Справа № 824/341/13-а
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/30903/13

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючої: суддів: Блажівської Н.Є.,
Сіроша М.В., Юрченко В.П., при секретарі
Луцак А.В.,розглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у м.
Чернівцях Чернівецької області
Державної податкової служби на
постанову Чернівецького окружного
адміністративного суду від 28 березня
2013 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 21 травня 2013 року

у справі№ 824/341/13-а за позовомТовариства
з обмеженою відповідальністю
«Боянівка Імпекс ЛТД» доДержавної
податкової інспекції у м. Чернівцях
Чернівецької області Державної
податкової служби провизнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -В С Т А
Н О В И В

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Боянівка Імпекс
ЛТД» (надалі також - позивач, ТОВ
«Боянівка Імпекс ЛТД» ) звернулось до
суду з адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції у місті
Чернівцях Чернівецької області
Державної податкової служби (надалі
також - відповідач, ДПІ) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від 6
лютого 2013 року № про збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість на суму 4999206,00 грн., з
них за основним платежем 3332804,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
1666402,00 грн., № про збільшення суми
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість на суму 620616,00 грн. та
№ про зменшення суми від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток на суму 2296679,00 грн.

Постановою Чернівецького окружного
адміністративного суду від 28 березня
2013 року задоволено адміністративний
позов товариства з обмеженою
відповідальністю «Боянівка Імпекс
ЛТД».Визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення від 6 лютого 2013
року №, №, №.

Ухвалою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 21 травня 2013
року апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Чернівцях
залишено без задоволення, а постанову
Чернівецького окружного
адміністративного суду від 28 березня
2013 року - без змін.

Відповідач в касаційній скарзі,
вказуючи на допущені судами першої та
апеляційної інстанцій порушення вимог
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
спору, просить постанову Чернівецького
окружного адміністративного суду від 28
березня 2013 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 21 травня 2013 року і ухвалити нове
судове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, сторін, що
беруть участь у справі, обговоривши
доводи касаційної скарги та
перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
Вищий адміністративний суд України
звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, які не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Фактичною підставою прийняття
податкових повідомлень-рішень від 6
лютого 2013 року № про збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість на суму 4999206,00 грн., з
них за основним платежем 3332804,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
1666402,00 грн., № про збільшення суми
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість на суму 620616,00 грн. та
№ про зменшення суми від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток на суму 2296679,00 грн.,
стали висновки відповідача, викладені
в акті перевірки від 22 січня 2013 року
№104/22-1/31620929, про порушення позивачем
вимог підпунктів14.1.27, 14.1.36, пункту 14.1
статті 14, підпункту 138.10 статті 138,
пункту 141.1 статті 141, пункту 150.1 статті
150, пункту 3 підрозділу 4 Розділу ХХ
Перехідних положень Податкового
кодексу України (надалі також - ПК
України; ту і надалі - в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин), в результаті чого
завищено від'ємне значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток за 4
квартал 2011 року на 507450,00 грн., за
півріччя 2012 року на 1565203,00 грн., за три
квартали 2012 р. на 2296679,0 грн. та занижено
від'ємне значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток за 1
квартал 2012 року на 15845870,00 грн.;
підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14,
пунктів 198.3, 198.5 статті 198, пунктів 200.4,
200.14 статті 200 ПК України, в результаті
чого занижено ПДВ в періоді, що
перевірявся, на загальну суму 3332804,00
грн., у т.ч. за листопад 2011 року в сумі
640631,00 грн., липень 2012 року в сумі 2712188,00
грн., завищено за березень 2012 року у
сумі 10015,00 грн., квітень 2012 оку в сумі
10000,00 грн., а також занижено ПДВ, що
підлягає бюджетному відшкодуванню у
зменшення податкових зобов'язань з ПДВ
наступних податкових періодів (р.23.2
Декларації) за квітень 2012 року в сумі
620616,00 грн.

Щодо зменшення ДПІ позивачу витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування податком на прибуток, на
2677266,00 грн. по операціям з
ПАТ АБ «Укргазбанк», судами
попередніх інстанцій встановлено
наступне.

Актом перевірки встановлено завищення
задекларованих ТОВ «Боянівка Імпекс
ЛТД» показників у рядку 06.4 декларації
«Фінансові витрати» в сумі 2677266 грн., в
тому числі за 4 квартал 2011 року в сумі
507450,0 грн., 1 квартал 2012 року в сумі 706578,0
грн., 2 квартал 2012 року в сумі 731762,0 грн., 3
квартал 2012 року в сумі 731476,0 грн.

Згідно акту перевірки відповідачем
встановлено завищення задекларованих
ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД»
показників у рядку 06.4 декларації
«Фінансові витрати» в сумі 2677266 грн., в
тому числі за 4 квартал 2011 р. в сумі 507450,0
грн., 1 квартал 2012 р. в сумі 706578,0 грн., 2
квартал 2012 року в сумі 731762,0 грн., 3
квартал 2012 року в сумі 731476,0 грн., яке
обґрунтоване проведеним ДПІ аналізом
змісту кредитного договору від 3 жовтня
2011 року №46/04-ю/2011, укладеного між ПАТ АБ
«Укргазбанк» та ТОВ «Боянівка Імпекс
ЛТД», та змістом договору від 3 жовтня
2011 року №03/10/11 про надання зворотної
фінансової допомоги, укладеного між
ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД» та
засновником товариства ОСОБА_5, а також
аналізом надходження та використання
кредитних коштів (таблиця на стор. 31-34
акту перевірки), відповідно до яких ДПІ
прийшла до висновку, що нараховані
відсотки за користування кредитними
коштами стосовно напряму використання
кредитних коштів (погашення
заборгованості по отриманій
фінансовій допомозі), не було
використано у господарській
діяльності ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД»,
внаслідок відсутності зв'язку з
господарською діяльністю
підприємства, а тому не можна вважати
використанням їх у межах господарської
діяльності позивача. У зв'язку із
зазначеним, ДПІ вважає, що проценти за
кредитами, що стосуються погашення
заборгованості по отриманій
фінансовій допомозі, не визнаються як
«інші витрати», та не підлягають
включенню до витрат підприємства за
даними податкового обліку платника
податків.

Зазначаючи про необґрунтованість
таких висновків ДПІ, суди першої та
апеляційної інстанцій виходили із
наступного.

Між позивачем та ПАТ АБ «Укргазбанк»
укладено кредитний договір від 3 жовтня
2011 року №46/04-ю/2011, відповідно до якого в
період з 3 жовтня 2011 року по 30 березня 2012
року підприємству відкрито кредитну
лінію в сумі 23,00 млн. грн. Цільове
використання (мета) кредиту: на
поповнення обігових коштів. Відповідно
до виписки по рахунку № зазначені
кошти перераховані на рахунок
позивача.

3 жовтня 2011 року позивачем обігові
кошти у сумі 23,00 млн. грн. використано з
метою погашення кредиторської
заборгованості перед засновником ТОВ
«Боянівка Імпекс ЛТД» ОСОБА_5

Зазначена кредиторська заборгованість
виникла у зв'язку із реалізацією
договору зворотної фінансової
допомоги від 3 жовтня 2011 року №03/10/11,
укладеного між ТОВ
«Боянівка Імпекс ЛТД» та його
засновником ОСОБА_5, відповідно до
якого засновник надав фінансову
допомогу в безготівковій формі з метою
погашення зобов'язання ТОВ «Боянівка
Імпекс ЛТД» по кредитному договору від
4 травня 2011 року № 7111КЗ, укладеного між
позивачем та ПАТ «Державний
експортно-імпортний банк України».
Згідно платіжного доручення від 3
жовтня 2011 року №1 ОСОБА_5 було погашено
частину кредитної заборгованості
товариства в сумі 23 млн. грн.

3 жовтня 2011 року за рахунок власних та
позикових коштів ТОВ «Боянівка Імпекс
ЛТД» було в повному обсязі погашено
кредитну заборгованість перед ПАТ
«Державний експортно-імпортний банк
України» в сумі 29,5 млн. грн., що виникла
в попередніх роках згідно кредитних
договорів від 29 вересня 2010 року №7110К9
від та від 4 травня №7111КЗ.
Використання вказаних кредитних
коштів в сумі 29,5 млн. грн. за період з
29 вересня 2010 року по 4 лютого 2012
року перевірено в ході виїзних
перевірок як посадовими особами ДПІ
(акт планової виїзної перевірки від 26
грудня 2011 року №4009/23-1/31620929),
так і представниками філії
Укрексімбанку м. Чернівці про що
свідчить акт перевірки цільового
використання кредитних коштів від 13
травня 2011 року. Кредитні кошти
використано у господарській
діяльності ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД»
шляхом їх перерахування безпосередньо
з позичкового рахунку на рахунки
постачальників за фактично отриманий
товар.

З урахуванням наведеного, суди
попередніх інстанцій дійшли висновку,
що використання кредитних коштів
отриманих згідно кредитного договору
від 3 жовтня 2011 року №46/04-ю/2011,
укладеного між позивачем та ПАТ АБ
«Укргазбанк», було безпосередньо
пов'язано із господарською діяльністю
ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД». У зв'язку із
зазначеним ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД»
понесло витрати у вигляді сплачених
процентів за використання кредитних
коштів.

Разом з тим, Вищий адміністративний суд
України вважає такі правові висновки
судів попередніх інстанцій
передчасними, з огляду на те, що в ході
вирішення спору не надано належної
оцінки важливим аргументам
відповідача, якими останній
обґрунтовував свою позицію щодо
порушення позивачем податкової
дисципліни.

Попередні судові інстанції залишили
поза увагою те, що кожна господарська
операція, в тому числі і отримання
кредиту та нарахування сум відсотків
за користування ним, має бути
обумовлена розумними економічними
причинами (діловою метою).

Наведене випливає із норм ПК України.
Зокрема, підпунктом 14.1.27 пункту 14.1
статті 14 ПК України визначено, що
витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1
статті 14 ПК України господарська
діяльність - діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 ПК
України витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті: інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

До складу до складу інших витрат,
згідно з підпунктом 138.10.5 статті 138.10
статті 138 Податкового кодексу України,
включаються фінансові витрати, до яких
належать витрати на нарахування
процентів (за користування кредитами
та позиками, за випущеними облігаціями
та фінансовою орендою) та інші витрати
підприємства в межах норм,
встановлених цим Кодексом, пов'язані із
запозиченнями (крім фінансових витрат,
які включені до собівартості
кваліфікаційних активів відповідно до
положень (стандартів) бухгалтерського
обліку).

З аналізу наведеного слідує, що
понесення фінансових витрат, до яких
належать витрати на нарахування
процентів за користування кредитами
передбачає мету їх використання у
господарській діяльності.

В свою чергу, господарська діяльність,
виходячи з аналізу підпункту 14.1.36
пункту 14.1 статті 14 ПК України,
спрямована на отримання доходу.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча
ознака господарської діяльності
кореспондує з вимогою щодо наявності
розумної економічної причини (ділової
мети) підчас здійснення господарської
діяльності. Оскільки господарська
діяльність складається із сукупності
господарських операцій платника
податку (які є формою здійснення
господарської діяльності), то розумна
економічна причина має бути наявною в
кожній господарській операції. Лише в
такому разі та чи інша операція може
вважатися вчиненою в межах
господарської діяльності платника
податків. І лише за таких умов платник
податків має право на врахування у
податковому обліку наслідків
відповідних господарських операцій.
Таким чином, лише господарські
операції, здійснені за наявності
розумних економічних причин (ділової
мети) є такими, що вчинені в межах
господарської діяльності.

Розглядувана позиція випливає зі
змісту підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті
14 Податкового кодексу України,
відповідно до якого розумна економічна
причина (ділова мета) - розумна
економічна причина (ділова мета) -
причина, яка може бути наявна лише за
умови, що платник податків має намір
одержати економічний ефект у
результаті господарської діяльності.

Отже, зміст поняття розумної
економічної причини (ділової мети)
передбачає обов'язкову спрямованість
будь-якої операції платника податку на
отримання позитивного економічного
ефекту.

Якщо та або інша операція не зумовлена
розумними економічними причинами
(позбавлена ділової мети), то такі
операції не є вчиненими в межах
господарської діяльності, відтак, їх
наслідки не підлягають відображенню в
податковому обліку.

Як свідчать матеріали справи,
відповідач зазначав про те, що операції
позивача та його контрагентів фактично
були спрямовані на зміну ТОВ «Боянівка
Імпекс ЛТД» та ОСОБА_5 напрямку руху
грошових коштів з ПАТ «Філія
«Укрексімбанк» до ПАТ АБ
«Украгазбанк». В обгрунтування
наведених обставин посилався на те,
грошові кошти від ОСОБА_5 перераховані
з рахунку №107721, відкритого в ПАТ
«Філія «Укрексімбанк», надішли на
рахунок ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД»
№321 у ПАТ Філія «Укрексімбанк»
відповідно до платіжного доручення
від 3 жовтня 2011 року №1. В подальшому за
рахунок отриманих коштів від ОСОБА_5
заборгованість ТОВ «Боянівка Імпекс
ЛТД» за кредитними коштами 2300000,0 грн.
погашена в ПАТ «Філія «Укрексімбанк»,
та виникла в ПАТ АБ «Укргазбанк»,
відтак фінансова допомога від ОСОБА_5
надійшла з депозитного рахунку ПАТ
«Філія «Укрексімбанк», а повернена ТОВ
«Боянівка Імпекс ЛТД» на депозитний
рахунок ПАТ «АБ «Укргазбанк».

Наведеному попередні судові інстанції
належної оцінки не надали та не
перевірили наявності у позивача
ділової мети при укладенні договору з
ПАТ АБ «Украгазбанк», за результатами
виконання умов якого нараховувались
відсотки за користування кредитними
коштами, які були спрямовані на
погашення заборгованості по отриманій
у засновника ТОВ «Боянівка
Імпекс ЛТД» ОСОБА_5 поворотній
фінансовій допомозі, а відтак, рішення
попередніх судових інстанцій не
відповідають вимозі обґрунтованості,
що визначена частиною 2 статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Щодо висновків ДПІ про завищення
позивачем податкового кредиту по ПДВ у
сумі 640630,78 грн. за листопад 2011 року,
сформованого за рахунок господарської
операції з ТОВ ВКТ «Арго» та завищення
показника коригування податкового
кредиту за березень 2012 року у сумі 640630,78
грн. - суди попередніх інстанцій з ними
не погодились, при цьому встановивши
наступні обставини.

Позивач та його постачальник ТОВ ВКТ
«Арго» на момент здійснення
досліджених господарських операцій
володіли спеціальною податковою
правосуб'єктністю (були платниками
ПДВ), яка у т.ч. надавала право, за
рахунок проведених операцій, формувати
податковий кредит.

Відповідно до акту перевірки позивачем
завищено суму податкового кредиту в
розмірі 640630,78 грн. за листопад 2011 року
та завищено задекларовані показники у
рядку 16 Декларацій «коригування
податкового кредиту» в березні 2012 року
в сумі 640630,78 грн.

За даними бухгалтерського обліку
позивачем задокументовано
господарські операції з придбання
товарно-матеріальних цінностей
(оснащення, запчастини в асортименті та
ін..) від ТОВ ВКТ «Арго».

З моменту придбання товарів вони були
передані ТОВ ВКТ «Арго» на
відповідальне зберігання, що
підтверджено належним чином
оформленими договором відповідального
зберігання від 11 листопада 2011 року
№11/0311 та актами передачі-приймання
майна в листопаді 2011 року.

Згідно оборотно-сальдових відомостей
та картки рахунка 281 придбаний у ТОВ ВКТ
«Арго» товар був оприбуткований
відповідно до правил ведення
бухгалтерського обліку.

У березні 2012 року ТОВ «Боянівка Імпекс
ЛТД» повернуло ТОВ ВКТ «Арго» придбані
в листопаді 2011 року товари в тій самій
кількості та вартості, у зв'язку із чим
позивачем були оформлені видаткові
накладні на повернення товарів, а ТОВ
ВКТ «Арго» були оформлені накладні на
повернення товарів з відповідального
зберігання та розрахунки-коригування
до раніше виписаних податкових
накладних.

Внаслідок повернення товарів та
відповідно до отриманих
розрахунків-коригувань до раніше
отриманих податкових накладних ТОВ
«Боянівка Імпекс ЛТД» відобразило
коригування податкового кредиту по ПДВ
в сумі 640630,78 грн. по декларації за
березень 2012 року.

Задовольняючи повні вимоги, суди
попередніх інстанцій зазначили, що
операції з придбання та повернення
товару були відображені в
бухгалтерському обліку ТОВ «Боянівка
Імпекс ЛТД» відповідно до первинних
документів, що призвело до реальних
змін в структурі активів та зобов'язань
підприємства в листопаді 2011 року та
березні 2012 року.

При цьому, суди зробили висновок, що
податкове законодавство не пов'язує
дату виникнення податкового кредиту з
вартості придбаних товарів з датою
початку використання цих товарів в
господарській діяльності платника
податку. Наявність належним чином
оформленої податкової накладної,
підтвердження проведення розрахунків
між контрагентами, наявність
видаткових накладних є підставою для
віднесення відповідних сум до складу
податкового кредиту.

Втім такі висновки суди попередніх
інстанцій зробили без повного та
всебічного дослідження обставин, що
мають значення для вирішення спору.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК
податковий кредит звітного періоду
складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

З аналізу наведеної норми слідує, що
право платника податку на отримання
податкового кредиту виникає у разі
придбання або виготовленням товарів та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності.

Разом з тим, суди першої та апеляційної
інстанцій на підставі належних доказів
не перевірили належними чином
наявності в діях позивача при
оформленні господарських операцій
мети їх використання в межах
господарської діяльності.

Так, при вирішенні податкових спорів
презюмується добросовісність платника
податку, і, відповідно, обґрунтованість
отриманої ним податкової вигоди (тобто
зменшення податкового зобов'язання).
Однак податковий орган може довести, що
отримана платником податку податкова
вигода є необґрунтованою. Так,
податкова вигода може бути
необґрунтованою, зокрема, якщо для
цілей оподаткування враховані
операції не у відповідності з їх
дійсною економічною метою чи враховані
операції не обумовлені розумними
економічними чи іншими причинами
(метою ділового характеру). При цьому
діловою метою діяльності платника
податку може бути отримання
економічного ефекту, однак податкова
вигода не є самостійною діловою метою.

Відповідач зазначав, що
задокументоване позивачем придбання
товару не мало позитивного результату
господарської діяльності, однак
попередні судові інстанції цим доводам
належної оцінки не надали.

Крім того, поза увагою судів першої та
апеляційної інстанцій залишились
доводи позивача про те, що товар ТОВ
«Боянівка Імпекс ЛТД» від ВКТ «Арго» не
отримувало, а зазначена операція
здійснювалась тільки заради зменшення
суми сплати податку на додану вартість
в певному періоді і не мала на меті
отримання прибутку.

Неналежне мотивування прийнятих
рішень та залишення без уваги важливих
аргументів сторони, що бере участь у
справі, свідчить про недотримання
попередніми судовими інстанціями
вимог статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Роблячи висновок про протиправне
зменшення ДПІ податкового кредиту по
ПДВ за липень 2012 року в сумі 2712188,13 грн.
по операціях з ТОВ ВКТ «Арго» суди
попередніх інстанцій зазначили, що
будь-яких рішень суду про недійсність
договорів на поставку товарів від ТОВ
ВКТ «Арго» на адресу ТОВ «Боянівка
Імпекс ЛТД» та відсутність у
товариства майнових прав на придбаний
товар немає, а тому відсутні підстави
для проведення платником податку або
податковим органом перерахунку витрат
та податкового кредиту по ПДВ.

Відтак, при новому розгляді справи
судом необхідно надати оцінку і
висновкам судів по справі №926/82/13-г.

Згідно з частиною 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги, але при цьому може
встановлювати порушення норм
матеріального чи процесуального права,
на які не було посилання в касаційній
скарзі.

Відповідно до частини 2 статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Враховуючи те, що судами попередніх
інстанцій не було встановлено всіх
важливих обставин справи, що призвело
до не обґрунтованих належним чином
висновків щодо прав і обов'язків сторін
у даному спорі, а також те, що
передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають їй права
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
судові рішення підлягають скасуванню з
направленням справи на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції
відповідно до положень частини 2 статті
227 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В А Л И В

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Чернівцях
Чернівецької області Державної
податкової служби задовольнити
частково.

Постанову Чернівецького окружного
адміністративного суду від 28 березня
2013 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 21 травня 2013 року скасувати.

Справу № 824/341/13-а направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Головуюча:
Н. Є. Блажівська

Судді:
М.В. Сірош

В.П. Юрченко