Справа № 488/5969/13-а
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

07 жовтня 2014 року
справа № 488/5969/13-а

Миколаївський окружний
адміністративний суд, у складі судді
Мороза А.О., в письмовому провадженні
розглянув адміністративну справу

за позовомОСОБА_1, АДРЕСА_1, 54020

доуправління Служби безпеки України у
Миколаївській області, вул. Спаська, 40,
м. Миколаїв, 54001

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідачавиконавчий комітет
Миколаївської міської ради, вул.
Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001
провизнання незаконним рішення,
зобов'язання вчинити діїВ С Т А Н О В И В:

До Миколаївського окружного
адміністративного суду з Корабельного
районного суду м. Миколаєва в порядку
ст. 22 Кодексу адміністративного
судочинства України (надалі - КАС
України) надійшла адміністративна
справа за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач
або ОСОБА_1) до управління Служби
безпеки України у Миколаївській
області (надалі - відповідач або УСБУ),
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача - виконавчий комітет
Миколаївської міської ради (далі -
третя особа). З урахуванням прийнятої
до розгляду заяви позивача про зміну
позовних вимог, останній просить:

- визнати незаконним рішення
житлово-побутової комісії відповідача
про залишення без задоволення
клопотання позивача щодо виключення з
числа службового і надання позивачу та
членам його родини для постійного
проживання службової квартири АДРЕСА_1;

- зобов'язати відповідача подати третій
особі клопотання про виключення з
числа службового і надання позивачу і
членам його родини для постійного
проживання вищезазначеної квартири (а.
с. 19).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
вказав на таке. У період 1996-2007 р.р. він
працював в УСБУ та з 1998 р. перебував на
обліку громадян, які потребують
поліпшення житлових умов. В 2002 р. він
отримав ордер на квартиру № 6,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1. На
його клопотання про виключення
квартири із складу службового фонду та
передачу її для постійного проживання,
відповідач відповів відмовою, яку
позивач вважає незаконною з огляду на
те, що, на його думку, норми Інструкції
про організацію забезпечення і надання
військовослужбовцям Служби безпеки
України та членам їх сімей житлових
приміщень, затвердженої наказом Служби
безпеки України від 6 листопада 2007 р. №
792, зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 26 листопада 2007 р. за №
1308/14575 (далі - Інструкція № 792),
покладають на відповідача обов'язок
передати квартиру позивачу внаслідок
його клопотання. Позивач вважає, що
Інструкція № 792 не передбачає за
відповідачем права відмовити позивачу
у задоволенні клопотання.

Відповідач адміністративний позов не
визнав, в запереченнях зазначив, що
обов'язковою умовою для надання
житлового приміщення для постійного
проживання є знаходження особи на
обліку громадян, які потребують
поліпшення житлових умов, але в 2008 р.
позивач був знятий з такого обліку.
Наполягає на тому, що надання особі
квартири у постійне користування є
правом, а не обов'язком УСБУ (а. с. 24-29).

Сторони та третя особа подали
клопотання про розгляд справи у
письмовому провадженні (а. с. 63, 85-87). У
зв'язку із цими клопотаннями та на
підставі ст. 122 ч. 4 КАС України, суд
розглядує справу в порядку письмового
провадження.

Вирішуючи спір, суд виходить з
наступного.

Як вбачається із довідки УСБУ, ОСОБА_1 з
20 жовтня 1997 р. до 14 листопада 2007 р.
проходив військову службу в УСБУ (а. с.
30).

6 березня 2002 р. третя особа видала
позивачу ордер на житлове приміщення -
квартиру, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1 (а. с. 32).

Вироком військового місцевого суду
Миколаївського гарнізону від 26 жовтня
2007 р. ОСОБА_1 був визнаний винним у
скоєнні злочину, передбаченого ст. 286 ч.
2 Кримінального кодексу України
(порушення правил безпеки дорожнього
руху або експлуатації транспорту
особою, яка керує транспортним засобом,
що спричинило смерть потерпілого) (а. с.
33-35).

На підставі вищезазначеного вироку, 23
листопада 2007 р. відповідач звільнив
позивача з військової служби, а 13
листопада 2008 р. рішенням
житлово-побутової комісії УСБУ ОСОБА_1
було знято з обліку громадян, які
потребують поліпшення житлових умов (а.
с. 31).

Як визначено п. 5.24. Інструкції № 792, за
бажанням співробітника або особи,
звільненої з військової служби в СБ
України, що перебуває на обліку
громадян, які потребують поліпшення
житлових умов, та проживає у службовому
житловому приміщенні, це житлове
приміщення може бути надано для
постійного проживання шляхом
виключення його з числа службових у
випадках, якщо ця особа:

а) має вислугу на військовій службі 20
років і більше;

б) звільнена з військової служби за
вислугою років, у зв'язку зі
скороченням штатів або проведенням
організаційних заходів, унаслідок
інвалідності, захворювання, отриманого
при виконанні обов'язків військової
служби;

в) перебувала на обліку громадян, які
потребують поліпшення житлових умов,
до набрання чинності Законом України
від 24 червня 2004 року № 1865-IV "Про
внесення змін до статті 12 Закону
України "Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів
їх сімей" і належить до категорії осіб,
які не можуть бути виселені зі
службових приміщень без надання іншого
житлового приміщення.

Таким чином, особа, яка має намір
отримати службове житлове приміщення у
постійне користування, повинна
відповідати сукупності вищенаведених
вимог, тоді як позивач не відповідає
жодній з них - його вислуга становить
менше 20 років, він був звільнений з
військової служби за скоєння злочину і
на час розгляду його клопотання,
позивач був знятий з обліку громадян,
які потребують поліпшення житлових
умов.

Крім того, навіть за умови, що особа
відповідатиме всім зазначеним
критеріям, відповідач не зобов'язаний,
а вправі прийняти відповідне рішення -
це є його виключним повноваженням, яке
реалізується відповідачем на власний
розсуд і примусити відповідача
реалізувати право, а не виконати
обов'язок, неможливо.

З огляду на наведене, суд не знаходить
підстав для задоволення
адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 17, 94, 122, 158, 160-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
Україні, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
Україні, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення строків, установлених цією
статтею, залишається без розгляду, якщо
суд апеляційної інстанції за заявою
особи, яка її подала, не знайде підстав
для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Суддя
А. О.
Мороз