Справа № 2а-5161/10/1470
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/30680/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Центральному районі м. Миколаєва
Миколаївської області Державної
податкової служби

на постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 02 грудня
2010 року

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 10 квітня 2012
року

у справі № 2а-5161/10/1470

за позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у
Центральному районі м. Миколаєва

про визнання протиправним та
скасування рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Миколаївського
окружного адміністративного суду від 02
грудня 2010 року, залишеною без
змін ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 10 квітня 2012
року, адміністративний позов Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_3 (далі - СПД-ФО ОСОБА_3;
позивач) до Державної податкової
інспекції у Центральному районі м.
Миколаєва (далі - ДПІ у Центральному
районі м. Миколаєва; відповідач)
задоволено. Визнано протиправним та
скасовано рішення № від 28 липня
2010 року про застосування штрафних
(фінансових) санкцій. Відшкодовано
СПД-ФО ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 3,40
грн. з Державного бюджету України.

Не погоджуючись з прийнятими
судовими рішеннями у справі,
відповідач оскаржив їх в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України.

В поданій касаційній скарзі, ДПІ у
Центральному районі м. Миколаєва,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
процесуального та матеріального права,
просить скасувати постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 02 грудня 2010
року, ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 10 квітня 2012
року та прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити повністю.

Представники сторін в судове засідання
не з'явились, хоча були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

В зв'язку з цим, касаційний розгляд
справи проведено в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до пункту 2
частини 1 статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
зважаючи на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що посадовими особами
Державної податкової адміністрації у
Миколаївській області проведено
перевірку магазину-складу, що належить
позивачу, з питань дотримання
суб'єктами господарювання порядку
проведення розрахунків за товари
(послуги), вимог з регулювання обігу
готівки, наявності торгових патентів і
ліцензій, за результатами якої
складено акт № 0401/14/00/23/НОМЕР_2 від 16
липня 2010 року.

На підставі зазначеного акту перевірки
відповідачем прийнято рішення
№ від 28 липня 2010 року, яким до
СПД-ФО ОСОБА_3 застосовано суму
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
2 032 315,22 грн.

Перевіркою встановлено порушення
підприємцем пункту 12 статті 3 Закону
України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 265/95-ВР) з огляду на
незабезпечення ведення обліку
товарно-матеріальних цінностей за
місцем їх реалізації та зберігання, а
саме - відсутність накладних або
будь-яких інших документів, що
підтверджують оприбуткування
товарно-матеріальних цінностей.

Задовольняючи адміністративний позов,
суди попередніх інстанцій виходили з
того, що чинним на час виникнення
спірних правовідносин законодавством
не передбачено ведення обліку товарних
запасів для фізичних осіб-підприємців.

Проте, судами не враховано, що
відповідно до пункту 12 статті 3 Закону
№ 265/95-ВР суб'єкти
господарювання, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій
та/або в безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо) при
продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані вести
у порядку, встановленому
законодавством, облік товарних запасів
на складах та/або за місцем їх
реалізації, здійснювати продаж лише
тих товарів, які відображені в такому
обліку, за винятком продажу товарів
особами, які відповідно до
законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку обсягів реалізованих товарів
(наданих послуг).

Статтею 6 Закону № 265/95-ВР
передбачено, що облік товарних запасів
фізичною особою-суб'єктом
підприємницької діяльності ведеться у
порядку, визначеному чинним
законодавством, а юридичною особою (її
філією, відділенням, іншим
відокремленим підрозділом) - у порядку,
визначеному відповідним національним
положенням (стандартом)
бухгалтерського обліку. Облік ведеться
з урахуванням особливостей,
встановлених для суб'єктів малого
підприємництва. Обов'язок із ведення
обліку товарних запасів не
застосовується до осіб, які відповідно
до законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку придбаних або проданих товарів.

Аналіз наведених вище норм дає
підстави для висновку про те, що
обов'язок ведення обліку товарних
запасів не міг бути покладений на
суб'єктів підприємницької
діяльності-фізичних осіб, які
здійснювали підприємницьку діяльність
за спрощеною системою оподаткування
відповідно до Указу Президента України
від 03 липня 1998 року № 727/98
«Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва» (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин).

Натомість суб'єкти підприємницької
діяльності, які перебували на
загальній системі оподаткування,
відповідно до вимог пункту 12 статті 3 та
статті 6 Закону № 265/95-ВР, були
зобов'язані вести облік товарних
запасів у порядку, визначеному чинним
на час виникнення спірних
правовідносин законодавством, а саме -
зберігати накладні,
товарно-транспортні накладні, а також
інші первинні документи, що
засвідчують рух товарів та слугують
підставою для їх оприбуткування в
бухгалтерському та податковому обліку
платника податків.

За змістом частин 4, 5 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд повинен: визначити характер
спірних правовідносин та зміст
правової вимоги, матеріальний закон,
який їх регулює, а також факти, що
підлягають встановленню і лежать в
основі вимог та заперечень; з'ясувати,
які є докази на підтвердження
зазначених фактів, і вжити заходів до
своєчасного їх подання.

Предметом доказування є обставини,
якими обґрунтовуються позовні вимоги
чи заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи та які
належить установити при ухваленні
судового рішення.

В розглядуваній ситуації для
правильного вирішення спору суду слід
достеменно з'ясувати, із застосуванням
якої системи оподаткування (спрощеної
чи загальної) позивач здійснював
підприємницьку діяльність на час
проведення перевірки, а також
перевірити наявність у СПД-ФО ОСОБА_3
відповідних документів на товари, які,
за висновком податкового органу, не
обліковано ним в установленому
порядку.

Враховуючи те, що передбачені
процесуальним законодавством межі
перегляду справи в касаційній
інстанції не дають їй права
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
оскаржувані судові рішення у справі з
метою об'єктивності, всебічності та
повноти розгляду справи підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції відповідно до частини 2
статті 227 Кодексу адміністративного
судочинства України.

При новому розгляді справи суду слід
врахувати, що згідно з частиною 1
статті 138 Кодексу адміністративного
судочинства України предметом
доказування є обставини, якими
обґрунтовуються позовні вимоги чи
заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи та які
належить установити при ухваленні
судового рішення у справі.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Центральному
районі м. Миколаєва
Миколаївської області Державної
податкової служби задовольнити
частково.

Скасувати постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 02
грудня 2010 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 10 квітня 2012 року.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Острович С.Е.

Федоров М.О.