Справа № 821/1351/14
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

30 вересня 2014 р.м.ОдесаСправа № 821/1351/14

Категорія: 10.3.4 Головуючий в 1 інстанції:
Варняк С.О.

Судова колегія Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі:

головуючого - Танасогло Т.М.,

суддів - Бойка А.В.,

- Яковлєва О.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Одесі адміністративну
справу за апеляційною скаргою
Херсонського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів на
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 05 травня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Херсонського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до комунального
підприємства "Редакція районної газети
"Приазовська правда" про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2014 року Херсонське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів (далі ФСЗІ) звернулося до
суду з позовом до комунального
підприємства "Редакція районної
газети "Приазовська правда" (далі КП
"РРГ "Приазовська правда") про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені у розмірі 11 749,64 грн.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 05 травня 2014
року в задоволенні позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі Херсонського
обласного відділення ФСЗІ ставиться
питання про скасування судового
рішення в зв'язку з тим, що воно
постановлено з порушенням норм
матеріального права, а також що у
зв'язку з тим, що висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Відповідно до приписів ст. 197 КАС
України встановлено, що суд
апеляційної інстанції, може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд за їх участю, а
також у разі неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги Херсонського
обласного відділення ФСЗІ, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах позовних вимог і
доводів апеляційної скарги, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

КП "РРГ "Приазовська правда" є
підприємством, яке займається
видавничою діяльністю, а саме: видає
районну громадсько-політичну газету
"Приазовська правда", засновником якої
є Генічеська районна рада.

КП "РРГ "Приазовська правда" звернулося
до депутатів районної ради з проханням
ввести одиницю коректора з метою
працевлаштування інваліда на
зазначене місце. Рішенням XXXVI сесії
Генічеської районної ради VI скликання
від 22 березня 2013 року №414 були
затверджені відповідні структура і
штати КП "РРГ "Приазовська правда", а 15
травня 2013 року затверджено штатний
розпис, куди введено одиницю коректора.

Листом від 15 травня 2013 року №06/01-09.14
Генічеський районний центр зайнятості
населення було повідомлено про
створення робочого місця для інваліда,
яке не потребує витрат коштів Фонду
соціального захисту інвалідів.

15 травня 2013 року, 21 листопада 2013 року КП
"РРГ "Приазовська правда" надавало
звіти 3-ПН до Генічеського районного
центру зайнятості населення.

05 лютого 2014 року КН "РРГ "Приазовська
правда"" надало до позивача звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів за формою 10-ПІ, який останній
отримав 08 лютого 2014 року. У звіті в
рядку "01" - "середньооблікова кількість
штатних працівників облікового складу
(осіб)" зазначено - 8, у рядку "02" - "з них:
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким … встановлена
інвалідність" зазначено - " ".

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідачем було
вжито усі передбачені чинним
законодавством заходи для
забезпечення працевлаштування
інвалідів, а тому на нього не може бути
покладено відповідальність за
ненаправлення органами соціального
захисту населення необхідної
кількості інвалідів на підприємство
для працевлаштування та відсутність
інвалідів, які бажають
працевлаштуватись.

Судова колегія вважає ці висновки суду
першої інстанції правильними і такими,
що відповідають вимогам Кодексу
адміністративного судочинства
України, Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні".

В апеляційній скарзі Херсонського
обласного відділення ФСЗІ вказується,
що рішення суду першої інстанції є
неправильним, оскільки відповідачем не
сплачені штрафні санкції та пеня у
розмірі та порядку, передбаченому ст. 20
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" за
невиконання нормативу створення
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, передбаченого ст. 19 цього
Закону.

Судова колегія не приймає до уваги ці
доводи апелянта, виходячи з наступного.

За змістом ст. 19 Закону України від 21
березня 1991 року №875-ХІІ "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" (далі Закон №875-ХІІ) для
підприємств, установ, організацій
встановлюється норматив робочих місць
для забезпечення працевлаштування
інвалідів.

Частиною 1 ст. 20 Закону №875-ХІІ
встановлено, що підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, які
використовують найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією України та
Законом України від 25 червня 1991 року
№1251-XII "Про систему оподаткування", а є
заходом впливу на правопорушника у
сфері господарювання у зв'язку зі
скоєнням правопорушення.

Разом із тим, відповідно до ч.1 ст. 218
Господарського кодексу України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 наведеної статті
передбачено, що учасник господарських
відносин відповідає, зокрема, за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Згідно зі ст. 18 Закону №875-ХІІ (у
редакції до 18 березня 2006 року)
працевлаштування інвалідів
здійснюється центральним органом
виконавчої влади з питань праці та
соціальної політики, органами
місцевого самоврядування,
громадськими організаціями інвалідів.
Законом України від 23 лютого 2006 року
№3483-IV "Про внесення змін до деяких
законів України щодо реалізації
інвалідами права на трудову
зайнятість" зазначену статтю було
викладено в іншій редакції, а Закон
№875-ХІІ доповнено ст. 18-1, за змістом
якої пошук підходящої роботи для
інваліда здійснює державна служба
зайнятості.

Таким чином, обов'язок підприємства зі
створення робочих місць для інвалідів
не супроводжується його обов'язком
займатися пошуком інвалідів для
працевлаштування.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання вищезазначених вимог
законодавства відповідачем вживалися
усі можливі заходи по створенню
робочих місць для інвалідів, про
свідчать: звіти про наявність вакансій
для інвалідів по формі №3-ПІ, 10-ПІ, що
подавалися відповідачем державній
службі зайнятості (а.с.6,26-30); відповідач
звертався до відповідних органів про
працевлаштування інвалідів (а.с.31,32);
відповідач неодноразово об'яву про
вакантне місце коректора для інваліда
(а.с.35-37).

У зв'язку з тим, що відповідачем вжито
усіх залежних від нього заходів щодо
утворення робочих місць для
працевлаштування інвалідів, на нього
не може бути покладена
відповідальність за ненаправлення
уповноваженими органами необхідної
кількості інвалідів для
працевлаштування. а також відсутність
у населених пунктах за місцем
знаходження підприємства достатньої
кількості інвалідів, які бажають
працевлаштуватись.

Аналогічна правова позиція також була
висловлена і Верховним Судом України у
постановах від 20 червня 2011 року (справа
№21-60а11) та від 26 червня 2012 року (справа
№21-105а12).

Враховуючи все вищевикладене, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують, відповідно, апеляційна
скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200;
п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України,
судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Херсонського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення, а постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 05 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які брали
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Адміністративного Суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:
Т.М. Танасогло

Суддя:
А.В. Бойко

Суддя:
О.В. Яковлєв