Справа № 2а-5249/10/1470
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2014 року м.
Київ К/9991/15686/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3

на постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 09 лютого
2011 року

у справі № 2а-5249/10/1470

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у
Корабельному районі м. Миколаєва

про визнання незаконним та скасування
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Миколаївського
окружного адміністративного суду від
22 листопада 2010 року позов
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі
- ФОП ОСОБА_3; позивач) до Державної
податкової інспекції у Корабельному
районі м. Миколаєва (далі - ДПІ у
Корабельному районі м. Миколаєва;
відповідач) задоволено. Визнано
незаконним та скасовано рішення №
від 04 серпня 2010 року про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій. Повернуто з Державного
бюджету України на користь ФОП ОСОБА_3
судовий збір у розмірі 3,40 грн.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано тим, що чинним на час
виникнення спірних правовідносин
законодавством не передбачено ведення
обліку товарних запасів для фізичних
осіб-підприємців.

Не погодившись з рішенням суду
першої інстанції, відповідач оскаржив
його в апеляційному порядку.

Постановою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 09 лютого 2011 року
апеляційну скаргу ДПІ у Корабельному
районі м. Миколаєва задоволено.
Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 22 листопада
2010 року скасовано. Прийнято нову
постанову, якою в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним
судовим рішенням у справі, позивач
оскаржив його в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з
посиланням на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права ставиться питання
про скасування постанови Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 09 лютого 2011 року та залишення без
змін постанови Миколаївського
окружного адміністративного суду від
22 листопада 2010 року.

В запереченні на касаційну скаргу
відповідач просить відмовити в її
задоволенні повністю, а рішення суду
апеляційної інстанції залишити без
змін.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що посадовими особами
Державної податкової адміністрації у
Миколаївській області проведено
перевірку магазину з кафетерієм, що
належить позивачу, з питань дотримання
суб'єктами господарювання порядку
проведення розрахунків за товари
(послуги), вимог з регулювання обігу
готівки, наявності торгових патентів і
ліцензій, за результатами якої
складено акт № 0445/14/00/23/НОМЕР_2 від 24
липня 2010 року.

На підставі зазначеного акту перевірки
відповідачем прийнято рішення
№ від 04 серпня 2010 року, яким до
ФОП ОСОБА_3 застосовано суму штрафних
(фінансових) санкцій у розмірі 8 692,00 грн.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем пункту 12 статті 3 Закону
України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 265/95-ВР) з огляду на
незабезпечення ведення обліку
товарно-матеріальних цінностей на
загальну суму в розмірі 4 346,00 грн. за
місцем їх реалізації та зберігання, а
саме - відсутність накладних або
будь-яких інших документів, що
підтверджують оприбуткування
товарно-матеріальних цінностей.

Відмовляючи в задоволенні
адміністративного позову, суд
апеляційної інстанції виходив з
наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 12 статті 3
Закону № 265/95-ВР суб'єкти
господарювання, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій
та/або в безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо) при
продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані вести
у порядку, встановленому
законодавством, облік товарних запасів
на складах та/або за місцем їх
реалізації, здійснювати продаж лише
тих товарів, які відображені в такому
обліку, за винятком продажу товарів
особами, які відповідно до
законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку обсягів реалізованих товарів
(наданих послуг).

Статтею 6 Закону № 265/95-ВР
передбачено, що облік товарних запасів
фізичною особою-суб'єктом
підприємницької діяльності ведеться у
порядку, визначеному чинним
законодавством, а юридичною особою (її
філією, відділенням, іншим
відокремленим підрозділом) - у порядку,
визначеному відповідним національним
положенням (стандартом)
бухгалтерського обліку. Облік ведеться
з урахуванням особливостей,
встановлених для субєктів малого
підприємництва. Обов'язок із ведення
обліку товарних запасів не
застосовується до осіб, які відповідно
до законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку придбаних або проданих товарів.

Аналіз наведених вище норм дає
підстави для висновку про те, що
обов'язок ведення обліку товарних
запасів не міг бути покладений на
суб'єктів підприємницької
діяльності-фізичних осіб, які
здійснювали підприємницьку діяльність
за спрощеною системою оподаткування
відповідно до Указу Президента України
від 03 липня 1998 року № 727/98
«Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва» (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин).

Водночас суб'єкти підприємницької
діяльності, які перебували на
загальній системі оподаткування,
відповідно до вимог пункту 12 статті 3 та
статті 6 Закону № 265/95-ВР, були
зобов'язані вести облік товарних
запасів у порядку, визначеному чинним
на час виникнення спірних
правовідносин законодавством.

При цьому, як встановлено судом
апеляційної інстанції, на момент
проведення контролюючим органом
перевірки ФОП ОСОБА_3 платником єдиного
податку остання не була, а відтак
повинна була вести облік товарних
запасів.

За наведених обставин та з
урахуванням викладеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 09 лютого 2011 року такою, що прийнята
з правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
а тому суд касаційної інстанції не
знаходить підстав, які могли б
призвести до її зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 відхилити, а
постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 09 лютого
2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, встановленими главою 3
розділу IV Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Острович С.Е.

Федоров М.О.