Справа № 0670/1246/12
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" вересня 2014 р.
м. Київ К/800/4250/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

в складі: головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Тракало В.В., Штульман
І.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Житомирського міського центру
зайнятості - робочого органу
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття на ухвалу
Житомирського окружного
адміністративного суду від 03.03.2012р. та
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 04.12.2012р. у
справі за позовом Житомирського
міського центру зайнятості - робочого
органу виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття до ОСОБА_1 про
стягнення надміру виплаченої
державної допомоги, -

в с т а н о в и л а:

1 березня 2012 року Житомирський міський
центр зайнятості - робочий орган
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття звернувся до суду
із позовом про стягнення з ОСОБА_1
допомоги по безробіттю в розмірі 795,17
грн.

Ухвалою Житомирського окружного
адміністративного суду від 03.03.2012р., яка
залишена без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 04.12.2012р.,
позов залишено без розгляду.

З такими рішеннями судів першої та
апеляційної інстанцій не погодився
позивач, подав касаційну скаргу, в якій
посилається на порушення судами норм
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення питання
прийняття позову до розгляду. Просить
скасувати постановлені судами першої
та апеляційної інстанцій рішення та
направити справу для продовження
розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача по справі,
перевіривши матеріали справи та
касаційну скаргу, колегія суддів
приходить до висновку, що вона підлягає
задоволенню з наступних мотивів та
передбачених законом підстав.

Частиною другою статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що для звернення до
адміністративного суду суб'єкта
владних повноважень встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня
виникнення підстав, що дають суб'єкту
владних повноважень право на
пред'явлення передбачених законом
вимог. Цим Кодексом та іншими законами
можуть також встановлюватися інші
строки для звернення до
адміністративного суду суб'єкта
владних повноважень.

Відповідно до статті 100 КАС України,
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Суд першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, залишаючи
позов без розгляду, виходив з того, що
допомога по безробіттю була виплачена
ОСОБА_1 у період з 01.07.2000р. по 12.10.2001р.,
проте до суду позивач звернувся тільки
01.03.2012р.

При цьому суди виходили з того, що
доводи позивача про те, що про
безпідставно виплачену допомогу по
безробіттю йому стало відомо лише у
листопаді 2011 року після проведення
обміну інформацією між Житомирським
міським центром зайнятості та ТОВ
«Жерок-Альфа», на підставі якого було
складено Акт від 29.11.2011р. №521, яким
встановлено, що під час перебування
відповідача у центрі зайнятості, як
безробітної, вона працювала на
вказаному підприємстві згідно
трудових угод, не можуть бути прийняті
судами як достатні докази для
поновлення пропущеного строку,
оскільки вказані обставини свідчать
виключно про неналежне виконання
уповноваженими особами позивача своїх
посадових обов'язків.

Поряд з тим, судами не враховано, що
передбачений частиною другою статті 99
КАС України строк звернення до суду
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на те, що про факти
приховання відповідачем відомостей
щодо свого працевлаштування у 2000-2001
роках йому стало відомо лише після
проведеної у листопаді 2011 року
перевірки.

Інші фактичні дані, які б спростовували
наведені факти, або ж свідчили про те,
що позивач повинен був дізнатись
раніше про порушення своїх прав, свобод
чи інтересів, в матеріалах справи
відсутні.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що висновки судів щодо пропуску
позивачем строку звернення до суду
ґрунтуються на припущеннях і не
відповідають фактичним обставинам
справи.

Відповідно до частини 1 статті 220
КАС України суд касаційної інстанції
не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

В свою чергу, відповідно до
частини 1 статті 227 КАС України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи для продовження розгляду є
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
постановлення незаконної ухвали, яка
перешкоджає подальшому провадженню у
справі.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
підлягають скасуванню з направленням
справи для продовження розгляду до
суду першої інстанції.

Керуючись статтями 210, 220, 223, 227, 230,
231, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Житомирського
міського центру зайнятості - робочого
органу виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття задовольнити.

Ухвалу Житомирського окружного
адміністративного суду від 03.03.2012р. та
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 04.12.2012р.
скасувати, а справу направити до суду
першої інстанції для продовження
розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.П. Стародуб

Судді:
В.В. Тракало

І.В. Штульман