Справа № 174/942/14-а
Суддя: Шаповал Г. І.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІЛЬНОГІРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2014 року
справа №174/942/14-а

п. № 6-а/174/42/2014

Вільногірський
міський суд Дніпропетровської області,

в складі: головуючого
судді Шаповала Г.І.

при секретарі
Пелипас Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в місті
Вільногірську, Дніпропетровської
області, подання старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції (ВПВР УДВС ГУЮ) у
Дніпропетровській області,
Куліковської А.О., про зміну способу і
порядку виконання судового рішення в
адміністративній справі № 2а-579/11/0407 за
позовом ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Вільногірської міської ради,
Дніпропетровській області (боржник),
про стягнення недоплаченої щорічної
одноразової допомоги на оздоровлення
учаснику ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС,

У С Т А Н О В И В:

Згідно подання державного виконавця,
що надійшло до суду 25.09.2014 р., зазначено
що на виконанні у Відділі примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровської області, перебуває
виконавче провадження № 43372827, з
виконання виконавчого листа № 2а-579/11/0407
від 11.04.2013, що видав Вільногірський
міський суд Дніпропетровської області,
про зобов'язання здійснити перерахунок
та виплатити щорічну одноразову
допомогу на оздоровлення у розмірі 3
мінімальних заробітних плат,
відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з 2011 р., з
урахуванням виплачених сум.

У відповідності до вимог ст. 25 Закону
України «Про виконавче провадження»
державним виконавцем 21.05.14 року
відкрито виконавче провадження про, що
винесено відповідну постанову, копії
якої направлено сторонам виконавчого
провадження. Разом з цим державним
виконавцем боржнику надано строк для
самостійного виконання рішення.

Боржником рішення суду у встановлений
державним виконавцем строк для його
самостійного виконання не виконано в
цілому. Тобто боржником виконано
рішення лише в частині здійснення
перерахунку (нарахування) недоплаченої
державної допомоги. Відповідно до
здійсненого перерахунку нарахована
сума недоплаченої державної допомоги
за рішенням суду склала 2805, 00 грн.

Невиконання рішення суду боржником в
частині виплати нарахованої суми
допомоги обумовлено наступним:

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України. Згідно з Конституцією України
Державний бюджет України і бюджетна
система України встановлюються
виключно законами (пункт 1 частини 2
статті 92). Такими законами є закони
України про Державний бюджет України
на кожний рік, Бюджетний кодекс
України.

Згідно з частиною першою та другою
статті 23 Бюджетного кодексу України
будь-які бюджетні зобов'язання та
платежі з бюджету здійснювати лише за
наявності відповідного бюджетного
призначення, встановленого законом про
Державний бюджет України.

Відповідно до статті 63 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» визначено,
що фінансування витрат, пов'язаних з
реалізацією цих законів, здійснюється
за рахунок коштів державного бюджету.

Головним розпорядником коштів за цією
програмою є Міністерство соціальної
політики України.

Прикінцевими положеннями Закону
України «Про Державний Бюджет України
на 2013 рік» установлено, що у 2013 році
положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50.
51. 52 та 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" (Відомості Верховної Ради
України, 1992 р., № 13, ст. 178 із наступними
змінами), статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту"
(Відомості Верховної Ради України, 1993
р., № 45, ст. 425 із наступними змінами) із
наступними змінами) застосовуються у
порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України.

06.07.2011 Кабінетом Міністрів України
прийнято постанову №745 «Про
встановлення деяких розмірів виплат,
що фінансуються за рахунок державного
бюджету», якою встановлені розміри
виплат вказаній категорії громадян.
Постанова набрала законної сили 23.07.2011.

26.12.2011 Конституційним Судом України
прийнято рішення №20-рп/2011, яким визнано
конституційним пункт 4 розділу VII
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» від 14.06.2011 №3491-VI.

На кожен наступний місяць після
здійснення перерахунку на додаткову
відомість за рішеннями суду формуються
доплати за минулий період, виплата за
якими буде проведена після
відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

У відповідності до рішення
Конституційного суду України № 20-рп/2011
від 26.12.2011 року по справі № 1 -42/2011,
Кабінет Міністрів України як вищий
орган у системі органів виконавчої
влади наділений конституційними
повноваженнями спрямовувати і
координувати діяльність міністерств,
інших органів виконавчої влади, до яких
належить Управління праці та
соціального захисту населення.

Таким чином, Кабінет Міністрів України
є органом, який забезпечує проведення
державної політики у соціальній сфері,
а УПСЗН - органом, який реалізує таку
політику, в тому числі за рахунок
коштів Державного бюджету України. У
рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп
Конституційний суд зазначив, що
розміри соціальних виплат залежать від
соціально-економічних можливостей
держави.

Конституцією України зазначено, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та законами України.

Кабінет Міністрів України є вищим
органом у системі органів виконавчої
влади, який розробляє проект закону про
Державний бюджет України на наступний
рік і подає його до Верховної Ради
України, забезпечує виконання
затвердженого Верховною Радою України
про його виконання. Ефективне
здійснення Кабінетом Міністрів
України цих повноважень є основою для
вжиття заходів щодо забезпечення прав
і свобод людини і громадянина,
проведення політики у сфері
соціального захисту, фінансової і
податкової політики.

Рішенням Конституційного Суду України
№ З-рп/2012 від 25.01.2012 року установлено, що
надання Верховною Радою України права
Кабінету Міністрів України
встановлювати у випадках, передбачених
законом, порядок і розміри соціальних
виплат та допомоги, які фінансуються за
рахунок Державного бюджету України,
пов'язується з його функціями,
визначеними в ст. 116 Конституції
України. Отже, Кабінет Міністрів
України регулює порядок та розміри
соціальних виплат та допомоги, які
фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України, відповідно
до Конституції України та законів
України.

У відповідності до рішення
Конституційного Суду України № З-рп/2012
від 25.01.2012 по справі № 1-11/2012,
повноваження Кабінету Міністрів
України щодо розробки проекту закону
про Державний бюджет України та
забезпечення виконання відповідного
закону, пов'язані з його функціями, в
тому числі щодо реалізації політики у
сфері соціального захисту та інших
сферах. Кабінет Міністрів України
регулює порядок та розміри соціальних
виплат та допомоги, які фінансуються за
рахунок коштів Державного бюджету
України, відповідно до Конституції та
законів України.

Таким чином у відповідності до
паспортів бюджетних програм за
відповідними кодами бюджетної
класифікації видатків бюджету, видатки
на погашення заборгованості за
зазначеним рішенням суду на 2013 рік не
передбачено. У відповідності до
вищевикладеного, виникли обставини, що
виключають можливість виконання
зазначеного рішення суду у повному
обсязі, а саме в частині виплати
нарахованої суми .

Статтею 124 Конституції України
встановлено, що рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій її території.
Судді при здійсненні правосуддя
незалежні і підкоряються лише Закону,
отже у рішеннях суду втілюється
волевиявлення самої держави, а тому
обов'язковість рішень суду є однією з
основних засад судочинства, згідно з
положеннями ст. 129 Конституції України.
Тому питання про своєчасність
виконання судових рішень, що набрали
законної сили або допущені до
негайного виконання має виключно
важливе значення для авторитету
судової влади в державі. Безперечно,
завдання судочинства не виконується,
якщо не виконується судове рішення.

В Україні питання, пов'язані з
виконанням судових рішень у цивільних,
господарських, кримінальних та
адміністративних справах, а також
майнових стягнень, врегульовано
Законом України "Про виконавче
провадження". Так, статтею 1 Закону
України «Про виконавче провадження»
визначено, що виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Законом України «Про виконавче
провадження» передбачено, що Державна
виконавча служба є єдиним органом
примусового виконання, крім органів та
посадових осіб, які виконують рішення
про притягнення до кримінальної або
адміністративної відповідальності.

Статтею 2 зазначеного закону визначено,
що примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.
Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України "Про державну виконавчу службу"
( 202/98-ВР) (далі - державні виконавці).

Так, Законом України "Про державну
виконавчу службу" визначено, що
завданням державної виконавчої служби
є своєчасне, повне і неупереджене
примусове виконання рішень,
передбачених законом. Державна
виконавча служба входить до системи
органів Міністерства юстиції України і
здійснює виконання рішень судів,
третейських судів та інших органів, а
також посадових осіб (далі - рішень)
відповідно до законів України.

Статтею 11 Закону України „Про
виконавче провадження" визначено, що
державний виконавець зобов'язаний
вживати заходів примусового виконання
рішень, встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії. Цією ж статтею
встановлено, що державний виконавець
здійснює необхідні заходи щодо
своєчасного і повного виконання
рішення, зазначеного в документі на
примусове виконання рішення, у спосіб і
порядок, визначені виконавчим
документом.

Згідно зі статтею 48 Бюджетного кодексу
України розпорядники бюджетних коштів
беруть бюджетні зобов'язання та
здійснюють платежі тільки в межах
бюджетних асигнувань, встановлених
кошторисами. Зобов'язання, взяті
учасником бюджетного процесу без
відповідних бюджетних асигнувань або з
перевищенням повноважень,
встановлених цим Кодексом та законом
про Державний бюджет України (рішенням
про місцевий бюджет), не вважаються
бюджетними зобов'язаннями. Витрати
бюджету на покриття таких зобов'язань
не здійснюються. Отже, саме від
бюджетних призначень на відповідний
рік цілком залежить виконання рішень
судів, за якими боржником виступає
орган державної влади. Відсутність
належних бюджетних асигнувань або
коштів та відсутність відповідних
процедур, які б дозволяли забезпечити
фінансування одразу ж, як тільки
постала проблема відповідних виплат,
призводить до невиконання або
тривалого виконання судових рішень.

Такі обставини встановлені і
Європейським судом з прав людини. Так,
рішенням Європейського суду з прав
людини «Войтенко проти України»
визнано, що виконання рішення про
стягнення коштів з державної установи
могло бути здійснено лише за умови,
якщо б такі витрати були попередньо
передбачені у законі про державний
бюджет. Причина невиконання судового
рішення про стягнення коштів з
державної установи полягає саме у
відсутності відповідних законодавчих
заходів, які б забезпечували виконання
цього рішення, а не у бездіяльності
органу державної виконавчої служби.

До аналогічного висновку дійшов
Європейський суд у справі «Ромашов
проти України». Зокрема Суд зазначив,
що виконання у відношенні державного
органу може бути здійснене лише в тому
випадку, якщо державою передбачені та
визначені асигнування на відповідні
видатки Державного бюджету України
шляхом здійснення відповідних
законодавчих заходів. Факти справи
свідчать про те, що виконанню
відповідного судового рішення
перешкоджала саме відсутність
законодавчих заходів, а не неналежне
виконання своїх обов'язків державними
виконавцями.

Таким чином, рішенням міжнародної
судової установи, юрисдикція якої
визнана Україною, встановлено
відсутність бездіяльності органу
державної виконавчої служби при
виконанні рішень про стягнення коштів
з бюджетної установи за відсутності
відповідних бюджетних асигнувань. У
цьому контексті слід зауважити, що
рішення Європейського суду свідчать,
що у багатьох випадках причиною
невиконання рішень національних судів
була саме відсутність коштів або
належного бюджетного фінансування,
включаючи відсутність відповідних
процедур забезпечення фінансування, як
тільки виявляється проблема з
виплатою. У цьому зв'язку Європейський
суд наголошував, що держава не може
посилатись на відсутність коштів як на
виправдання невиконання рішень
національних судів, винесених проти
неї, її органів та установ, а також
підприємств, якими вона володіє або які
контролює. Див., серед багатьох інших.
"Шмалько проти України" (И 60750/00) (980_226),
рішення від 20 липня 2004 року, пункт 44.

Зазначене рішення яке підлягає
виконанню є зобов'язального характеру
за яким боржник зобов'язаний особисто
вчинити певні дії, у зв'язку з чим
організація його виконання визначена
статтею 75 Закону України «Про
виконавче провадження». Так. у разі
невиконання вимог виконавчого
документу без поважних причин
державний виконавець накладає на
боржника штраф відповідно до статті 89
цього Закону. Якщо рішення не виконано
і виконання може бути проведено без
участі боржника, державний виконавець
організовує виконання відповідно до
повноважень, наданих йому законом, та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом.
При цьому на боржника повторно
накладається штраф у порядку,
встановленому статтею 89 цього Закону.

Із контексту рішення суду чітко
встановлюється необхідність зобов
язання боржника особисто вчинити певні
дії, а вчинення визначених дій не може
бути проведено без участі боржника,
тому державний виконавець не може
організувати виконання самостійно у
відповідності до повноважень, наданих
йому законом.

За таких обставин статтею 75 цього
Закону передбачено, що у разі якщо
виконати рішення без участі боржника
неможливо, державний виконавець
накладає на боржника штраф відповідно
до статті 89 цього Закону та вносить
подання (повідомлення) правоохоронним
органам для притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження, і
повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Аналізом викладених обставин
встановлено, що до боржника неможливо
застосувати передбачені Законом
штрафні санкції та направити подання
про притягнення винних осіб до
кримінальної відповідальності за
умисне невиконання рішення суду через
те. що у діях боржника або його
посадових осіб відсутній прямий умисел
або невиконання вимог виконавчого
документу без поважних причин,
оскільки коштів на виконання боржником
рішень суду зазначеної категорії
Законом України «Про Державний Бюджет
України на 2013 рік» або бюджетними
програмами не передбачено. Таким чином
зазначені обставини унеможливлюють
виконання рішення суду в цілому.

З метою вирішення питання щодо
виконання рішень судів у відношенні
державних органів Кабінетом Міністрів
України розроблено та подано проекту
Закону України "Про гарантії держави
щодо виконання рішень суду", у зв'язку
із низкою рішень, винесених щодо
України Європейським судом з прав
людини (далі - Європейський суд), і,
зокрема, пілотним рішенням у справі
"Юрій Миколайович Іванов проти України"
N 40450/04 (974_479), рішення від 15 жовтня 2009
року.

У Коментарі Департаменту з питань
виконання рішень Європейського суду з
прав людини Комітету Міністрів Ради
Європи, щодо проекту Закону України
"Про гарантії держави щодо виконання
рішень суду", Страсбург, 16 березня 2011
року відзначено, що законодавчо
закріплене зобов'язання держави
виконати рішення суду в разі його
невиконання боржником є дуже
позитивним аспектом.

Так, з 1 січня 2013 року набрав чинності
Закон України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень» № 4901-VI,
який встановлює гарантії держави щодо
виконання судових рішень та виконавчих
документів, визначених Законом України
"Про виконавче провадження", та
особливості їх виконання.

Зазначеним законом визначено порядок
виконання рішень суду про стягнення
коштів з державного органу. Так,
статтею 3 визначено, що виконання
рішень суду про стягнення коштів,
боржником за якими є державний орган,
здійснюється Державною казначейською
службою України в межах відповідних
бюджетних призначень шляхом списання
коштів з рахунків такого державного
органу, а в разі відсутності у
зазначеного державного органу
відповідних призначень - за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду.

Також 06.02.2013 року набрав чинності у
новій редакції Порядок виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або боржників,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845
(у редакції постанови Кабінету
Міністрів України від ЗО січня 2013 р. №
45), який визначає механізм виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або боржників
(далі - рішення про стягнення коштів),
прийнятих судами, а також іншими
державними органами (посадовими
особами), які відповідно до закону
мають право приймати такі рішення.
Пунктом 3. Порядку визначено, що рішення
про стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників
виконуються на підставі виконавчих
документів виключно органами
Казначейства у порядку черговості
надходження таких документів (про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів - з попереднім
інформуванням Мінфіну, про стягнення
коштів боржників - у межах відповідних
бюджетних призначень, наданих
бюджетних асигнувань (залишків коштів
на рахунках підприємств, установ,
організацій).

Таким чином зазначений виконавчий
документ не може бути скерований до
органу Державної казначейської служби
України для виконання в порядку
гарантії держави щодо виконання
судових рішень у зв'язку з тим, що
рішення прийнято про зобов'язання
вчинити певні дії, а не про стягнення
коштів.

За таких обставин склалася ситуація, що
боржник не може виконати рішення суду
через відсутність бюджетних
призначень чи асигнувань на цю мету.
Здійснити виплату нарахованих
грошових коштів за рішенням суду
можливо лише шляхом списання
(стягнення) коштів з рахунків
державного органу - боржника, а в разі
відсутності у зазначеного державного
органу відповідних призначень - за
рахунок коштів, передбачених за
бюджетною програмою для забезпечення
виконання рішень суду.

Слід зауважити, що при внесенні
зазначеного подання державним
виконавцем враховано позицію
Верховного Суду України, викладену у
постанові від 28.10.2008 року, де зазначено,
що з огляду на положення статей 21, 105, 162
КАС України адміністративний позов
може містити вимоги щодо визнання
незаконними рішення, дії чи
бездіяльності відповідача,
зобов'язання його вчинити певні дії,
відшкодувати шкоду, заподіяну
незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю. Встановивши, що
відповідачі порушили норми права, які
регулюють спірні правовідносини,
адміністративний суд повинен визнати
такі дії незаконними та зобов'язати
відповідачів провести нарахування та
виплату належних сум відповідно до
закону, а не ухвалювати рішення про
стягнення конкретних сум.

Вказані обставини свідчать про
суперечливість норм законодавства.

Відповідно до ст. 8 КАС України,
забороняється відмова в розгляді
справи з мотивів неповноти, неясності,
суперечливості чи відсутності
законодавства, яке регулює спірні
відносини.

Також слід враховувати, що зазначене
питання порушено саме в процесі
примусового виконання рішення суду та
має на меті захист прав та законних
інтересів позивача (стягувача у
виконавчому провадженні), що визначено
і ст. 2 КАС України як завдання
адміністративного судочинства. Тобто
порушене питання стосується саме
фундаментальних принципів виконання
рішення суду шляхом зміни способу та
порядку його виконання з зобов'язання
виплатити нараховану суму на стягнення
нарахованої суми на виконання рішення.
У даному випадку значення слів
«виплатити» та «стягнути» має однакове
правове навантаження і не змінює при
цьому суть постановленого рішення, а
лише визначає порядок і спосіб за яким
можливо буде привести його до
фактичного виконання. Вважаємо
зазначені обставини винятковими за
яких суд може змінити чи встановити
спосіб і порядок виконання рішення в
рамках створеного державою механізму
«гарантії держави щодо виконання
судових рішень». Інакше, ефективність
цього механізму та можливість
виконання судового рішення може бути
серйозно зневільована не вирішенням
зазначеного питання по суті.

На підставі викладеного, керуючись ст.
11, 36 Закону України «Про виконавче
провадження», ст. 7 Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень», ст. 263 Кодексу
адміністративного судочинства
України, старший державний виконавець
прохає:

Змінити спосіб і порядок виконання
рішення суду, на підставі якого видано
виконавчий лист № 2-а-579/11/0407 від 11.04.13, що
видав Вільногірський міський суд
Дніпропетровської області, із
зобов'язати здійснити перерахунок та
виплатити щорічну одноразову допомогу
на оздоровлення у розмірі 3 мінімальних
заробітних плат відповідно до

положень ст. 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" з 2011 року з
урахуванням виплачених сум, на
стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення
департаменту соціально - гуманітарної
політики Вільногірської міської ради
Дніпропетровської області на користь
ОСОБА_2 здійснений перерахунок
щорічної одноразової допомоги на
оздоровлення у розмірі 3 мінімальних
заробітних плат, відповідно до
положень ст. 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" з 2011 року з
урахуванням виплачених сум, у сумі 2805, 00
грн. Розгляд подання проводити без
участі державного виконавця.

Стягувач, боржник та представник
державної виконавчої служби в судове
засідання не з'явилися, але були
повідомлені про час, дату та місце
судового засідання належним чином.

Дослідивши матеріали адміністративної
справи 2а-579/11/0407, в тому числі, копію
постанови про відкриття виконавчого
провадження від 21.05.2014 р. та інші
письмові документи, приймаючи до уваги
надане в поданні обгрунтування, суд
дійшов висновку, що підстав для
задоволення подання немає.

Згідно ст. 263 КАС України:1. За наявності
обставин, що ускладнюють виконання
судового рішення (відсутність коштів
на рахунку, відсутність присудженого
майна в натурі, стихійне лихо тощо),
державний виконавець може звернутися
до адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

2. Суд розглядає питання про
відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення в десятиденний строк у
судовому засіданні з повідомленням
державного виконавця або сторони
виконавчого провадження, що звернулися
із поданням (заявою), та осіб, які беруть
участь у справі, та у виняткових
випадках може відстрочити або
розстрочити виконання, змінити чи
встановити спосіб і порядок виконання
рішення. Неприбуття у судове засідання
осіб, які були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
розгляду справи, не перешкоджає
судовому розгляду. У разі прийняття
рішення про відстрочення чи
розстрочення виконання постанови в
адміністративній справі суд змінює
строк подання суб'єктом владних
повноважень звіту про виконання такої
постанови.

3. Ухвалу суду за результатами розгляду
питання про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення може бути
оскаржено в загальному порядку.

Статтею 3 ЗУ "Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень" визначено
порядок виконання рішень судів про
стягнення коштів з державного органу:
"Виконання рішень суду про стягнення
коштів, боржником за якими є державний
орган, здійснюється Державною
казначейською службою Україні в межах
відповідних бюджетних призначень
шляхом списання коштів з рахунків
такого державного органу, а в разі
відсутності у зазначеного державного
органу відповідних призначень, за
рахунок коштів, передбачених за
бюджетною програмою для забезпечення
виконання рішень суду".

Згідно постанови КМУ від 03.08.2011 року №
845, визначено порядок виконання рішень
про стягнення коштів державного та
місцевого бюджетів.

На даний час боржником виконано дії з
перерахунку заборгованості, сума якої
складає 2805.00 грн., що підтверджується
поданням старшого державного
виконавця, повідомленням боржника від
11.07.2014 р., інша частина вимог за
виконавчим листом, а саме про
зобов'язання здійснити виплату
нарахованої заборгованості, не
виконана.

Зазначений вище виконавчий лист не
може бути пред'явленим до органу
Державної казначейської служби
України для виконання в порядку
гарантії держави щодо виконання
судових рішень в зв'язку з тим, що
рішення прийнято про зобов'язання
відповідача вчинити певні дії, а не про
стягнення коштів з цієї установи.

Виходячи зі змісту ст. 263 КАС України,
вбачається, що під зміною способу і
порядку виконання рішення слід
розуміти прийняття судом нових заходів
для реалізації рішення, в разі
неможливості його виконання у порядку
і способом, які були раніше
встановленими. Суд за наявності
обґрунтованих підстав та належних
доказів, може змінити спосіб та порядок
виконання рішення суду не змінюючи при
цьому змісту рішення суду, викладеного
в резолютивній частині, в тому числі,
не змінюючи спосіб захисту порушеного
права, обраний судом при вирішенні
справи.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 31.01.2014 р., вирішено питання в рамках
предмету позову, а саме зобов'язано
відповідача здійснити перерахунок та
виплатити позивачу щорічну одноразову
допомогу на оздоровлення у розмірі
трьох мінімальних заробітних плат,
відповідно до положень ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
за 2011 рік, з врахуванням виплачених сум
вказаної допомоги. Відповідач на даний
час рішення суду виконав частково,
тобто здійснив перерахунок допомоги,
визначивши суму до сплати - 2805.00 грн.,
проте іншу частину рішення суду, а саме,
зобов'язання сплатити зазначену суму
позивачу, - не виконав. При цьому в
поданні не зазначено обставин,
передбачених ст.263 КАС України, що
ускладнюють виконання судового
рішення, а саме: відсутність коштів на
рахунку боржника, стихійне лихо тощо,
та відсутні посилання на докази
наявності цих обставин.

Окрім того, вимога про стягнення коштів
в конкретній сумі, передбачає сплату
судового збору за майнові вимоги в
більшому розмірі ніж за немайнові
вимоги про зобов'язання вчинити певні
дії, тобто, в даному випадку, суд не має
права змінювати спосіб виконання,
змінюючи при цьому суть прийнятого
судового рішення, тобто обраний судом
спосіб захисту інтересів позивача.

Таким чином, в разі задоволення
подання, фактично, буде змінено по суті
зміст резолютивної частини постанови
суду, тобто зміст самого судового
рішення, що є порушенням норм
процесуального права, оскільки
«стягнення» коштів, як спосіб захисту
прав позивача та спосіб виконання
рішення суду, не були предметом
позовної заяви і не розглядалися в
судовому засіданні.

Окрім того, суд не вбачає доцільності і
необхідності зміни способу та порядку
виконання вищезазначених рішень суду,
приймаючи до уваги, що, згідно статті 63
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», фінансування витрат,
пов'язаних з реалізацією цього закону
здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України, але через
органи соціального захисту населення,
створені органами місцевого
самоврядування, які не являються
державними, але виконують делеговані
їм повноваження та розпоряджаються
виділеними їм коштами в порядку
субвенцій за відповідними державними
програмами та в розмірах, визначених
центральним державним органом - КМ
України. З чого витікає, що у випадку
надходження відповідних коштів з
Державного бюджету України на рахунки
відповідача, в тому числі, за рахунок
відповідних бюджетних призначень чи за
рахунок коштів, передбачених за
бюджетною програмою для забезпечення
виконання рішень суду, то відповідачу
нічого не перешкоджає виконати своє
зобов'язання та перерахувати
відповідну суму на рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 158-160,165,167,186,254, 255 Кодексу
Адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання старшого
державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у
Дніпропетровській області,
Куліковської А.О., про зміну чи
встановлення способу виконання
судового рішення, - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня проголошення ухвали.
Якщо ухвалу було постановлено у
письмовому провадженні або без виклику
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п'яти днів з
дня отримання копії ухвали.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Копію ухвали протягом трьох днів після
її проголошення надіслати
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення сторонам та ініціатору
подання.

Головуючий суддя
Г.І. Шаповал