Справа № 815/4918/14
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2014-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4918/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 року
м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання
Гунько О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Управління Пенсійного фонду
України у Ренійському районі Одеської
області до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Рені про
визнання неправомірними дій,
зобов'язання вчинити певні дії та
стягнення суми витрат з виплати та
доставки пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за період з грудня 2011 року
по липень 2014 року включно у розмірі 360
662,56 грн.,-

В С Т А Н О В
И В:

Управління Пенсійного фонду України у
Ренійському районі Одеської області
(далі - позивач або УПФУ у Ренійському
районі районі Одеської області)
звернулось до суду з позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Рені (далі -
відповідач), в якому, з урахуванням
заяви про зміну позовних вимог,
просить:

- визнати неправомірними дії
відповідача щодо відмови у прийнятті
до заліку суму виплачених пенсій за
період з грудня 2011 року по липень 2014
року включно у розмірі 360 662,56 грн.;

- зобов'язати відповідача прийняти до
заліку суми витрат з виплати та
доставки пенсій по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за період з грудня 2011 року
по липень 2014 року включно у розмірі 360
662,56 грн., яка включає адресну допомогу у
сумі 322 694,15 грн. та суму витрат
неприйнятих Фондом до заліку (сума
громадян держав - учасників СНД) - 37968,41
грн.;

- стягнути з відповідача суми витрат з
виплати суми витрат з виплати та
доставки пенсій по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за період з грудня 2011 року
по липень 2014 року включно у розмірі 360
662,56 грн.

В обґрунтування вимог позивач
зазначив, що відповідно до ст. 21 Закону
України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІУ
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» відділення Фонду
повинно відшкодувати УПФУ всі виплати,
сплачені особам, яким призначено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку або професійного
захворювання, в тому числі і витрати на
виплату державної адресної допомоги.

Представник позивача у судовому
засіданні підтримала позовні вимоги та
просила позов задовольнити у повному
обсязі, посилаючись на обставини
викладені в позові та в заяві про зміну
позовних вимог.

Представник відповідача у судовому
засіданні відносно задоволення позову
заперечувала, посилаючись на обставини
викладені в письмових запереченнях,
які мотивовані тим, що норми Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
закріплюють обов'язок Фонду
виплачувати пенсії по інвалідності
застрахованим особам України, які
отримали травму на виробництві. Та те
що, відповідно до вимог «Порядку
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання»
затвердженого постановою ПФУ та ФСНВ
України від 04.03.2003 року №5-4/4 стягнення
вищевказаних витрат повинно
проводитись на централізованому рівні.
Тому Управлінням Пенсійного фонду
України у Ренійському районі Одеської
області не має право стягувати дані
витрати з відповідача. Крім того
представник відповідача зазначила, що
адресна допомога як окремий вид
соціальної допомоги не входить до
складу розміру пенсії по інвалідності
та пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, а отже Фонд
не може нести витрати на виплату
державної адресної допомоги. Також
представник відповідача письмову
заяву про розгляд справи в порядку
письмового провадження.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення представників сторін,
всебічно і повно з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позовні
вимоги та заперечення, оцінивши докази,
які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд вважає встановленими
наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

Статтею 46 Конституції України
передбачено, що громадяни мають право
на соціальний захист, що включає право
на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом. Це
право гарантується
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням.

Відповідно до статті 4 Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14.01.1998р.
№16/98-ВР видами загальнообов'язкового
державного соціального страхування є
зокрема пенсійне страхування та
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності. Також відповідно до
вказаної статті відносини, що
виникають за зазначеними у частині
першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

Закон України «Про загальнообов'язкове
пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №
1058-1V (в подальшому - Закон № 1058-ІV)
визначає зокрема принципи, засади і
механізми функціонування системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, призначення,
перерахунку і виплати пенсій.

Частиною третьою статті 4 Закону № 1058-ІV
передбачено, що виключно законами про
пенсійне забезпечення визначаються
зокрема види пенсійного забезпечення
та джерела формування коштів, що
спрямовуються на пенсійне
забезпечення.

Відповідно до статті 2 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» від
05.11.1991р. № 1788-Х11 (в подальшому - Закон №
1788-ХІ) видами державних пенсій є
трудові пенсії: пенсії за віком, по
інвалідності, в разі втрати
годувальника, за вислугу років, та
соціальні пенсії.

Статтями 8, 10 Закону 1788-ХІІ передбачено,
що пенсійне забезпечення здійснюється
органами Пенсійного фонду України,
виплата пенсій здійснюється з коштів
Пенсійного фонду України, тому на
виконання вказаних вимог закону
позивачем здійснено виплату пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та
державної адресної допомоги та
понесені витрати на їх доставку у
загальній сумі 360 662,56 грн., особам,
зазначеним у списках осіб, яким
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за період з грудня 2011 року
по липень 2014 року включно.

При цьому, як вбачається з заяви про
зміну позовних вимог (а.с. 122), в ході
проведення звірки між відділом виплати
пенсій та відділом виконання бюджету,
бухгалтерського обліку та звітності
встановлено, що позивачем невірно було
заявлено суму позовних вимог при
зверненні до суду.

Так, після перевірки загальна сума
витрат з виплати та доставки пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та сума
адресної допомоги за період з грудня 2011
року по липень 2014 року включно складає
360 662,56 грн., у тому числі:

- державна адресна допомога - 322 694,15
грн.;

- загальна сума витрат неприйнятих
Фондом до заліку стосовно громадян
держав - учасників СНД - 37968,41 грн., яка в
свою чергу складається з основного
розміру пенсії у сумі 8422,71 грн.,
державної адресної допомоги у сумі 29
099,18 грн. та цільової грошової допомоги
у сумі 446,52 грн. на таких осіб: ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, які відповідач
не погодився включити до загальної
суми витрат, що підлягає відшкодуванню,
про що склав та підписав таблиці
розбіжностей до актів щомісячної
звірки з грудня 2011 року по липень 2014
року.

З вищевикладеного вбачається, що
позивач з метою відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України, окрім основного розміру
пенсій та цільової грошової допомоги,
включив виплачену ним державну адресну
допомогу та понесені витрати на її
доставку у загальній сумі 351 793,33 грн. (322
694,15 грн. + 29 099,18 грн.) особам, зазначеним
у списках осіб, яким виплачено пенсії
по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за період з грудня 2011 року
по липень 2014 року включно.

Між сторонами не існує спору щодо
виплачених Управлінням Пенсійного
фонду України у Ренійському районі
Одеської області протягом вказаного
періоду сум державної адресної
допомоги, основного розміру пенсій та
цільової грошової допомоги, а також
щодо правильності їх нарахування, тому
ці обставини не досліджуються судом.
Натомість, спір між сторонами виник з
приводу того, чи повинна державна
адресна допомога та пенсійні виплати,
виплачені особі, яка отримала трудове
каліцтво на підприємстві,
розташованому на території іншої
держави, відшкодовуватися Пенсійному
Фонду України за рахунок коштів Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України.

Вирішуючи спір по суті, суд дійшов
наступних висновків.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 1998
року N 16/98-ВР (у редакції, чинній на час
вирішення спірних відносин; далі -
Основи) встановлено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Залежно від страхового випадку,
відповідно до статті 4 Основ, є такі
види загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, як
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття.
Відносини, що виникають за зазначеними
у частині першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до Основ.

Відповідно до пункту 4 статті 25 Основ за
страхуванням від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг і матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого допомога
про тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Ураховуючи те, що пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання є наслідком
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком,
тим хто має надавати застрахованій
особі матеріальну допомогу чи
соціальні послуги, відповідно до
статті 25 Основ є Фонд, що також
передбачено статтею 21 Закону N 1105-ХІУ,
яка визначає перелік соціальних послуг
та виплат, які здійснюються та
відшкодовуються Фондом.

Згідно з частиною четвертою статті 26
Основ, якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між страховиками виник спір щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право
звернутися до належного страховика
щодо відшкодування понесених ним
витрат.

Аналогічне правило закріплене
частиною другою статті 24 Закону N
1105-ХІУ, відповідно до пункту 5 якої якщо
після призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом і
страховиками з інших видів соціального
страхування виникають спори щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернувся
застрахований. При цьому страховик, до
якого звернувся застрахований, має
право звернутися до відповідного
страховика з інших видів соціального
страхування щодо відшкодування
понесених ним витрат.

Пункт 7 Порядку, якому, на думку
відповідача, суперечать вимоги
управління ПФУ про відшкодування
витрат, не врегульовує спірні
відносини, які виникли у цій справі,
оскільки встановлене ним правило та
механізм взаєморозрахунків на
централізованому рівні між Фондом та
ПФУ розраховані на відсутність спору
та реалізуються за наслідками
попередньо здійснених згідно з
пунктами 5,6 Порядку звірок витрат за
особовими справами потерпілих,
складання актів таких звірок,
узгодження й подання відповідних
довідок.

Статтею 16 Закону N 1105-ХІУ визначено, що
безпосереднє управління Фондом
здійснюють його правління та виконавча
дирекція. За змістом статті 18
зазначеного Закону виконавча дирекція
Фонду є постійно діючим виконавчим
органом правління Фонду, проводить
свою діяльність від імені Фонду у межах
та в порядку, що визначаються його
статутом і Положенням про виконавчу
дирекцію Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України, затвердженим
постановою правління Фонду від 20
квітня 2001 року N 15 (далі - Положення про
виконавчу дирекцію Фонду), організовує
та забезпечує виконання рішень
правління Фонду, робочими органами
виконавчої дирекції Фонду є, зокрема,
її відділення в районах і містах
обласного значення. Робочі органи
виконавчої дирекції Фонду є юридичними
особами, мають самостійні кошториси,
печатку із зображенням Державного
Герба України та своїм найменуванням.

Згідно з пунктом 15 Положення про
Пенсійний фонд України, затвердженого
Указом Президента України від 1 березня
2001 року N 121/2001 (чинного на час
виникнення спірних відносин), ПФУ
здійснює свої повноваження
безпосередньо та через утворені в
установленому порядку головні
управління ПФУ в Автономній Республіці
Крим, областях, містах Києві,
Севастополі та управління ПФУ в
районах, містах і районах у містах.

З огляду на викладене вимоги
управління ПФУ про відшкодування
відділенням Фонду витрат, пов'язаних із
виплатою та доставкою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві, відповідають
змісту його прав як робочого органу ПФУ
щодо відшкодування понесених ним
витрат та узгоджуються із компетенцією
виконавчої дирекції Фонду, основними
завданнями якої згідно з Положенням
про виконавчу дирекцію Фонду, крім
іншого, визначено виконання завдань та
основних принципів страхування від
нещасного випадку, фінансування
страхових виплат, а до повноважень у
сфері здійснення процедури
страхування та координації страхової
діяльності віднесено, зокрема,
співпрацю з фондами з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування витрат, понесених ними у
зв'язку з матеріальним забезпеченням
потерпілих внаслідок нещасного
випадку на виробництві, та
представництво інтересів страховика в
органах державної виконавчої влади,
органах місцевого самоврядування і
судах.

Таким чином, витрати, понесені органами
ПФУ у зв'язку із виплатою та доставкою
пенсій по інвалідності від трудового
каліцтва (у тому числі й пенсій особам,
які стали інвалідами від нещасного
випадку на виробництві на території
колишніх республік СРСР) підлягають
відшкодуванню за рахунок Фонду як
належного страховика від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання. Такий висновок щодо
застосування норм матеріального права
міститься у постановах Верховного Суду
України від 20.03.2007 року, від 12.06.2012 року
та від 21.05.2013 року (справи №№ 21-1087во06,
21-165а12 та 21-129а13 відповідно).

З огляду на викладене вимоги позивача
про відшкодування відділенням Фонду
витрат, пов'язаних із виплатою та
доставкою основного розміру пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві у сумі 8422,71 грн.
та цільової грошової допомоги у сумі
446,52 грн. підлягають задоволенню.

Разом з тим, вимоги позивача відносно
відшкодування державної адресної
допомоги у загальному розмірі 351 793,33
грн. задоволенню не підлягають, з
огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Закону України
від 9 липня 2003 року N 1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» непрацездатні громадяни
крім пенсійних виплат із системи
пенсійного забезпечення мають право
отримувати доплати, надбавки та
підвищення до зазначених виплат,
додаткову пенсію в порядку та за
рахунок коштів, визначених
законодавством. У разі якщо сукупність
виплат, зазначених у частині першій
цієї статті, разом з пенсійними
виплатами із системи пенсійного
забезпечення та іншими доходами не
досягають розміру прожиткового
мінімуму, визначеного законом для
непрацездатних громадян, такі
громадяни мають право на отримання
державної соціальної допомоги в
порядку, розмірах та за рахунок коштів,
визначених законом.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів
України від 26 березня 2008 року N 265 «Деякі
питання пенсійного забезпечення
громадян» (далі - постанова N 265)
установлено, що у разі, коли щомісячний
розмір пенсійних виплат, державної
соціальної допомоги інвалідам з
дитинства і дітям-інвалідам, особам,
які не мають права на пенсію, та
інвалідам (з урахуванням надбавок,
підвищень, додаткових пенсій, цільової
грошової допомоги, сум індексації та
інших доплат, встановлених
законодавством, крім пенсій за
особливі заслуги перед Україною) не
досягає прожиткового мінімуму,
встановленого законом для осіб, які
втратили працездатність, таким особам
надається щомісячна державна адресна
допомога в сумі, що не вистачає до
зазначеного прожиткового мінімуму.

Пунктом 1 постанови N 198 Кабінет
Міністрів України з 1 квітня 2009 року
встановив підвищення до пенсії,
щомісячного довічного грошового
утримання, державної соціальної
допомоги інвалідам з дитинства та
дітям-інвалідам, особам, які не мають
права на пенсію, та інвалідам, у розмірі
7,5 гривні, збільшуючи його з 1 липня - до
14,2 гривні, а з жовтня - до 28,4 гривні.

За змістом пункту 4 постанови N 265 та
пункту 2 постанови N 198 виплата
щомісячної державної адресної
допомоги та підвищення до пенсії
здійснюється за рахунок коштів, з яких
виплачується пенсія або державна
соціальна допомога.

Частиною третьою статті 30 та частиною
восьмою статті 36 Закону N 1058-IV
встановлено, що пенсія по інвалідності
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, а також
пенсія у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання,
призначається відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності».

Перелік соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом, передбачено статтею 21 Закону N
1105-XIV.

Відповідно до цієї статті Фонд
зобов'язаний у встановленому законом
порядку своєчасно та в повному обсязі
відшкодувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
здоров'я, в тому числі пенсії по
інвалідності від трудового каліцтва
або професійного захворювання та
пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, у разі
настання страхового випадку.

До страхових виплат, передбачених цим
Законом, адресна допомога та
підвищення до пенсії не включаються.

Пунктом 4 Порядку передбачено, зокрема,
що Фонд зобов'язаний відшкодовувати
ПФУ виплачену останнім суму основного
розміру пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Аналіз положень постанов N 265 та № 198,
якими передбачено надання щомісячної
державної адресної допомоги та виплату
підвищення до пенсії, дає підстави
вважати, що такі виплати не входять до
складу розміру пенсії по інвалідності
та пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Вирішуючи питання, чи здійснюються ці
виплати за рахунок коштів Фонду,
необхідно врахувати те, що страхування
від нещасного випадку є самостійним
видом загальнообов'язкового
державного соціального страхування, за
допомогою якого здійснюється
соціальний захист, охорона життя та
здоров'я громадян у процесі їх трудової
діяльності.

Одним з основних принципів страхування
від нещасного випадку є цільове
використання коштів, які відповідно до
статті 46 Закону N 1105-ХІУ не формуються
за рахунок Державного бюджету України,
не включаються до його складу та
використовуються виключно за їх прямим
призначенням.

Зважаючи на особливості фінансування
страхування від нещасного випадку,
виключно цільове використання цих
коштів та враховуючи те, що адресна
допомога та підвищення до пенсії як
окремі види соціальної допомоги не
входять до складу розміру пенсії по
інвалідності та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, Фонд не може нести
витрати на виплату державної адресної
допомоги та підвищення до пенсії.

Відносно вимог позивача стосовно
визнання неправомірними дії
відповідача щодо відмови у прийнятті
до заліку суму виплачених пенсій за
період з грудня 2011 року по липень 2014
року включно у розмірі 360 662,56 грн. та
зобов'язання останнього прийняти до
заліку суми витрат з виплати та
доставки пенсій по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за період з грудня 2011 року
по липень 2014 року включно у розмірі 360
662,56 грн., суд зазначає наступне.

Верховний Суд України неодноразово
висловлював правову позицію щодо
способу захисту порушених прав при
вирішенні таких спорів (постанови від 20
березня 2007 року N 21 1087во0б, від 06 червня
2011 року N 21-1161а11, від 20 червня 2011 року N
21-76а11, від 28 листопада 2011 року N 21-366а11,
від 19 березня 2012 року, від 10 червня 201).
Зокрема, він вказав, що Порядок
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків
на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку
Не виробництві або професійного
захворювання, затвердженого
постановою правління ПФУ, правління
Фонду від 4 березня 2003 року N 5-4/4
(зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 16 травня 2003 року за N 376/7697), на
який посилається управління ПФУ,
обґрунтовуючи позовні вимоги щодо
підписання актів звірки розрахунків,
не регулює спірні відносини, які
виникли у цьому випадку, оскільки
встановлене зазначеним Порядком
правило щодо підписання актів звірки
розрахунків підлягає застосуванню
лише за відсутності спору.

Таким чином, у разі наявності спору та
незгоди на підписання актів звірки
розрахунків з боку Фонду вимоги про
стягнення таких сум мають вирішуватися
в судах адміністративної юрисдикції
шляхом пред'явлення органами ПФУ
позову про стягнення цих сум, а не
шляхом пред'явлення вимог про
підписання актів звірки.

З огляду на вищевикладене, на підставі
ст. 10 КАС України, згідно якої, усі
учасники адміністративного процесу є
рівними та ст. 11 КАС України, згідно
якої розгляд і вирішення справ у
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними доказів,
з'ясувавши обставини у справі;
перевіривши всі доводи і заперечення
сторін та надавши правову оцінку всім
наданим сторонами на час розгляду
справи доказам; суд дійшов висновку, що
слід частково задовольнити позовні
вимоги управління Пенсійного фонду
України у Ренійському районі Одеської
області щодо стягнення суми витрат з
виплати та доставки пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання за період з
грудня 2011 року по липень 2014 року
включно у розмірі 8869 грн. 23 коп.

Судові витрати розподілити відповідно
до вимог статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 158-163 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

П О С Т А Н
О В И В:

Адміністративний позов Управління
Пенсійного фонду України у Ренійському
районі Одеської області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Рені про
визнання неправомірними дій,
зобов'язання вчинити певні дії та
стягнення суми витрат з виплати та
доставки пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за період з грудня 2011 року
по липень 2014 року включно у розмірі 360
662,56 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Рені на
користь Управління Пенсійного фонду
України у Ренійському районі Одеської
області суму витрат з виплати та
доставки пенсій по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за період з грудня 2011 року
по липень 2014 року включно у розмірі 8869
грн. 23 коп., яку перерахувати на р/р
4005, ТВБВ № 10015/0371 філія - Одеське
обласне управління ВАТ «Ощадбанк», МФО
328845.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги. Якщо апеляційну
скаргу не буде подано в строк,
встановлений ст. 186 КАС України,
постанова суду набирає законної сили
після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Постанова суду може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду шляхом подачі
апеляційної скарги до Одеського
окружного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

Повний текст постанови складений та
підписаний суддею 13 жовтня 2014 року.

Суддя
С.О. Cтефанов

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Рені на
користь Управління Пенсійного фонду
України у Ренійському районі Одеської
області суму витрат з виплати та
доставки пенсій по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за період з грудня 2011 року
по липень 2014 року включно у розмірі 8869
грн. 23 коп., яку перерахувати на р/р
4005, ТВБВ № 10015/0371 філія - Одеське
обласне управління ВАТ «Ощадбанк», МФО
328845.