Справа № 2а/1670/991/11
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

09 жовтня 2014 року м. Київ
В/800/4295/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого, судді
Ситникова О.Ф.,

суддів:
Лиски Т.О.,

Мойсюка М.І.,

Олексієнка М.М.,

Олендера І.Я.

перевіривши подану заяву ОСОБА_4 про
допуск до перегляду Верховним Судом
України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 24
червня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до Прокуратури Полтавської
області про визнання наказів
протиправними та поновлення на посаді,
-

УСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
Вищого адміністративного суду України
із заявою про допуск до провадження
Верховного Суду України зазначеної
справи для перегляду ухвали Вищого
адміністративного суду України від 24
червня 2014 року в порядку статей 236- 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Відповідно до статті 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства України
заява про перегляд судових рішень
подається до Верховного Суду України
через Вищий адміністративний суд
України, який за змістом статей 239-2 і 240
Кодексу адміністративного судочинства
України перевіряє відповідність заяви
вимогам цього Кодексу та вирішує
питання про допуск справи до
провадження.

Згідно зі статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства України
заява про перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів:

1) неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах;

2) встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Установлений статтею 237 КАС України
перелік підстав для подання заяви про
перегляд Верховним Судом України
судових рішень в адміністративних
справах є вичерпним і розширеному
тлумаченню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів заяви та
доданих до неї документів, постановою
Полтавського окружного
адміністративного суду від 10 жовтня 2013
року позовні вимоги задоволено
частково. Визнано таким, що не
відповідає чинному законодавству
наказ Прокуратури Полтавської області
від 10 січня 2007 року № 2-л в частині
формулювання причини звільнення
молодшого радника юстиції ОСОБА_4 з
посади старшого помічника
Полтавського міжрайонного прокурора.
Змінено наказ Прокуратури Полтавської
області від 10 січня 2007 року № 2-л в
частині формулювання причини
звільнення позивача, вказавши замість
«у зв'язку з невідповідністю займаній
посаді за пунктом 2 статті 40 КЗпП
України» належну причину та підставу, а
саме: «у зв'язку із систематичним
невиконанням службових обов'язків за
пунктом 3 частини 1 статті 40 Кодексу
законів про працю України», Зобов'язано
Прокуратуру Полтавської області
привести наказ від 10 січня 2007 року № 2-л
у відповідність із судовим рішенням та
внести відповідний запис до трудової
книжки ОСОБА_4 за умови її пред'явлення.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 22 січня 2014
року судове рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 24 червня 2014 року залишено
без змін постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від 10
жовтня 2013 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 22 січня 2014 року.

Як вбачається зі змісту вищезазначених
судових рішень, спірні правовідносини
виникли у сторін з приводу прийняття
громадян на публічну службу, її
проходження, звільнення з публічної
служби.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог,
суди першої та апеляційної інстанцій, з
якими погодився суд касаційної
інстанції, дійшли висновку про
задоволення позовних вимог в частині,
оскільки видаючи наказ про звільнення
позивача зі служби відповідачем
неправомірно застосований п. 2 ст. 40
Кодексу законів про працю України.
Адже, до позивача застосовувалися
заходи дисциплінарного стягнення,
правомірність яких була встановлено та
підтверджена при розгляді справи, тому,
з урахуванням приписів частини 3 статті
235 Кодексу законів про працю України
суди дійшли висновку про необхідність
зміни в частині формування причин та
підстав звільнення ОСОБА_4 та
застосувати при звільненні пункт 3
частини 1 статті 40 Кодексу законів про
працю України, а саме у зв'язку з
систематичним невиконанням службових
обов'язків.

На підтвердження неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції норм матеріального права
позивач посилається на ухвалу
Верховного Суду України від 21 жовтня 2009
року (справа №6-5656св09), постанову Вищого
адміністративного суду України від 10
вересня 2013 року (справа № К/9991/96347/11),
постанову Вищого адміністративного
суду України від 18 жовтня 2007 року
(справа № К-9003/07), ухвалу Верховного
Суду України від 06 грудня 2006 року
(справа № 6-2751св05), постанову Вищого
адміністративного суду України від 03
липня 2013 року (справа № К-1014/10) та ухвалу
Вищого адміністративного суду України
від 06 березня 2014 року (справа №К/800/3038/13).

Порівнявши ухвалу Вищого
адміністративного суду України від 12
грудня 2013 року та рішення, на які
посилається скаржник, колегія суддів
дійшла висновку про наявність різних
обставин справи у наданих суду
рішеннях, що в свою чергу, виключає
можливість допуску справи до
провадження та перегляду її Верховним
Судом України.

Відповідно до норми, яка міститься в
пункті 1 частини першої статті 237 КАС
України, заява про перегляд з указаних
мотивів може бути подана за наявності
таких складових: неоднакового
застосування одних і тих самих норм
матеріального права; ухвалення різних
за змістом судових рішень; спірні
питання виникли у подібних
правовідносинах.

Згідно з положеннями постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду України
"Про судову практику застосування
статей 235-240 Кодексу адміністративного
судочинства України" від 13 грудня 2010
року № 2, подібність правовідносин
означає тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

Отже, з наведених судових рішень суду
касаційної інстанції не міститься
аналогічності фактичних обставин, які
досліджувались у зазначених справах,
що не дає можливості встановити
наявність підстав, передбачених ст. 237
КАС України.

На підставі викладеного суд касаційної
інстанції приходить до висновку про
відсутність факту неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Керуючись статтями 235 - 240 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Відмовити у допуску до провадження
Верховного Суду України
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_4 до Прокуратури Полтавської
області про визнання наказів
протиправними та поновлення на посаді.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.Ф. Ситников

судді
Т.О. Лиска

М.І. Мойсюк

М.М. Олексієнко

І.Я. Олендер