Справа № 2а-38/12
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2014-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 2а-38/12
1-й інстанції: Жежера О.В.
Суддя-доповідач: Федотов І.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 вересня 2014 року
м. Київ

Судова колегія Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді - Федотова І.В.,

суддів - Ісаєнко Ю.А. та Оксененка О.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження, в приміщенні суду,
апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Оболонському районі м. Києва на
постанову Оболонського районного суду
м. Києва від 16 лютого 2012 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
Оболонському районі м. Києва про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до
суду з позовом до управління
Пенсійного фонду України в
Оболонському районі м. Києва (далі -
відповідач, УПФУ в Оболонському районі
м. Києва) про визнання протиправною
відмови відповідача виключити періоди
отримання позивачем допомоги по
безробіття з 01.10.2006 року по 31.01.2007 року
та з 01.03.2007 року по 10.05.2007 року в
нульовому обчисленні заробітної плати
за ці періоди при визначенні доходу
ОСОБА_2 для визначення розміру пенсії,
зобов'язання УПФУ в Оболонському
районі м. Києва зробити перерахунок
пенсії позивача з 04.07.2011 року шляхом
виключення періоду отримання нею
вказаної допомоги при визначенні її
доходу та виплатити виниклу
заборгованість.

Постановою Оболонського районного
суду м. Києва від 16 лютого 2012 року
адміністративний позов було
задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
ухвалити нову про відмову в
задоволенні позовних вимог, вважаючи,
що судом неповно з'ясовано обставини
справи та неправильно застосовано
норми матеріального та процесуального
права.

Дослідивши доводи апеляційної скарги
та перевіривши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з п.3 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 202 КАС
України, підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення,
зокрема, є неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи
та порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 призначено пенсію за віком.

При розрахунку пенсії позивача до її
страхового стажу було включено періоди
перебування на обліку в центрі
зайнятості та отримання допомоги по
безробіттю з 01.10.2006 року по 31.01.2007 року, з
01.03.2007 року по 10.05.2007 року.

При розрахунку розміру пенсії позивача
відповідачем було включено до нього її
дохід за вказані періоди у розмірі 0
грн.

Задовольняючи даний адміністративний
позов, суд першої інстанції виходив з
того, що для обчислення заробітної
плати (доходу) застрахованої особи для
обчислення пенсії до розрахунку
приймається саме заробітна плата
(дохід) і враховується страховий стаж
за період, в який сплачувалась
заробітна плата (дохід), з якої сплачено
страхові внески, і за які розраховано
коефіцієнти заробітної плати (доходу).

Колегія суддів, дослідивши матеріали
справи та здійснивши системний аналіз
чинного законодавства, не погоджується
з такими висновками суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини регулюються
Конституцією України, Законом України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» (далі - Закон
№1058-IV), в редакції, яка була чинною на
момент виникнення спірних
правовідносин.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Абз.1 ч.1 ст.40 Закону №1058-IV передбачено
врахування для обчислення пенсії не
лише заробітної плати, а й іншого
доходу за будь-які 60 календарних
місяців страхового стажу підряд до 1
липня 2000 року, незалежно від перерв, та
за весь період страхового стажу
починаючи з 1 липня 2000 року.

Тобто, законодавець імперативно
встановив, що для обчислення пенсії має
враховуватися заробітна плата (дохід),
отримана після 01.07.2000 року протягом
усього періоду страхового стажу особи
без будь-яких виключень.

Єдиний виняток із цього правила
встановлювався в абз.3 ч.1 ст.40 вказаного
Закону, який передбачав допустимість
за вибором особи, яка звернулася за
пенсією, виключення з періоду, за який
враховується заробітна плата (дохід)
для обчислення пенсії, періоду до 60
календарних місяців страхового стажу
підряд за умови, що зазначений період
становить не більше ніж 10 відсотків
тривалості страхового стажу,
врахованого в одинарному розмірі. При
цьому закріплена у наведеній нормі
можливість оптимізації заробітку не
пов'язана із наявністю у періоді, який
за вибором пенсіонера може бути
виключено, тих чи інших періодів
одержання допомоги по безробіттю.

Відповідно до абз.1 ч.1 ст.24 Закону №1058-IV,
страховий стаж - це період (строк),
протягом якого особа підлягає
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню та за який
щомісяця сплачені страхові внески в
сумі не меншій, ніж мінімальний
страховий внесок. У абзаці третьому
цієї частини статті 24 законодавець
установив норму про включення до
страхованого стажу періоду, протягом
якого особа, яка підлягала
загальнообов'язковому державному
соціальному страхуванню на випадок
безробіття, отримувала допомогу по
безробіттю (крім одноразової її
виплати для організації безробітним
підприємницької діяльності).

Абз.5 ч.1 ст.40 цього Закону містить
припис про врахування для обчислення
пенсії заробітної плати (доходу) за
період страхового стажу починаючи з 1
липня 2000 року за даними, що містяться в
системі персоніфікованого обліку.

Згідно з п.1, 2 ст.41 Закону №1058-IV, до
заробітної плати (доходу) для
обчислення пенсії враховуються: суми
виплат (доходу), отримуваних
застрахованою особою після набрання
чинності цим Законом, з яких згідно із
цим Законом були фактично обчислені та
сплачені страхові внески до ПФУ в межах
встановленої законодавством
максимальної їх величини, з якої
сплачуються страхові внески; суми
виплат (доходу), отримуваних
застрахованою особою до набрання
чинності цим Законом, у межах сум, на
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, нараховувалися внески на
державне соціальне страхування або
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування, а за періоди до
запровадження обмеження максимального
розміру заробітної плати (доходу), з
якої сплачувалися зазначені внески
(збір), - у межах сум, які відповідно до
законодавства, що діяло раніше,
включалися до заробітної плати, з якої
обчислювалася пенсія відповідно до
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», і не перевищують 5,6
розміру середньої заробітної плати в
Україні на день отримання зазначених
сум.

Отже, з викладених правових норм
вбачається, що допомога по безробіттю є
доходом та підлягає врахуванню при
обчисленні пенсій. Разом з тим,
оскільки така допомога не підлягає
обкладанню збором на обов'язкове
державне пенсійне страхування, то при
визначенні заробітку (доходу) для
обчислення пенсії за періоди
перебування особи на обліку в центрі
зайнятості застосовується нульовий
покахник.

Аналогічний правовий підхід міститься
в рішенні Верховного Суду України від
08.10.2013 року у справі №21-282а13, яке згідно
з ч.1 ст.244-2, є обов'язковим для всіх
суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Виходячи з цього, колегія суддів
вважає, що відповідач, застосувавши
нульовий показник при включенні
доходу, отриманого позивачем як
допомоги по безробіттю у періоди її
перебування на обліку центру
зайнятості, та включивши ці періоди у
страховий стаж ОСОБА_2, діяв на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, передбачений Конституцією
України та Законами України, а тому в
даному випадку відсутні жодні правові
підстави для задоволення
адміністративного позову ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
Оболонському районі м. Києва про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення було порушено
норми матеріального права, що призвело
до неправильного вирішення справи та є
підставою для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254
КАС України, судова колегія,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Оболонському районі м. Києва
задовольнити.

Постанову Оболонського районного суду
м. Києва від 16 лютого 2012 року скасувати
та ухвалити нову постанову, якою у
задоволенні позову ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
Оболонському районі м. Києва про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії відмовити.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена в порядку та
строки, встановлені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя

Федотов І.В.

Судді:

Ісаєнко Ю.А.

Оксененко О.М.