Справа № 826/11620/14
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва, 8, корпус 1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15 вересня 2014 року 11 год. 47
хв. № 826/11620/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Данилишина В.М., при секретарі судових
засідань Приходько О.В., за участю
представників позивача та відповідача,
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом відкритого акціонерного
товариства Національна акціонерна
страхова компанія "Оранта" до
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг, про визнання
протиправним та скасування рішення
відповідача.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) у судовому
засіданні 15 вересня 2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду
міста Києва 07 серпня 2014 року надійшов
позов відкритого акціонерного
товариства Національна акціонерна
страхова компанія "Оранта" (далі -
позивач) до Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
ринків фінансових послуг, (далі -
відповідач) про визнання протиправним
та скасування розпорядження
відповідача від 24 липня 2014 року № 2241
"Про застосування заходу впливу до
відкритого акціонерного товариства
Національна акціонерна страхова
компанія "Оранта" (далі - оскаржуване
розпорядження).

В обґрунтування позову представник
позивача зазначила, що оскаржуване
розпорядження підлягає скасуванню як
протиправне, оскільки прийняте
відповідачем безпідставно.

Ухвалою суду від 14 серпня 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі, яку
призначено до розгляду у судовому
засіданні.

У ході судового розгляду справи
представник позивача підтримала позов
та просила задовольнити його повністю.

Представники відповідача не визнали
позов та просили відмовити у його
задоволенні повністю з підстав,
зазначених у письмових запереченнях
проти позов та доказах на їх
обґрунтування, наданих суду у судовому
засіданні 01 вересня 2014 року та протягом
судового розгляду справи.

Оцінивши належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у матеріалах справи доказів у
їх сукупності, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем проведено перевірку
документів у справі відкритого
акціонерного товариства "Львівський
хімічний завод" (далі - ВАТ "Львівський
хімічний завод"), за результатами якої 06
червня 2014 року складено акт № 735/13-15/13/6
про правопорушення законодавства у
сфері фінансових послуг, згідно з
висновками якого, позивачем:

- ст. 29 Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" (далі - Закон): не
відшкодовано витрати, пов'язані з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України;

- п. 34.2 ст. 34 Закону: не виконано
зобов'язання протягом 10 робочих днів із
дня отримання повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
направити свого представника
(працівника, аварійного комісара або
експерта) на місце настання страхового
випадку та/або до місцезнаходження
пошкодженого майна для визначення
причин настання страхового випадку та
розміру збитків;

- п. 34.3 ст. 34 Закону: не виконано
зобов'язання відшкодувати потерпілому
витрати на проведення експертизи
(дослідження) при нез'явленні
представника страховика у визначений
строк для визначення розміру шкоди;

- п. 36.2 ст. 36 Закону: не виконано
обов'язок протягом 15 днів із дня
узгодження ним розміру страхового
відшкодування з особою, яка має право
на отримання відшкодування, за
наявності документів, зазначених у ст.
35 Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів із дня отримання
заяви про страхове відшкодування: у
разі визнання ним вимог заявника
обґрунтованими - прийняти рішення про
здійснення страхового відшкодування
та виплатити його; у разі невизнання
майнових вимог заявника або з підстав,
визначених ст. 32 та/або ст. 37 Закону, -
прийняти вмотивоване рішення про
відмову у здійсненні страхового
відшкодування.

У зв'язку з викладеним, 24 липня 2014 року
відповідачем прийнято оскаржуване
розпорядження, яким позивача
зобов'язано усунути порушення
законодавства у сфері фінансових
послуг та повідомити відповідача про
таке усунення із наданням
підтверджуючих документів у строк до 21
серпня 2014 року.

Суд не погоджується з доводами
представника позивача щодо наявності
підстав для задоволення позову,
виходячи з оцінки наявних у матеріалах
справи доказів, а також аналізу
наступних норм та обставин.

Так, як з'ясовано судом у ході розгляду
справи та підтверджується наявними у
матеріалах справи доказами, 04 квітня 2012
року між позивачем та ОСОБА_2 укладено
поліс обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АВ/5590423.

14 липня 2012 року за участю забезпеченого
автомобіля сталася подія, яка мала
ознаки страхового випадку.

17 липня 2012 року позивачем від ОСОБА_2
отримано повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду (далі -
ДТП), що сталася 14 липня 2012 року.

Крім того, 18 вересня 2012 року позивачем
від представника потерпілої особи
ВАТ "Львівський хімічний завод"
отримано повідомлення про ДТП, що
сталася 14 липня 2012 року, у якому
зазначено місцезнаходження нерухомого
пошкодженого транспортного засобу: м.
Пустомити, вул. Грушевського, 4
(райвідділ міліції м. Пустомити).

Відповідно до п. 34.2 ст. 34 Закону,
протягом 10 робочих днів з дня отримання
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду страховик (у випадках,
передбачених ст. 41 цього Закону, -
МТСБУ) зобов'язаний направити свого
представника (працівника, аварійного
комісара або експерта) на місце
настання страхового випадку та/або до
місцезнаходження пошкодженого майна
для визначення причин настання
страхового випадку та розміру збитків.

Однак, позивачем свого представника до
місцезнаходження пошкодженого майна
для визначення причин настання
страхового випадку та розміру збитків
направлено тільки 28 листопада 2012
року, що свідчить про порушення ним
вимог п. 34.2 ст. 34 Закону.

Згідно з п. 33.3 ст. 33 Закону, водії та
власники транспортних засобів,
причетних до дорожньо-транспортної
пригоди, власники пошкодженого майна
зобов'язані зберігати пошкоджене майно
(транспортні засоби) у такому стані, в
якому воно знаходилося після
дорожньо-транспортної пригоди, до тих
пір, поки його не огляне призначений
страховиком (у випадках, передбачених
ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) представник
(працівник, аварійний комісар або
експерт), а також забезпечити йому
можливість провести огляд
пошкодженого майна (транспортних
засобів).

Особи, зазначені в цьому пункті,
звільняються від обов'язку збереження
пошкодженого майна (транспортних
засобів) у такому стані, в якому воно
знаходилося після
дорожньо-транспортної пригоди, у разі
якщо не з їхньої вини протягом десяти
робочих днів після одержання
страховиком (у випадках, передбачених
ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення
про дорожньо-транспортну пригоду його
уповноважений представник не прибув до
місцезнаходження такого пошкодженого
майна.

Відповідно до п. 34.3 ст. 34 Закону, якщо
представник страховика (у випадках,
передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ)
не з'явився у визначений строк,
потерпілий має право самостійно обрати
аварійного комісара або експерта для
визначення розміру шкоди. У такому
разі страховик (у випадках,
передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ)
зобов'язаний відшкодувати потерпілому
витрати на проведення експертизи
(дослідження).

ВАТ "Львівський хімічний завод" за
проведення експертизи та складення
висновку від 17 квітня 2014 року № 49/14
сплатило фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_3 1000,00 грн. (платіжне доручення від
15 квітня 2014 року № 1048).

Документи, які б підтвердили факт
відшкодування позивачем витрат на
проведення експертизи (дослідження),
відсутні, що свідчить про порушення ним
вимог п. 34.3 ст. 34 Закону.

Згідно з квитанцією від 15 липня 2012 року,
за послуги евакуатора сплачено 900,00 грн.

Відповідно до ст. 29 Закону, у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України. Якщо
транспортний засіб необхідно, з
поважних причин, помістити на стоянку,
до розміру шкоди додаються також
витрати на евакуацію транспортного
засобу до стоянки та плата за послуги
стоянки.

Станом на 30 травня 2014 року позивачем не
відшкодовано витрат, пов'язаних з
евакуацією транспортного засобу, що
свідчить про порушення ним вимог ст. 29
Закону.

Представником потерпілої особи 18
вересня 2012 року подано позивачу заяву
про страхове відшкодування у зв'язку із
настанням 14 липня 2012 року події, яка має
ознаки страхового випадку. До заяви
додано копії усіх необхідних
документів, передбачених ст. 35 Закону.

Згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону, страховик
(МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження
ним розміру страхового відшкодування з
особою, яка має право на отримання
відшкодування, за наявності
документів, зазначених у ст. 35 цього
Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний:

- у разі визнання ним вимог заявника
обґрунтованими - прийняти рішення про
здійснення страхового відшкодування
(регламентної виплати) та виплатити
його. Якщо відшкодування витрат на
проведення відновлювального ремонту
пошкодженого майна (транспортного
засобу) з урахуванням зносу
здійснюється безпосередньо на рахунок
потерпілої особи (її представника),
сума, що відповідає розміру оціненої
шкоди, зменшується на суму визначеного
відповідно до законодавства податку на
додану вартість. При цьому доплата в
розмірі, що не перевищує суми податку,
здійснюється за умови отримання
страховиком (у випадках, передбачених
ст. 41 цього Закону, - МТСБУ)
документального підтвердження факту
оплати проведеного ремонту. Якщо у
зв'язку з відсутністю документів, що
підтверджують розмір заявленої шкоди,
страховик (МТСБУ) не може оцінити її
загальний розмір, виплата страхового
відшкодування (регламентна виплата)
здійснюється у розмірі шкоди, оціненої
страховиком (МТСБУ). Страховик має
право здійснювати виплати без
проведення експертизи (у тому числі
шляхом перерахування коштів особам,
які надають послуги з ремонту
пошкодженого майна), якщо за
результатами проведеного ним огляду
пошкодженого майна страховик і
потерпілий досягли згоди про розмір та
спосіб здійснення страхового
відшкодування і не наполягають на
проведенні оцінки, експертизи
пошкодженого майна;

- у разі невизнання майнових вимог
заявника або з підстав, визначених ст. 32
та/або ст. 37 цього Закону, - прийняти
вмотивоване рішення про відмову у
здійсненні страхового відшкодування
(регламентної виплати).

Тобто, як вбачається з вище викладених
норм, позивач протягом 15 днів із дня
узгодження ним розміру страхового
відшкодування з особою, яка має право
на отримання відшкодування, за
наявності документів, зазначених у ст.
35 Закону, повідомлення про ДТП, але не
пізніш як через 90 днів із дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний був прийняти рішення про
здійснення страхового відшкодування
та виплатити його або про відмову у
здійсненні страхового відшкодування.

Однак, рішення про відмову у виплаті
страхового відшкодування позивачем
прийнято тільки 27 березня 2014 року, про
що ВАТ "Львівський хімічний завод"
повідомлено листом від 27 березня 2014
року № 09-03-09/6006.

Слід зазначити, що відповідно до
інформації та документів, наданих
позивачем на вимогу відповідача,
станом на 30 травня 2014 року позивачем не
прийнято рішення про здійснення
виплати страхового відшкодування та
виплачено його або про відмову
здійснити виплату страхового
відшкодування, що є порушенням вимог п.
36.2 ст. 36 Закону.

Зокрема, на вимогу відповідача
позивачем надано пакет документів від
30 травня 2014 року № 09-02-05/9973 (вх. № 6132/СК
від 30 травня 2014 року), у якому відсутні
документи, які б підтвердили прийняття
вмотивованого рішення про виплату або
відмову у виплаті страхового
відшкодування ВАТ "Львівський хімічний
завод".

Таким чином, системно проаналізувавши
вище викладені норми та обставини, суд
прийшов до висновку про
обґрунтованість прийняття
відповідачем оскаржуваного
розпорядження.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71
КАС України, розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі,
без поважних причин не надасть докази
на пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається, суд
вирішує справу на основі наявних
доказів.

На підставі вище викладених норм та
обставин вбачається, що позов
відкритого акціонерного товариства
Національна акціонерна страхова
компанія "Оранта" до Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг, про визнання протиправним та
скасування рішення відповідача є
безпідставним, необґрунтованим та
таким, що не підлягає задоволенню
повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони - суб'єкта владних повноважень,
суд присуджує з іншої сторони всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати, пов'язані
із залученням свідків та проведенням
судових експертиз. У зв'язку з
ухваленням судового рішення на користь
суб'єкта владних повноважень та
відсутністю з його сторони судових
витрат, пов'язаних із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз, судові витрати стягненню з
позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 122, 158-163, 167 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволенні
позову відкритого акціонерного
товариства Національна акціонерна
страхова компанія "Оранта".

Копії постанови у повному обсязі
направити сторонам (вручити їх
уповноваженим представникам) у порядку
та строки, встановлені ст. 167 КАС
України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України,
постанова може бути оскаржена шляхом
подання до Київського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд міста Києва
апеляційної скарги протягом десяти
днів із дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
В.М. Данилишин

Постанова у повному обсязі складена 22
вересня 2014 року