Справа № 802/673/14-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/673/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Комар А.П.
Суддя-доповідач: Біла Л.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Матохнюка Д.Б.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю - підприємства "АВІС"
на постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 22 травня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповдальністю - підприємства "АВІС"
до Міністерства економічного розвитку
і торгівлі України, Державної
казначейської служби України про
визнання бездіяльності неправомірною
та зобов'язання вчинити дії , -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2014 року товариство з
обмеженою відповідальністю -
підприємство "АВІС" звернулося в суд з
адміністративним позовом до
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі України; Державного
казначейства України про визнання
бездіяльності протиправною,
зобов'язання до вчинення дій та
відшкодування шкоди.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 22 травня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нове
рішення, яким позов задовольнити. Свої
вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд
першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення неправильно
застосував норми матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Сторони в судове засідання не
з'явилися, повноважних представників в
судове засідання не направили, хоча
повідомлялися про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, що
підтверджується матеріалами справи.

08 жовтня 2014 року на адресу суду
надійшла заява ( вх.23126/14) від
ТОВ-підприємства "АВІС" про відкладення
дати судового засідання.

Ознайомившись із заявленою заявою,
колегія суддів не вбачає поважності
причин щодо необхідності відкладення
апеляційного розгляду даної справи,
враховуючи те, що сторони не з'явилися в
судове засідання, у звязку з чим, у
відповідності до вимог ст.195-1, ч.4 ст.196
КАС України, колегія суддів вважає за
можливе проводити апеляційний розгляд
справи за відсутності сторін на
підставі наявних у справі матеріалів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо доказів для правильного
вирішення апеляційної скарги, колегія
суддів визнала за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін, виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
товариство з обмеженою
відповідальністю - підприємство "АВІС"
є виробником оліє - жирової продукції і
здійснює зовнішньо - економічну
діяльність із продажу своєї продукції
за кордон, а також закупівлю сировини у
нерезидентів, однак бездіяльність
відповідача 1 щодо невиконання рішення
суду зумовило необхідність
товариством отримувати з 20.12.2014 р. по
28.02.2014 р. разові ліцензії, у зв'язку з чим
у зазначений період позивачем отримано
60 ліцензій, сплативши за кожну 0,2 % від
суми зовнішньоекономічної операції, у
зв'язку з чим підприємству заподіяно
матеріальної шкоди.

Як слідує з матеріалів справи,
відповідно до постанови Вінницького
окружного адміністративного суду від
22.10.2013р. у справі №802/3808/13-а задоволено
адміністративний позов ТОВ -
підприємства "АВІС" до Міністерства
економічного розвитку і торгівлі
України про скасування пункту першого
додатку до наказу Міністерства
економічного розвитку і торгівлі
України від 15.08.2012р. №921, яким до
позивача застосовано спеціальну
санкцію - індивідуальний режим
ліцензування зовнішньоекономічної
діяльності.

Міністерством економічного розвитку і
торгівлі України подано апеляційну
скаргу до Вінницького апеляційного
адміністративного суду на вказане
рішення, який ухвалою від 18.12.2013р.
відмовив у задоволенні апеляційної
скарги та залишив постанову ВОАС від
22.10.2013р. без змін.

Апелянт вважає, що на виконання рішення
суду Міністерство економічного
розвитку і торгівлі України повинно
було винести наказ про скасування
пункту першого додатку до наказу
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі України від 15 серпня 2012 року №
921.

Проте дане рішення суду, що набрало
законної сили не виконано, що і стало
підставою звернення позивача до суду
із даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
обрано не належний спосіб захисту
своїх порушених прав та інтересів.

Колегія суддів погоджується з
наведеним висновком суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції
України гарантує кожному право на
захист своїх прав і свобод у суді, а
також на оскарження в суді рішень, дій
чи бездіяльності органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб.

У своїх рішеннях Конституційний Суд
України практично не звужує досить
широке формулювання вимог статті 55
Конституції України. Згідно з його
тлумаченням, кожен має гарантоване
державою право оскаржити в суді
загальної юрисдикції рішення, дії чи
бездіяльність будь-якого органу
державної влади, органу місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб, якщо вважає, що їх рішення, дія чи
бездіяльність порушують або ущемляють
його права і свободи чи перешкоджають
їх здійсненню, а тому потребують
правового захисту в суді. Стаття 55
Конституції України не визначає, які
саме рішення, дії чи бездіяльність
органів державної влади і місцевого
самоврядування чи посадових і
службових осіб можуть бути оскаржені, а
тому встановлює принцип, відповідно до
якого в суді можуть бути оскаржені
будь-які рішення, дії та бездіяльність.
Суд не може відмовити у правосудді,
якщо особа вважає, що її права і свободи
порушені або порушуються, створено або
створюються перешкоди для їх
реалізації або мають місце інші
ущемлення прав та свобод.

Крім статті 55 Конституції України, що
безпосередньо гарантує право на
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, це право випливає також з
інших її статей. Зокрема, частина друга
статті 3 Конституції передбачає
відповідальність держави перед
людиною за свою діяльність.

Рішення суб'єкта владних повноважень у
контексті положень КАСУ необхідно
розуміти як нормативно-правові акти,
так і правові акти індивідуальної дії.

Дії суб'єкта владних повноважень -
активна поведінка суб'єкта владних
повноважень, яка може мати вплив на
права, свободи та інтереси фізичних та
юридичних осіб.

Бездіяльність суб'єкта владних
повноважень - пасивна поведінка
суб'єкта владних повноважень, яка може
мати вплив на реалізацію прав, свобод,
інтересів фізичної чи юридичної особи
(наприклад, неприйняття рішення за
заявою особи, ненадання допомоги
працівниками міліції, неоприлюднення
нормативно-правового акта тощо).

На думку колегії суддів апеляційної
інстанції, природа оскарження
бездіяльності Міністерства
економічного розвитку і торгівлі
України щодо невиконання рішення суду
та стягнення шкоди завданою таким
невиконанням, не охоплюється поняттям
"публічно- правовий спір".

Також, суд апеляційної інстанції
звертає увагу позивача, що відповідно
до частини дев'ятої статті 267 Кодексу
адміністративного судочинства України
особа-позивач, на користь якої ухвалено
постанову суду, має право подати до
суду першої інстанції заяву про
визнання протиправними рішень, дій чи
бездіяльності, вчинених суб'єктом
владних повноважень - відповідачем на
виконання такої постанови суду або
порушення прав позивача, підтверджених
такою постановою суду.

Зазначену заяву може бути подано
протягом десяти днів з дня, коли
позивач дізнався або повинен був
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів, але не пізніше дня
завершення строку пред'явлення до
виконання виконавчого листа, виданого
за відповідною постановою суду.

У разі відповідності заяви вказаним
вимогам статті 267 вона підлягає
розгляду та вирішенню в порядку
письмового провадження або в судовому
засіданні на розсуд суду протягом
десяти днів з дня її отримання.

Отже, позивачу про визнання
протиправності бездіяльності
відповідача 1 слід було подавати до
суду в межах адміністративної справи у
якій винесено постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від
22.10.2013р. заяву у порядку, що визначений
статтею 267 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позивачем обрано не
належний спосіб захисту своїх
порушених прав та інтересів, а також
відсутні підстави для задоволення
позовної вимоги про визнання
бездіяльності Міністерства
економічного розвитку і торгівлі
України протиправною та зобов'язання
виконати постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від
22.10.2013р. у справі №802/3808/13-а.

Щодо вимоги про зобов'язання Держави
України в особі Державної
казначейської служби України стягнути
з Державного бюджету України на
користь ТОВ - підприємства "АВІС"
заподіяну шкоду у розмірі 41458,05 грн.,
колегія суддів апеляційної інстанції
зазначає наступне.

В силу, ч.2 ст. 21 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що вимоги про
відшкодування шкоди, заподіяної
протиправними рішеннями, діями чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень або іншим порушенням прав,
свобод та інтересів суб'єктів
публічно-правових відносин,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір. Інакше вимоги
про відшкодування шкоди вирішуються
судами в порядку цивільного або
господарського судочинства.

Таким чином, враховуючи вищевикладене
суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що вимоги щодо стягнення
також не підлягають задоволенню,
оскільки можуть бути заявлені окремо в
порядку цивільного або господарського
судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статті 72 цього Кодексу.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, є необгрунтованими, а тому
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення.

Відповідно до ст.159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції повно
та всебічно, оцінивши фактичні
обставини справи, з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
дійшов вірного висновку про відмову в
задоволенні вимог адміністративного
позову.

Згідно з ст.ст.198, 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю -
підприємства "АВІС", - залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 22
травня 2014 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Біла Л.М.

Судді
Гонтарук В. М.

Матохнюк Д.Б.