Справа № 2а-101/12
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/10633/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді:
Сіроша М.В.,

суддів:
Блажівської Н.Є.,

Юрченко В.П.

розглянувши у письмовому провадженні
касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Богунського районного суду м. Житомира
від 19 вересня 2012 року та ухвалу
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 29 січня 2013
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Житомирської міської
ради Житомирської області (далі -
Міська рада), треті особи: ОСОБА_3,
ОСОБА_4,

про визнання рішення частково
недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з адміністративним позовом про
визнання недійсним рішення Міської
ради № 371 від 2.06.2004 року (далі - Рішення
№ 371) щодо інвентаризації земельних
ділянок, надання їх в користування та
передачу в приватну власність в
частині передачі ОСОБА_3 у приватну
власність земельної ділянки, площею
0,0612 га, на АДРЕСА_1.

Зазначила, що оскаржуваним рішенням
порушені її права, оскільки будинок на
спірній земельній ділянці належав їй
та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної
власності подружжя.

19 вересня 2012 року постановою
Богунського районного суду м. Житомира,
залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 29 січня 2013
року, у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_2 звернулася із касаційною
скаргою про скасування постанови
Богунського районного суду м. Житомира
та ухвали Житомирського апеляційного
адміністративного суду і ухвалення
нової постанови, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, обговоривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, з 1984 року до 1999
рік ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в
шлюбі.

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 23 березня 1994 року ОСОБА_3 придбав
78/100 частин будинку на АДРЕСА_1.

8 травня 2003 року рішенням Богунського
районного суду м. Житомира ОСОБА_3
отримав у власність 22/100 ідеальної
частки будинку на АДРЕСА_1 у зв'язку з
чим отримав право власності на весь
будинок.

2 червня 2004 року Міська рада прийняла
Рішення № 371 щодо інвентаризації
земельних ділянок, надання їх в
користування та передачу в приватну
власність, відповідно до якого ОСОБА_3
передана у приватну власність земельна
ділянка, площею 0,0612 га, на АДРЕСА_1.

13 вересня 2004 року ОСОБА_3 отримав
державний акт серії ЖТ № 113038 на право
власності на спірну земельну ділянку.

5 травня 2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4
був укладений договір купівлі-продажу
спірної земельної ділянки.

8 жовтня 2007 року рішенням Богунського
районного суду м. Житомира відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про поділ майна подружжя, зокрема,
домоволодіння з огорожею та спірної
земельної ділянки.

Відповідно до зазначеного рішення
домоволодіння та інші будівлі на
спірній земельній ділянці відсутні.

Згідно з ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, встановлені судовим рішення
в адміністративній, цивільній або
господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі сторони або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Суди першої та апеляційної інстанцій
правильно зазначили, що ОСОБА_2 не були
надані суду докази щодо права
власності на спірний будинок.

Крім того, приватизація спірної
земельної ділянки ОСОБА_3 була
здійснена в 2004 році після припинення
шлюбних відносин та знесення будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Земельного
кодексу України громадяни України
набувають права власності на земельні
ділянки на підставі: придбання за
договором купівлі-продажу, дарування,
міни, іншими цивільно-правовими
угодами; безоплатної передачі із
земель державної і комунальної
власності; приватизації земельних
ділянок, що були раніше надані їм у
користування; прийняття спадщини;
виділення в натурі (на місцевості)
належної їм земельної частки (паю).

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 116 Земельного
кодексу України громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування та державних
органів приватизації щодо земельних
ділянок, на яких розташовані об'єкти,
які підлягають приватизації, в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом.
Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Відповідно до ч. 1 ст. 125 Земельного
кодексу України право власності та
право постійного користування на
земельну ділянку виникає після
одержання її власником або
користувачем документа, що посвідчує
право власності чи право постійного
користування земельною ділянкою, та
його державної реєстрації.

Згідно з ч. 1 ст. 126 Земельного кодексу
України право власності на земельну
ділянку і право постійного
користування земельною ділянкою
посвідчується державними актами. Форми
державних актів затверджуються
Кабінетом Міністрів України.

Суди попередніх інстанцій
обґрунтовано зазначили, що оскільки
ОСОБА_2 право власності на житловий
будинок належним чином не оформила,
будинок знищений із заявою до Міської
ради про надання їй даної земельної
ділянки в користування чи у власність
вона не зверталась, підстав для
визнання протиправним Рішення № 371
немає.

Висновки судів попередніх інстанцій
про відмову у задоволенні позову є
обґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права під час ухвалення
судових рішень чи вчинення
процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що
судові рішення ухвалені з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, правова оцінка обставинам у
справі дана правильно, підстав для її
скасування з мотивів, викладених в
касаційній скарзі, немає.

Керуючись ст., ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Постанову Богунського районного суду
м. Житомира від 19 вересня 2012 року та
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 29 січня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, визначених ст. 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:
Сірош М.В.

Блажівська Н.Є.

Юрченко В.П.