Справа № 826/8120/14
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/8120/14
інстанції: Санін Б.В.
Суддя-доповідач: Хрімлі О.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого суддів Хрімлі О.Г.,
Ганечко О.М., Літвіної Н.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 02
липня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Софіт-люкс» до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
про визнання дій протиправними,
скасування рішення про коригування
митної вартості товарів, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Софіт-люкс»
звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
про визнання дій при винесені рішення
про коригування митної вартості
товарів № 100250001/2014/000063/2 від 06 березня 2014
року незаконними та протиправними;
скасування рішення про коригування
митної вартості товарів № 100250001/2014/000063/2
від 06 березня 2014 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 02
липня 2014 року адміністративний позов
задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, та просить скасувати постанову
суду першої інстанції та ухвалити нову,
якою у задоволенні адміністративного
позову відмовити.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю.

Зважаючи на те, що у справі відсутні
клопотання від усіх осіб, які беруть
участь у справі, про розгляд справи за
їх участю, та з урахуванням можливості
вирішення справи на основі наявних у
ній доказів, колегія суддів вирішила
справу розглянути у порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
необґрунтована та задоволенню не
підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, 17 березня 2011 року між ТОВ
«Софіт - Люкс» (покупець) та Компанією
«NINGBO JIANGBEI ELEX IMP.&EXP.CO., LTD» (продавець)
укладено зовнішньоекономічний
контракт № SEL11, за умовами якого
продавець зобов'язався поставити, а
покупець зобов'язався прийняти та
оплатити товар (світлотехнічну
продукцію) за кількістю, асортиментом
та вартістю відповідно до Інвойсу щодо
кожної поставки, відповідно до правил
«Інкотермс - 2010 р.». Оплата товару
здійснюється згідно з інвойсом в
доларах США (USD) протягом 60 днів після
надходження товару на склад покупця.

Крім того, між сторонами укладено
додаткову угоду № 9 від 14 лютого 2013
року, відповідно до п. 1 якої, дію
контракту № SEL11 продовжено до 01 березня
2015 року включно.

З метою здійснення митного контролю та
митного оформлення товару позивач
подав до митного посту митниці
«Західний» електронну митну
декларацію № 100250001/2014/008683 від 06 березня
2014 року, згідно з якою митна вартість
товару обрахована за основним методом -
за ціною договору щодо товарів, які
імпортуються.

При цьому, разом із митною декларацією
позивачем подані наступні документи,
зокрема: картка обліку особи, яка
здійснює операції з товаром № 100/2012/0002564
від 11 лютого 2014 року; контракт № SEL11 від
17 березня 2011 року; додаткова угода № 2
від 12 жовтня 2011 року до контракту № SEL11;
додаткова угода № 11 від 19 липня 2013 року
до контракту № SEL11; інвойс № EX13UA6282-1 від
08 січня 2014 року; пакувальний лист №
EX13UA6282-1 від 08 січня 2014 року; інвойс №
НВ0351 від 07 лютого 2014 року (на
перевезення); міжнародна автомобільна
накладна (СMR) № 0266 від 05 березня 2014 року;
коносамент № ZENNLAQB402334 від 15 січня 2014
року; каталог виробника від 06 березня
2014 року; договір про
транспортно-експедиційні послуги №
08/01/2014 від 08 січня 2014 року; довідка про
транспортні витрати від 06 березня 2014
року; декларація про відповідність №
UA.011.D00091-13 від 29 січня 2013 року;
декларація про відповідність №
UA.011.D00092-13 від 29 січня 2013 року;
декларація про відповідність №
UA.011.D00094-13 від 29 січня 2013 року;
декларація про відповідність №
UA.011.D00096-13 від 29 січня 2013 року;
декларація про відповідність №
UA.011.D00097-13 від 29 січня 2013 року;
декларація про відповідність №
UA.011.D00098-13 від 29 січня 2013 року;
декларація про відповідність №
UA.011.D00028-10 від 04 серпня 2010 року;
декларація про відповідність №
UA.TR.036.D.010.0484-2013 від 01 лютого 2013 року;
декларація про відповідність №
UA.TR.036.D.009.00501-2013 від 01 лютого 2013 року;
декларація про відповідність №
UA.TR.036.D.010.0485-2013 від 01 лютого 2013 року;
декларація про відповідність №
UA.TR.036.D.010.0486-2013 від 01 лютого 2013 року;
декларація про відповідність №
UA.TR.036.D.010.0488-2013 від 01 лютого 2013 року;
інформація про позитивні результати
здійснення фітосанітарного контролю
товару № 2730 від 05 березня 2014 року;
інформація про позитивні результати
здійснення радіологічного контролю
товару № 2761 від 15 січня 2013 року;
декларація про походження товару №
EX13UA6282-1 від 08 січня 2014 року.

Проте, за наслідками опрацювання
наданих ТОВ «Софіт-люкс» документів
відповідачем витребувані від позивача
наступні додаткові документи:
прайс-лист виробника товару; копія МД
країни відправлення; випуску з
бухгалтерської документації; висновки
про вартісні характеристики товару,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями; інші
документи для підтвердження заявленої
митної вартості за бажанням
декларанта.

Позивачем електронним листом
направлена відповідь на вимогу
відповідача, до якої долучено наступні
документи: експертний висновок
Житомирської торгово-промислової
палати № В-396/2 від 25 лютого 2014 року;
виписку з бухгалтерської документації
від 04 березня 2014 року; прайс-лист від
виробника; калькуляцію від виробника;
додаткову угоду до контракту № 9 від 14
лютого 2013 року.

06 березня 2014 року відповідачем
прийнято картку відмови № 100250001/2014/00085 у
прийнятті від ТОВ «Софіт-Люкс» ЕМД №
100250001/2014/008683.

Також, 06 березня 2014 року відповідачем
прийнято рішення № 100250001/2014/000063/2, яким
скориговано визначену ТОВ «Софіт-Люкс»
митну вартість імпортованих товарів за
резервним методом.

Не погоджуючись з рішенням про
коригування митної вартості товарів та
вважаючи його протиправним, позивач
звернувся до суду з адміністративним
позовом.

Перевіряючи обґрунтованість позовних
вимог та їх відповідність чинному
законодавству, колегія суддів виходить
з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно зі ст. 49 Митного кодексу України,
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 МК України,
заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом або
уповноваженою ним особою під час
декларування товарів у порядку,
встановленому розділом VIII цього
Кодексу та цією главою.

Згідно з ч. 2 ст. 52 МК України, декларант
або уповноважена ним особа, які
заявляють митну вартість товару,
зобов'язані: 1) заявляти митну вартість,
визначену ними самостійно, у тому числі
за результатами консультацій з митним
органом; 2) подавати митному органу
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню; 3) нести всі
додаткові витрати, пов'язані з
коригуванням митної вартості або
наданням митному органу додаткової
інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України, у
випадках, передбачених цим Кодексом,
одночасно з митною декларацією
декларант подає органу доходів і
зборів документи, що підтверджують
заявлену митну вартість товарів і
обраний метод її визначення.

Згідно з ч. 2 ст. 53 МК України,
документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є: - декларація митної
вартості, що подається у випадках,
визначених у частинах п'ятій і шостій
статті 52 цього Кодексу, та документи, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості, на підставі
яких проводився розрахунок митної
вартості; - зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; - рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); - якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; - за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; -
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; - копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; - якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

За змістом ч. 3 ст. 53 МК України, у разі
якщо документи, зазначені у частині
другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи: - договір
(угоду, контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; - рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); -
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); - виписку з бухгалтерської
документації; - ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; -
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; - копію
митної декларації країни відправлення;
- висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Згідно з ч. 4 ст. 53 МК України, у разі якщо
орган доходів і зборів має
обґрунтовані підстави вважати, що
існуючий взаємозв'язок між продавцем і
покупцем вплинув на заявлену
декларантом митну вартість, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу органу доходів і зборів, крім
документів, зазначених у частинах
другій та третій цієї статті, подає (за
наявності) такі документи: 1) виписку з
бухгалтерських та банківських
документів покупця, що стосуються
відчуження оцінюваних товарів,
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів на території
України; 2) довідкову інформацію щодо
вартості у країні-експортері товарів,
що є ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваним товарам; 3)
розрахунок ціни (калькуляцію). За
змістом ч. 5 ст. 53 МК України,
забороняється вимагати від декларанта
або уповноваженої ним особи будь-які
інші документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

Згідно з ч. 5 ст. 54 МК України, орган
доходів і зборів з метою здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів має право: 1)
упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості; 2) у
випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості; 3) у
випадках, встановлених цим Кодексом,
здійснювати коригування заявленої
митної вартості товарів; 4) проводити в
порядку, визначеному статтями 345 - 354
цього Кодексу, перевірки правильності
визначення митної вартості товарів
після їх випуску; 5) звертатися до
органів доходів і зборів інших країн із
запитами щодо надання відомостей,
необхідних для підтвердження
достовірності заявленої митної
вартості; 6) застосовувати інші
передбачені цим Кодексом форми митного
контролю.

За змістом ч. 6 ст. 54 МК України, орган
доходів і зборів може відмовити у
митному оформленні товарів за
заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі: 1) невірно
проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості; 2) неподання
декларантом або уповноваженою ним
особою документів згідно з переліком
та відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; 3) невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до
органу доходів і зборів документально
підтвердженої офіційної інформації
органів доходів і зборів інших країн
щодо недостовірності заявленої митної
вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 МК України,
рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається органом доходів і зборів у
письмовій формі під час здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості цих товарів як до, так і
після їх випуску, якщо органом доходів
і зборів у випадках, передбачених
частиною шостою статті 54 цього Кодексу,
виявлено, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів.

Згідно з ч. 2 ст. 55 МК України, прийняте
органом доходів і зборів письмове
рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів має містити: 1)
обґрунтування причин, через які
заявлену декларантом митну вартість не
може бути визнано; 2) наявну в митного
органу інформацію (у тому числі щодо
числових значень складових митної
вартості, митної вартості ідентичних
або подібних (аналогічних) товарів,
інших умов, що могли вплинути на ціну
товарів), яка призвела до виникнення
сумнівів у правильності визначення
митної вартості та до прийняття
рішення про коригування митної
вартості, заявленої декларантом; 3)
вичерпний перелік вимог щодо надання
додаткових документів, передбачених
частиною третьою статті 53 цього
Кодексу, за умови надання яких митна
вартість може бути визнана органом
доходів і зборів; 4) обґрунтування
числового значення митної вартості
товарів, скоригованої органом доходів
і зборів, та фактів, які вплинули на
таке коригування; 5) інформацію про: а)
право декларанта або уповноваженої ним
особи на випуск у вільний обіг товарів,
що декларуються: у разі згоди
декларанта або уповноваженої ним особи
з рішенням органу доходів і зборів про
коригування митної вартості товарів -
за умови сплати митних платежів згідно
з митною вартістю, визначеною органом
доходів і зборів; у разі незгоди
декларанта або уповноваженої ним особи
з рішенням органу доходів і зборів про
коригування заявленої митної вартості
товарів - за умови сплати митних
платежів згідно із заявленою митною
вартістю товарів та надання гарантій
відповідно до розділу X цього Кодексу в
розмірі, визначеному органом доходів і
зборів відповідно до частини сьомої
цієї статті; б) право декларанта або
уповноваженої ним особи оскаржити
рішення про коригування заявленої
митної вартості до органу вищого рівня
відповідно до глави 4 цього Кодексу або
до суду.

Відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 55 МК України, у
випадку незгоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
органу доходів і зборів про
коригування заявленої митної вартості
товарів орган доходів і зборів за
зверненням декларанта або
уповноваженої ним особи випускає
товари, що декларуються, у вільний обіг
за умови сплати митних платежів згідно
з митною вартістю цих товарів,
визначеною декларантом або
уповноваженою ним особою, та
забезпечення сплати різниці між сумою
митних платежів, обчисленою згідно з
митною вартістю товарів, визначеною
декларантом або уповноваженою ним
особою, та сумою митних платежів,
обчисленою згідно з митною вартістю
товарів, визначеною органом доходів і
зборів, шляхом надання гарантій
відповідно до розділу X цього Кодексу.
Строк дії таких гарантій не може
перевищувати 90 календарних днів з дня
випуску товарів.

Протягом 80 днів з дня випуску товарів
декларант або уповноважена ним особа
може надати органу доходів і зборів
додаткові документи для підтвердження
заявленої ним митної вартості товарів,
що декларуються.

За змістом ч. 9 ст. 55 МК України, у разі
надання декларантом або уповноваженою
ним особою додаткових документів орган
доходів і зборів розглядає подані
додаткові документи і протягом 5
робочих днів з дати їх подання виносить
письмове рішення щодо визнання
заявленої митної вартості та скасовує
рішення про коригування заявленої
митної вартості або надає обґрунтовану
відмову у визнанні заявленої митної
вартості з урахуванням додаткових
документів. У такому випадку надана
фінансова гарантія відповідно
повертається (вивільняється) або
реалізується в порядку та у строки,
визначені цим Кодексом.

Згідно зі ст. 57 МК України, визначення
митної вартості товарів, які
імпортуються в Україну, здійснюється
за такими методами: 1) основний - за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції); 2) другорядні: а) за ціною
договору щодо ідентичних товарів; б) за
ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів; в) на основі
віднімання вартості; г) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); ґ) резервний.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій митний
орган та декларант можуть здійснити
обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Згідно з ч. 2 ст. 58 МК України, метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

За змістом ч.ч. 4, 5 ст. 58 МК України,
митною вартістю товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту, є ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за товари, якщо вони продаються
на експорт в Україну, скоригована в
разі потреби з урахуванням положень
частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.

Згідно з п. 1.14 Правил заповнення
декларації митної вартості,
затверджених Наказом Міністерства
фінансів України № 599 від 24 травня 2012
року, метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач надав митному органу для
митного оформлення імпортованого
товару документи, згідно з переліком,
визначеним ч. 2 ст. 53 Митного кодексу
України, які ідентифікують оцінюваний
товар та містять об'єктивні та
достовірні дані, які підтверджують
заявлену митну вартість товару.

Водночас, оскаржуване рішення митний
орган мотивував неподанням
декларантом додаткових документів на
письмову вимогу митного органу,
наявністю інформації щодо числових
значень складових митної вартості та
інших умов, які могли вплинути на ціну
товару та призвели до виникнення
сумнівів у правильності визначення
митної вартості, та тим, що документи,
надані позивачем в якості додаткових,
прийняті до уваги митним органом, але
не можуть бути підставою для
підтвердження заявленої митної
вартості товару.

Зокрема, у рішенні про коригування
митної вартості товарів № 100250001/2014/000063/2
від 06 березня 2014 року зазначено, що у
графі 44 МД вказано контракт № SEL11 від 17
березня 2011 року, що діє до 01 березня 2015
року, проте у п. 12 контракту вказана
дата дії до 01 березня 2013 року, та, на
думку відповідача, у наданих позивачем
додаткових угодах № 2 та № 11 до
контракту № SEL11 не вказано дату
пролонгації контракту до 01 березня 2015
року.

Водночас, колегія суддів зазначає, що
відповідачем не взято до уваги додану
додаткову угоду № 9 від 14 лютого 2013
року, відповідно до п. 1 якої, дію
контракту № SEL11 продовжено до 01 березня
2015 року включно.

Крім того, на думку відповідача,
експертний висновок Житомирської
торгівельно-промислової палати № В-396/2
від 25 лютого 2014 року не може
застосовуватися при здійсненні
контролю за правильністю визначення
митної вартості товарів, оскільки
посилання на сайти мережі інтернет не
містять інформації щодо вартості
даного товару.

Водночас, як вірно встановлено судом
першої інстанції, в експертному
висновку Житомирської
торгівельно-промислової палати № В-396/2
від 25 лютого 2014 року зазначено
відомості щодо конкурентної ціни щодо
аналогічних товарів, а отже, такий
висновок може братись до уваги при
розрахунку митної вартості товару.

Таким чином, в рішенні про коригування
митної вартості товарів митним органом
чітко не обгрунтовано, які відомості в
наданих йому документах викликають
сумніви, та в чому вони полягають.

Згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС України, рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Колегія суддів під час вирішення
справи також враховує правову позицію
Верховного Суду України, викладену в
постановах від 29 травня 2012 року у
справі № 21-91а12 та від 11 вересня 2012 року
у справі № 21-262а12, в яких суд дійшов
висновку, що за умови ненаведення
митним органом доказів того, що
документи, подані декларантом для
митного оформлення товару, є
недостатніми чи такими, що у своїй
сукупності викликають сумнів у
достовірності наданої інформації,
витребування цим органом переліку
документів без зазначення обставин,
які ці документи повинні підтвердити,
свідчить про протиправність рішення
цього органу щодо застосування іншого,
ніж основний метод визначення митної
вартості. Тобто за відсутності
обґрунтування неможливості визначення
митної вартості товару за першим
методом, застосування митним органом
коригування митної вартості є
передчасним.

Проаналізувавши наведені законодавчі
норми, повно та всебічно дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає неправомірними,
необґрунтованими та передчасними дії
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів щодо застосування
резервного методу визначення митної
вартості товарів з урахуванням
наведених законодавчих норм та наявних
матеріалів справи, а також ненаведення
митним органом доказів того, що
документи, подані декларантом для
митного оформлення товару, є
недостатніми чи такими, що у своїй
сукупності викликають сумнів у
достовірності наданої інформації, та
витребування цим органом переліку
документів без зазначення обставин,
які ці документи повинні підтвердити.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідачем
не надано достатньо доказів
правомірності дій щодо прийняття
рішення про коригування митної
вартості товарів, що підтверджується
наведеними законодавчими нормами та
наявними матеріалами справи.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про обґрунтованість
позовних вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю «Софіт-люкс» до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів про визнання дій
протиправними, скасування рішення про
коригування митної вартості товарів.

Доводи апелянта спростовуються
вищенаведеним, матеріалами справи та
не відповідають вимогам чинного
законодавства.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів дійшла висновку про те, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
залишити без задоволення, постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 02 липня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів після набрання нею законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Г. Хрімлі

Судді
О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

Головуючий суддя
Хрімлі О.Г.

Судді:
Ганечко О.М.

Літвіна Н. М.