Полтавській області, має
статус учасника ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС 3
категорії, що підтверджено копією
посвідчення серії НОМЕР_1 (а. с. 5), та
отримує додаткову пенсію за шкоду,
заподіяну здоров'ю, відповідно до
Закону України № 796-ХІІ.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
визнання протиправною відмови та
зобов'язання відповідача провести
перерахунок та виплату додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, з 01
січня 2014 року суд першої інстанції
виходив з того, що позивач має право на
отримання додаткової пенсії
відповідно до ч.2 ст. 51 Закону України №
796-ХІІ, натомість відповідачем за
вказаний період часу неправомірно
відмовлено у проведенні перерахунку та
виплати зазначеної пенсії позивачу.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції
України, громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорії зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту населення
визначені та закріплені в Законі
№796-ХІІ.

Статтею 49 Закону України №796-ХІІ
передбачено, що пенсії особам,
віднесеним до категорій 1,2,3,4
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Відповідно до ч.2 ст. 51 Закону України
№796-ХІІ особам, віднесеним до категорії
3, щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, призначається у
розмірі 25 процентів мінімальної пенсії
за віком.

При обчисленні додаткової пенсії за
шкоду заподіяну здоров'ю, розмір
мінімальної пенсії за віком
розраховується виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком,
встановленого Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування". А саме відповідно до ч. 1
ст. 28 Закону, розмір мінімальної пенсії
за віком за наявності у чоловіків 25, а у
жінок 20 років страхового стажу,
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.
Прожитковий мінімум встановлюється
Кабінетом Міністрів України та щороку
затверджується Верховною Радою
України в Законі про Державний бюджет
України на відповідний рік.

Згідно ч. 3 ст. 67 Закону України № 796-ХІІ
у разі збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір пенсії визначений
відповідно до ст. 54 цього Закону, а
також розмір додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, особам
віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій.

Позивачу призначена та виплачується
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, яка обчислюється виходячи з
положень постанови Кабінету Міністрів
України від 23.11.2011р. №1210 "Про підвищення
рівня соціального захисту громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" виходячи з
розміру додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю - 113,88 гривні. Проте
відповідно до приписів Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" розмір
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, визначається виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком. А
згідно ч.1 ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" мінімальний розмір пенсії
за віком встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що при визначенні розміру пенсії
позивачеві застосуванню підлягає ст.51
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
а не положення постанови Кабінету
Міністрів України від 23.11.2011р. №1210 "Про
підвищення рівня соціального захисту
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Таким чином, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції,
що дії відповідача щодо відмови в
здійсненні позивачу перерахунку та не
виплати додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю в розмірі,
визначеному Законом № 796-ХІІ, призвели
до порушення прав позивача, які
підлягають захисту в судовому порядку.

Посилання відповідача на норми Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2014 рік", яким Кабінету Міністрів
України надано право встановлювати
розміри соціальних виплат, в тому числі
відповідно до ст. 51 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", колегія
суддів вважає неправомірними, виходячи
з наступного.

Законом України "Про Державний бюджет
України на 2014 рік" п. 4 Прикінцевих
положень, Кабінету Міністрів України
надано право у 2014 році встановлювати
розміри соціальних виплат в тому числі
відповідно до статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39,
48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" виходячи з наявних
фінансових ресурсів бюджетів усіх
рівнів, бюджету Пенсійного фонду
України та бюджетів інших фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на 2014 рік.

Вказана норма набула чинності з 03.08.2014р.
у зв'язку з вступом в законну силу
Закону України "Про внесення змін до
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2014 рік" від 31 липня 2014 року N
1622-VII. На даний час чинною є постанова
Кабінету Міністрів України "Про
підвищення рівня соціального захисту
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" від 23
листопада 2011 р. N 1210, якою встановлено
розмір виплат щомісячної додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
відповідно до Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Згідно статті 5 Кодексу
адміністративного судочинства
України, адміністративне судочинство
здійснюється відповідно до
Конституції України, цього Кодексу та
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

Крім того, у відповідності до частини 1
статті 9 КАС України, суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого:

1) суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України;

2) суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

З огляду на викладене, зважаючи на той
факт, що оскаржувана постанова суду
першої інстанції була ухвалена до
набрання чинності Законом України "Про
внесення змін до Закону України "Про
Державний бюджет України на 2014 рік" від
31 липня 2014 року N 1622-VII, суд не мав
законних підстав відмовляти ОСОБА_1 у
задоволенні його позовних вимог в
частині зобов'язання відповідача
провести перерахунок та виплату
спірної додаткової пенсії.

Відмовляючи в задоволенні позову в
частині зобов'язання відповідача
подати звіт про виконання судового
рішення, суд першої інстанції виходив з
того, що вирішення питання подання
зазначеного звіту не передбачається
одночасно із ухваленням судового
рішення у справі.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 267
Кодексу адміністративного судочинства
України суд, який ухвалив судове
рішення в адміністративній справі, має
право зобов'язати суб'єкта владних
повноважень, не на користь якого
ухвалене судове рішення, подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання судового рішення.

Цій нормі кореспондують положення
абзацу сьомого пункту 4 частини першої
статті 163, абзацу п'ятого пункту 4
частини першої статті 207 названого
Кодексу, згідно з якими у резолютивній
частині постанови суду першої чи
апеляційної зазначається встановлений
судом строк для подання суб'єктом
владних повноважень - відповідачем до
суду першої інстанції звіт про
виконання постанови, якщо вона вимагає
вчинення певних дій.

Отже, встановити судовий контроль за
виконанням рішення суб'єктом владних
повноважень - відповідачем у справі суд
першої чи апеляційної інстанції може
під час прийняття постанови у справі.

Такий контроль здійснюється судом
першої інстанції шляхом зобов'язання
надати звіт про виконання судового
рішення, розгляду поданого звіту на
виконання постанови суду першої,
апеляційної чи касаційної інстанцій, а
в разі неподання такого звіту -
встановленням нового строку для
подання звіту та накладенням штрафу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
зобов'язання суб'єкта владних
повноважень не на користь якого
ухвалено судове рішення, подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання постанови, є правовим
наслідком судового рішення і саме в
його резолютивній частині має бути
визначено обов'язок подати звіт,
оскільки встановити судовий контроль
за невиконанням судового рішення
суб'єктом владних повноважень -
відповідачем у справі суд першої чи
апеляційної інстанції може лише під
час прийняття постанови у справі.

Отже, постанова суду першої інстанції в
частині відмови у задоволенні позову
щодо зобов'язання відповідача подати
звіт про виконання судового рішення є
такою, що ухвалені з порушенням норм
процесуального законодавства та
підлягає скасуванню на підставі пункту
4 статті 202 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, колегія суддів зазначає
наступне.

Згідно частин 1 та 2 статті 87 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), судові витрати
складаються із судового збору та
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його
сплати, повернення і звільнення від
сплати встановлюються законом.

Під час прийняття постанови суд,
зокрема, вирішує, як розподілити між
сторонами судові витрати (стаття 161
Кодексу адміністративного судочинства
України).

За змістом частин 1 та 6 КАС України
статті 94 КАС України, якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

Якщо суд апеляційної чи касаційної
інстанції, не повертаючи
адміністративної справи на новий
розгляд, змінить судове рішення або
ухвалить нове, він відповідно змінює
розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що
судовий збір в сумі 36 гривень 54 копійки
за подання апеляційної скарги на
постанову суду першої інстанції був
сплачений ОСОБА_1 та зарахований на
рахунок УДКСУ у Червонозаводському
районі м. Харкова за НОМЕР_2 (а.с.18).

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат та їх стягнення на
користь позивача, колегія суддів
враховує, що відповідач звільнений від
обов'язку сплачувати судовий збір у
даній справі, а отже безспірне
стягнення з його рахунку суми судових
витрат, понесених позивачем, є
неможливим. Колегія суддів вважає за
доцільне прийняти рішення про
стягнення з Державного бюджету України
в особі Управління Державної
казначейської служби України в
Червонозаводському районі м. Харкова
на користь ОСОБА_1 витрат зі сплати
судового збору за подання апеляційної
скарги у розмірі 36 (тридцять шість)
гривень 54 (п'ятдесят чотири) копійки.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п.
4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України в
Полтавській області - залишити без
задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Постанову Київського районного суду м.
Полтави від 14.07.2014р. по справі №
552/3803/14-а в частині відмови у
задоволенні позову ОСОБА_1 - скасувати.

В цій частині ухвалити нову постанову,
якою зобов'язати Головне управління
Пенсійного фонду України в
Полтавській області подати звіт до
суду першої інстанції про виконання
судового рішення на протязі одного
місяця з дня набрання законної сили
постанови суду.

Стягнути з Державного бюджету України
в особі Управління Державної
казначейської служби України в
Червонозаводському районі м. Харкова
на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати
судового збору за подання апеляційної
скарги у розмірі 36 (тридцять шість)
гривень 54 (п'ятдесят чотири) копійки.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Сіренко
О.І.Судді(підпис) (підпис) Любчич Л.В.
Спаскін О.А. Повний текст постанови
виготовлений 13.10.2014 р.

Помічник судді
Цюпак О.П.