Справа № 2а-1870/5884/11
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2014 року м.
Київ К/9991/100/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Лосєва А.М.

Юрченко В.П.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції в м. Суми

на постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 12 жовтня 2011
року

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 30 листопада
2011 року

у справі № 2а-1870/5884/11

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Група Айсберг»

до Державної податкової інспекції в м.
Суми

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 12 жовтня
2011 року, залишеною без змін
ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 30 листопада
2011 року, адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Група Айсберг» (далі
- ТОВ «Група Айсберг»; позивач)
до Державної податкової
інспекції в м. Суми (далі - ДПІ в м. Суми;
відповідач)
задоволено в повному обсязі. Визнано
протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення
№ /64793 від 12 серпня 2011 року та
№ /64795 від 12 серпня 2011 року.

Не погоджуючись з прийнятими
судовими рішеннями у справі,
відповідач оскаржив їх в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України.

В поданій касаційній скарзі, ДПІ в
м. Суми, посилаючись на неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову Сумського
окружного адміністративного суду від 12
жовтня 2011 року, ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 30 листопада 2011 року та прийняти
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що відповідачем
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку ТОВ «Група Айсберг»
з питань достовірності нарахування
податку на додану вартість за квітень
2011 року, за результатами якої складено
акт № 5896/23-620/32779306 від 29 липня 2011 року.

На підставі зазначеного акту
перевірки ДПІ в м. Суми прийнято
податкове повідомлення-рішення №
/64793 від 12 серпня 2011 року, яким
позивачу зменшено суму бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість за квітень 2011 року в
розмірі 28 043,34 грн., та податкове
повідомлення-рішення
№ /64795 від 12 серпня 2011 року, яким
позивачу зменшено розмір від'ємного
значення суми податку на додану
вартість за березень 2011 року на
28 043,34 грн.

Перевіркою встановлено порушення
ТОВ «Група Айсберг» пунктів 198.2, 198.3, 198.6
статті 198, пунктів 200.1, 200.3, 200.4, 200.14
статті 200 Податкового кодексу України
(в редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі - ПК
України) у зв'язку з неправомірним
віднесенням до складу податкового
кредиту сум податку на додану вартість
на підставі податкових накладних,
виписаних на його адресу Закритим
акціонерним товариством «ЛПГ» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Дім полімерів».

Зазначений висновок податковим
органом зроблено з огляду на
непідтвердження сформованої
товариством за господарською
операцією з придбання компресора у
ЗАТ «ЛПГ» суми податкового кредиту
з податку на додану вартість
податковими зобов'язаннями
контрагента по ланцюгу постачання, а
саме - Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЛПГ Техно» (друга
ланка).

Крім того, ДПІ в м. Суми вказувала на
відсутність у ТОВ «Дім полімерів» в
достатній кількості трудових ресурсів,
транспортних засобів, власних
складських приміщень, необхідних для
здійснення господарської діяльності.

Задовольняючи адміністративний позов
в повному обсязі, суди попередніх
інстанцій виходили з наступних
мотивів, з якими погоджується суд
касаційної інстанції.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті
198 ПК України передбачено, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201
ПК України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Таким чином, підставою для виникнення у
платника права на податковий кредит з
податку на додану вартість є факт
реального здійснення операцій з
придбання товарів (робіт, послуг) з
метою їх використання в
оподатковуваних операціях, а також
оформлення відповідних операцій
належним чином складеними первинними
документами, які містять достовірні
відомості про їх обсяг та зміст.

Як з'ясовано судами, фактичне
здійснення господарських операцій з
придбання позивачем компресора в ЗАТ
«ЛПГ» та поліетилену в ТОВ «Дім
полімерів» підтверджується належним
чином оформленими видатковими та
податковими накладними, платіжними
дорученнями, транспортною
документацією, витягом із журналу
видачі довіреностей на отримання
товарно-матеріальних цінностей.

При цьому контролюючим органом не
заперечується, що понесені ТОВ «Група
Айсберг» витрати безпосередньо
пов'язані з його господарською
діяльністю, а розглядувані поставки
здійснені за наявності розумних
економічних причин (ділової мети) та
наміру одержати економічний ефект.

А відтак, враховуючи встановлений
судовими інстанціями факт реального
здійснення спірних господарських
операцій, що, зокрема, податковим
органом не спростовано, а також з
огляду на те, що податкове
законодавство не ставить в залежність
право платника податку-покупця на
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість від інших
осіб, в тому числі від дотримання вимог
податкового законодавства суб'єктом
господарювання, який не був
безпосереднім постачальником товару,
або від виробничих та господарських
можливостей безпосереднього
контрагента, висновок судів першої та
апеляційної інстанцій про відсутність
у відповідача в даній ситуації
правових підстав для прийняття
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень слід визнати
правильним.

За наведених обставин, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 12 жовтня
2011 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 30 листопада 2011 року
такими, що прийняті з правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, а тому суд
касаційної інстанції не знаходить
підстав, які могли б призвести до їх
зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції в м. Суми
відхилити, а постанову Сумського
окружного адміністративного суду від 12
жовтня 2011 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 30 листопада 2011 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, встановленими главою 3 розділу
IV Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Лосєв А.М.

Юрченко В.П.