Справа № 821/3550/13-а
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/40879/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.

Суддів: Вербицької О.В., Муравйова О.В.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.Херсоні
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області

на постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 23 квітня 2014
року

у справі №821/3550/13-а

за позовом ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1.)

до Державної податкової інспекції у
м.Херсоні Головного управління
Міндоходів у Херсонській області
(надалі - ДПІ у м.Херсоні ГУ Міндоходів у
Херсонській області)

про визнання протиправним скасування
податкового повідомлення-рішення, -

встановив:

У вересні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом в якому поставлено
питання про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення №/0 від
08.10.2010 року.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 25 вересня
2013 року в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 23 квітня 2014
року рішення суду першої інстанції
скасовано та прийнято нове, яким
позовні вимоги задоволено. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення №/0 від
08.10.2010 року.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, Державна
податкова інспекція у м.Херсоні
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області звернулась із
касаційною скаргою до Вищого
адміністративного суду України, в якій
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 25 вересня
2013 року.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
наведені у скарзі, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено попередніми судовими
інстанціями, контролюючим органом було
проведено документальну невиїзну
перевірку фізичної особи ОСОБА_1 з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2009 року по
31.12.2009 року, про що складено акт
№1089/17-1/НОМЕР_1 від 28.09.2010 року.

Під час проведення перевірки, на думку
податкового органу, було встановлено
порушення позивачем п.12.1 ст.12, п.п.8.2.1
п.8.2 ст.8 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб».

За наслідками проведеної перевірки
податковим органом прийнято податкове
повідомлення-рішення №/0 від
08.10.2010 року, яким ОСОБА_1 визначено суму
податкового зобов'язання по податку з
доходів фізичних осіб у сумі 31163,79грн.

Як вбачається з акту перевірки 05.12.2009
року позивач зняв з обліку, для
подальшої реалізації, транспортний
засіб, а саме, автомобіль марки HONDA ACCORD,
випуску 2008 року, номер двигуна НОМЕР_3,
номер кузова НОМЕР_2. Відповідно до
договору купівлі-продажу
транспортного засобу від 05.12.2009 року,
укладеного через товарну біржу
«Алмаз», вартість транспортного засобу
складає 100,00грн. Проте, згідно звіту від
05.12.2009 року, ринкова вартість
зазначеного автомобіля складає
207758,63грн. Отже, на підставі викладеного
відповідач прийшов до висновку, що сума
несплати позивачем податку з доходів
фізичних осіб під час продажу
автомобіля становить 31163,79грн.

В ході судового розгляду судами
попередніх інстанцій було встановлено,
що між уповноваженою особою позивача
та ОСОБА_2 був укладений торгівельний
біржовий контракт №751 купівлі-продажу
автотранспорту від 05.12.2009 року,
відповідно до якого останній придбав у
ОСОБА_1 автомобіль марки HONDA ACCORD,
випуску 2008 року, номер двигуна НОМЕР_3,
номер кузова НОМЕР_2 за 100,00грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що з метою оподаткування ціна
відчуження транспортного засобу
повинна бути не нижчою оціночної
вартості такого майна, визначеної в
порядку, передбаченому Законом України
«Про оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні» та правомірності
застосування податковим органом
звичайної ціни такого автомобіля,
визначеної експертом. Відповідно до
ст.7 Закону України «Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну
діяльність в Україні» проведення
оцінки майна є обов'язковим у разі
оподаткування майна згідно із законом,
і тому при оподаткуванні цих операцій
потрібно спиратися саме на ці дані.

Однак слід зазначити, що відповідно до
положень ст.1 Закону України «Про
товарну біржу», товарна біржа є
організацією, що об'єднує юридичних і
фізичних осіб, які здійснюють
виробничу і комерційну діяльність, і
має за мету надання послуг в укладенні
біржових угод, виявлення товарних цін,
попиту і пропозицій на товари,
вивчення, упорядкування і полегшення
товарообігу і пов'язаних з ним
торговельних операцій. Угода укладена
біржею вважається укладеною з моменту
її реєстрації на біржі.

Згідно з приписами ст.204 Цивільного
кодексу України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Приписами п.8.2 ст.8 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб» (Закон
втратив чинність на підставі Кодексу
№2755-VI від 02.12.2010 року) платник податку,
що отримує доходи, нараховані особою,
яка не є податковим агентом,
зобов'язаний включити суму таких
доходів до складу загального річного
оподатковуваного доходу та подати
річну декларацію з цього податку.

Слід звернути увагу, що відповідачем
під час розгляду справи судами
попередніх інстанцій не було надано
доказів, що вищезазначений правочин
щодо продажу автомобіля, укладений
позивачем, визнаний не дійсним в
судовому порядку та є нікчемним.

Отже, твердження відповідача про
продаж позивачем автомобіля саме за
207758,63грн. ґрунтується виключно на
припущеннях.

За таких обставин, судова колегія
касаційної інстанції погоджується із
висновками суду апеляційної інстанції
щодо не доведення належними та
допустимими доказами з боку суб'єкта
владних повноважень правомірності
прийнятого рішення про нарахування
позивачеві зобов'язання зі сплати
податку на прибуток фізичних осіб.

Доводи касаційної скарги не
спростовують зазначених висновків
суду.

За таких обставин, судом апеляційної
інстанції, виконано всі вимоги
процесуального законодавства,
всебічно перевірено обставини справи,
вирішено справу у відповідності з
нормами матеріального права,
постановлено обґрунтоване рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для справи. Висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються доказами,
дослідженими у судовому засіданні, а
тому підстав для їх перегляду з
мотивів, викладених в касаційній
скарзі не вбачається.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м.Херсоні Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області - залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 23 квітня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.