Справа № 1324/1893/12 2а/1324/182/12
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 р.
Справа № 876/12336/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Заверухи О.Б.,

суддів
Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Трускавецького
міського суду Львівської області від 22
серпня 2013 року про закриття
провадження у справі за позовом ОСОБА_1
до Львівської міської ради про
визнання рішення незаконним та
зобов'язання надати земельну ділянку
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, -

ВСТАНОВИВ:

17.07.2006 року ОСОБА_1 звернувся з позовом
до Львівської міської ради в якому, з
врахуванням уточнених позовних вимог,
просив: визнати дії відповідача
протиправними у позбавленні позивача
права отримати ділянку безоплатно у
власність для будівництва та
обслуговування житлового будинку;
визнати рішення відповідача про
відмову у безоплатній передачі
позивачу земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку протиправним та
скасувати його; зобов'язати
відповідача передати позивачу у
власність земельну ділянку по вул.
Кастелівка позначену на викопіровці з
плану міста в м.Львові для будівництва
та обслуговування житлового будинку та
вжити щодо цього всіх необхідних
заходів.

Ухвалою Трускавецького міського суду
Львівської області від 22 серпня 2013 року
провадження у справі закрито.

Ухвала суду першої інстанції
мотивована тим, що поданий позов не
підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства.

Не погодившись з вищенаведеною
ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, в якій просить оскаржувану
ухвалу скасувати та направити справу
до суду першої інстанції для
продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційну
скаргу слід задовольнити з наступних
підстав.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до
Львівської міської ради, в якому просив
надати земельну ділянку для
будівництва та обслуговування
житлового будинку по вул. Костелівка у
м. Львові відповідно до Земельного
Кодексу строком на 25 років.

Колегія суддів вважає помилковим
висновок суду першої інстанції про те,
що дану справу не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства, виходячи з наступного.

Відповідно до частини третьої статті
140, частини першої статті 144 Конституції
України місцеве самоврядування
здійснюється територіальною громадою
в порядку, встановленому законом, як
безпосередньо, так і через органи
місцевого самоврядування: сільські,
селищні, міські ради та їх виконавчі
органи; органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими до виконання на
відповідній території.

Акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування з мотивів
їхньої невідповідності Конституції
або законам України визнаються
незаконними в судовому порядку
(частина десята статті 59 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні").

Статтею 80 Земельного кодексу України
встановлено, що суб'єктами права
власності на землю є, зокрема,
територіальні громади, які реалізують
це право безпосередньо або через
органи місцевого самоврядування, на
землі комунальної власності.

Землі, які належать на праві власності
територіальним громадам сіл, селищ,
міст, є комунальною власністю. У
комунальній власності перебувають усі
землі в межах населених пунктів, крім
земель приватної та державної
власності, а також земельні ділянки за
їх межами, на яких розташовані об'єкти
комунальної власності (частини перша,
друга статті 83 Земельного кодексу
України).

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 17 КАС до компетенції
адміністративних судів віднесено
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів або
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Зазначений у цій процесуальній нормі
термін "суб'єкт владних повноважень"
означає орган державної влади, орган
місцевого самоврядування, їхню
посадову чи службову особу, інший
суб'єкт при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, у тому числі на
виконання делегованих повноважень
(пункт 7 частини першої статті 3 КАС
України).

Таким чином, до компетенції
адміністративних судів належать спори
фізичних чи юридичних осіб з органом
державної влади, органом місцевого
самоврядування, їхньою посадовою або
службовою особою, предметом яких є
перевірка законності рішень, дій чи
бездіяльності цих органів (осіб),
відповідно, прийнятих або вчинених
ними при здійсненні владних
управлінських функцій.

У пунктах "а", "б", "в", "г" і "к" статті 12
Земельного кодексу України
передбачено, що до повноважень
селищної ради належить: розпорядження
землями територіальних громад;
передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу; надання земельних
ділянок у користування; вилучення їх із
земель комунальної власності
відповідно до цього Кодексу; викуп
земельних ділянок для суспільних
потреб відповідної територіальної
громади селища; вирішення інших питань
у галузі земельних відносин відповідно
до закону.

Рішенням Конституційного Суду України
від 01 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі
№ 1-6/2010 за конституційним поданням
Вищого адміністративного суду України
щодо офіційного тлумачення положень
частини першої статті 143 Конституції
України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12
Земельного кодексу України, пункту 1
частини першої статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
було надано офіційне тлумачення
зазначених норм.

В п. 1 резолютивної частини рішення
Конституційний Суд України зазначив:

- положення частини першої статті 143
Конституції України, згідно з якими
територіальні громади села, селища,
міста безпосередньо або через утворені
ними органи місцевого самоврядування
"вирішують інші питання місцевого
значення, віднесені законом до їхньої
компетенції", слід розуміти так, що при
вирішенні цих питань органи місцевого
самоврядування діють як суб'єкти
владних повноважень;

- положення пунктів "а", "б", "в", "г" статті
12 Земельного кодексу України у частині
повноважень сільських, селищних,
міських рад відповідно до цього
кодексу вирішувати питання
розпорядження землями територіальних
громад, передачі земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб, надання
земельних ділянок у користування із
земель комунальної власності,
вилучення земельних ділянок із земель
комунальної власності треба розуміти
так, що при вирішенні таких питань ці
ради діють як суб'єкти владних
повноважень;

- положення пункту 1 частини першої
статті 17 Кодексу адміністративного
судочинства України стосовно
поширення компетенції
адміністративних судів на "спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності" слід розуміти
так, що до публічно-правових спорів, на
які поширюється юрисдикція
адміністративних судів, належать і
земельні спори фізичних чи юридичних
осіб з органом місцевого
самоврядування як суб'єктом владних
повноважень, пов'язані з оскарженням
його рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до ст. 69 Закону України "Про
Конституційний Суд України" рішення і
висновки Конституційного Суду України
рівною мірою є обов'язковими до
виконання.

Про це ж вказано і в п. 2 резолютивної
частини зазначеного рішення.

Крім цього, відповідно до ч.2. ст. 162 КАС
України у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про: 1) визнання
протиправними рішення суб'єкта владних
повноважень чи окремих його положень,
дій чи бездіяльності і про скасування
або визнання нечинним рішення чи
окремих його положень, про поворот
виконання цього рішення чи окремих
його положень із зазначенням способу
його здійснення; 2) зобов'язання
відповідача вчинити певні дії; 3)
зобов'язання відповідача утриматися
від вчинення певних дій; 4) стягнення з
відповідача коштів; 5) тимчасову
заборону (зупинення) окремих видів або
всієї діяльності об'єднання громадян; 6)
примусовий розпуск (ліквідацію)
об'єднання громадян; 7) примусове
видворення іноземця чи особи без
громадянства за межі України; 8)
визнання наявності чи відсутності
компетенції (повноважень) суб'єкта
владних повноважень.

Враховуючи наведене вище, колегія
суддів дійшла висновку, що оскаржувана
ухвала постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального
справа, тому її слід скасувати та
направити справу для продовження
розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 160, 195, п. 3 ч. 1 ст. 199,
ст.ст. 204, 205, 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
повністю.

Ухвалу Трускавецького міського суду
Львівської області від 22 серпня 2013 року
про закриття провадження у справі №
1324/1893/12 скасувати та направити справу
для продовження розгляду до суду
першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду є остаточною
та оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.Б.Заверуха

Судді
О.М. Гінда

В.В. Ніколін