Справа № 815/5247/14
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5247/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року
м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючої судді
Потоцької Н.В.

за участю секретаря
Загрійчук О.В.

сторін:

позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
Хитрової Ю.Г.

представника третьої особи
не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Головного управління
статистики в Одеській області, третя
особа: виконуючий обов'язки начальника
Головного управління статистики в
Одеській області Копилової Тетяни
Володимирівни про поновлення на
публічній службі, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Одеського
окружного адміністративного суду із
позовом до Головного управління
статистики в Одеській області, третя
особа: виконуючий обов'язки начальника
Головного управління статистики в
Одеській області Копилова Тетяна
Володимирівна, в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ
виконуючого обов'язки Головного
управління статистики в Одеській
області Копилової Т.В. № 20-к від 13.08.2014
р., яким ОСОБА_1 було звільнено з посади
начальника відділу статистики в
Арцизькому районі, у зв'язку зі
скороченням штату працівників на
підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, а на
запропоновану посаду начальника
відділу статистики соціальних програм
та послуг управління статистики в
Арцизькому районі не переведено;

- поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді
начальника відділу статистики
соціальних програм та послуг
управління статистики в Арцизькому
районі з виплатою середнього заробітку
за час вимушеного прогулу з 13.08.2014 р. по
день поновлення на роботі.

В обґрунтування своєї правової позиції
позивачка зазначила, що вважає
звільнення незаконним, оскільки воно
відбулось не внаслідок скорочення
посади, а внаслідок чергової
реорганізації установи.

Так, з 01.08.2014 р. відділ статистики в
Арцизькому районі Головного
управління статистики в Одеській
області Державної служби статистики
України реорганізовано в управління
статистики в Арцизькому районі
Головного управління статистики в
Одеській області Державної служби
статистики України.

Відповідно, займану посаду
перейменовано у посаду начальника
управління статистики в Арцизькому
районі, але в порушення положень ч. 2 ст.
42 КЗпП України не дотримано переважне
право позивачки на залишення на роботі,
як працівника з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці,
оскільки стаж роботи в сфері
статистики складає більше 32 років, з
них більше 17 років (з 03.03.1997 р.) на посаді
начальника відділу. Натомість було
запропоновано переведення на посаду
начальника відділу статистики
соціальних програм та послуг
управління статистики в Арцизькому
районі, але навіть, не дивлячись на мою
згоду на переведення на зазначену
посаду, в порушення ч. 2 ст. 40 та ст. 49
КЗпП України, мене було звільнено з
займаної посади, а на запропоновану
посаду не переведено.

В судовому засіданні позивачка
підтримала заявлені позовні вимоги та
просила їх задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечувала. В
обґрунтування заявленої правової
позиції, надала до суду письмові
заперечення в яких, зокрема, зазначила,
що відповідачем з урахуванням приписів
чинного законодавства до Єдиного
державного реєстру подано
повідомлення про припинення
діяльності Арцизького відділу та
реєстраційну картку про створення
відокремленого підрозділу юридичної
особи за формою 5, згідно з якими
державний реєстратор вніс запис до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців про
створення нового підрозділу
відповідача - управління статистики в
Арцизькому районі.

Згідно приписів статті 492 Кодексу
законів про працю України, відповідач
27.05.2014 попередив всіх працівників
відокремлених підрозділів про
майбутнє скорочення їх посад з 01.08.2014 р.
та запропонував посади у новому
відокремленому підрозділі відповідача
- в управлінні статистики в Арцизькому
районі.

Отже, відповідачем вчинені всі дії, які
передують звільненню з посади, у
зв'язку із створенням нового
підрозділу управління статистики в
Арцизькому районі.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення позивачки, представника
відповідача, дослідивши обставини,
якими обґрунтовуються позовні вимоги,
перевіривши їх доказами, судом
встановлено наступне.

Державна служба статистики України
наказом від 26.05.2014 № 166 «Про
відокремлені підрозділи Головного
управління статистики в Одеській
області» створила управління
статистики в Арцизькому районі,
управління статистики в Котовському
районі, управління статистики в
Саратському районі та сектор
статистики у Ширяївському районі, що є
відокремленими підрозділами Головного
управління статистики в Одеській
області (п.1).

Крім того, пп. 2.1 п. 2 закрито відділи
статистики в Арцизькому та
Тарутинському районах, що є
відокремленими підрозділами
Відповідача та передані їх функцій
управлінню статистики в Арцизькому
районі з 01.08.2014 р.

Згідно приписів Законом України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців», головне
управління статистики надало до
Єдиного державного реєстру
повідомлення про припинення
діяльності відділу статистики в
Арцизькому районі та реєстраційну
картку про створення відокремленого
підрозділу юридичної особи за формою 5,
згідно з якими державний реєстратор
вніс запис до Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців про створення нового
підрозділу - управління статистики в
Арцизькому районі.

З урахуванням приписів статті 492
Кодексу законів про працю України,
Головне управління статистики в
Одеській області 27.05.2014 попередило всіх
працівників зазначеного
відокремленого підрозділу про
скорочення їх посад з 01.08.2014 р. та
запропонувало посади у новому
відокремленому підрозділі - в
управлінні статистики в Арцизькому
районі.

Попередженням № 15-30/183 від 27.05.2014 р.
ОСОБА_1 повідомлено про звільнення
протягом 2-х місяців та запропоновано
переведення на посаду начальника
відділу статистики соціальних програм
та послуг управління статистики в
Арцизькому районі.

З попередженням ОСОБА_1 була
ознайомлена, про що свідчить її підпис
27.05.2014р. та вказала, що «згодна» із
переведенням на зазначену посаду.

15.07.2014 року о 14:25 год. на адресу
начальників відділів статистики в
Арцизькому та Тарутинському районі
надіслано повідомлення, що 21 липня 2014
року об 11:00 год. буде проведено конкурс
на заміщення посади начальника відділу
статистики соціальних програм та
послуг управління статистики в
Арцизькому районі.

Крім того, судом встановлено, що на
адресу начальника відділу статистики в
Арцизькому районі 16.07.2014 року
надісланий лист, яким доведено до
відома ОСОБА_1, що працівниками відділу
статистики в Арцизькому районі не
надіслані до відділу кадрового
забезпечення заяви на участь у
конкурсі на заміщення вакантних посад
державних службовців Головного
управління статистики в Одеській
області.

Також поінформовано, що для
підтвердження участі у конкурсі на
заміщення вакантних посад державних
службовців терміново до 12:00 год. 17.07.2014
року необхідно подати до відділу
кадрового забезпечення заяви на участь
або письмову відмову від участі у
конкурсі.

В свою чергу, ОСОБА_1 заяву на участь у
конкурсі до відділу кадрового
забезпечення Головного управління
статистики в Одеській області не
подала, у конкурсі участі не приймала.

13.08.2014 року Головне управління
статистики в Одеській області наказом
№ 20-к, на підставі наказу Державної
служби статистики України від 06 травня
2014 року № 131 «Про затвердження
граничної, чисельності працівників
Головного управління регіональної
статистики, головних управлінь
статистики в областях та м. Києві»;
штатного розпису Головного управління
статистики в Одеській області,
затвердженого Головою Держстату
України Осауленком О.Г. від 27.05.2014р.;
попередження про скорочення від 27.05.2014
№15-30/183, листку непрацездатності серія
ATE № 560562, звільнило ОСОБА_1 з посади
начальника відділу статистики в
Арцизькому районі у зв'язку зі
скорочення штату працівників (п. 1
статті 40 КЗпП України).

Позивачка із наказом ознайомлена 21
серпня 2014 р., що підтверджується її
підписом.

Надаючи належну правову оцінку спірним
правовідносинам суд виходить з
наступного.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
1992 року № 9 «Про практику розгляду
судами трудових спорів» розглядаючи
трудові спори, пов'язані зі звільненням
за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані
з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали
місце зміни в організації виробництва
і праці, зокрема, ліквідація,
реорганізація або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників, чи додержано власником
або уповноваженим ним органом норм
законодавства, що регулюють
вивільнення працівника, які є докази
щодо змін в організації виробництва і
праці, про те, що працівник відмовився
від переведення на іншу роботу або що
власник або уповноважений ним орган не
мав можливості перевести працівника з
його згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи попереджався
він за 2 місяці про наступне
вивільнення.

Підставами припинення трудового
договору згідно з положеннями пункту 4
частини першої статті 36 КЗпП України є,
зокрема, розірвання трудового договору
з ініціативи працівника (статті 38, 39), з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу (статті 40, 41)
або на вимогу профспілкового чи іншого
уповноваженого на представництво
трудовим колективом органу (стаття 45).
Частиною четвертою статті 36 КЗпП
встановлено, що припинення трудового
договору з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу можливе лише
у разі скорочення чисельності або
штату працівників (пункт 1 частини
першої статті 40).

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 40 КЗпП трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом, зокрема, у
випадку змін в організації виробництва
і праці, в тому числі ліквідації,
реорганізації, банкрутства або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Згідно статті 492 КЗпП України, про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках
змін в організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством.

Одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації. При відсутності роботи за
відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно. Водночас власник або
уповноважений ним орган доводить до
відома державної служби зайнятості про
наступне вивільнення працівника із
зазначенням його професії,
спеціальності, кваліфікації та розміру
оплати праці.

Таким чином, положення ч. 3 ст. 492 КЗпП
України, декларує дві імперативні
норми.

По-перше, власник або уповноважений ним
орган одночасно з попередженням про
звільнення пропонує працівникові іншу
роботу.

По-друге, під іншою роботою на тому ж
підприємстві, в установі, організації в
даній статті КЗпП України мається на
увазі, що роботодавець зобов'язаний
запропонувати працівнику, який
вивільнюється, всі наявні вакансії, які
відповідають його кваліфікації,
досвіду роботи та стану здоров'я і які
може виконувати працівник, і не лише за
місцем його роботи в певному
структурному підрозділі, а всі
вакансії, які є в юридичної особи.

Аналіз зазначених норм дає підстави
вважати, що розірвання трудового
договору з працівником має
супроводжуватися наданням гарантій,
пільг і компенсацій, передбачених КЗпП,
а також дотриманням установлених вимог
при вивільненні працівника. Ці норми
кореспондуються з конституційним
правом громадянина на захист від
незаконного звільнення (стаття 43
Конституції України). Крім того,
наведені вище положення частини
четвертої статті 36 КЗпП встановлюють,
що звільнення за пунктом 1 частини
першої статті 40 зазначеного Кодексу
можливе у випадку скорочення
чисельності або штату працівників.

Виходячи з наявних у справі матеріалів
можна зробити висновок про те, що у
новому штатному розписі відповідача,
була передбачена посада «начальника
відділу статистики соціальних програм
та послуг управління статистики в
Арцизькому районі», яка є рівноцінною
посаді, яку займала позивачка до
звільнення, за професією,
спеціальністю, кваліфікацією, досвідом
роботи та станом здоров'я.

Призначення на посади та звільнення з
посад державних службовців
здійснюється відповідно до Закону
України «Про державну службу» та
Кодексу законів про працю України.

Призначення на посади шостої-сьомої
категорій державних службовців,
передбачених ст. 25 Закону України «Про
державну службу», проводиться на
конкурсній основі, крім випадків, коли
інше встановлено законами України.

Так приймаючи до уваги однакову
кваліфікацію, показники
продуктивності праці ОСОБА_1 та ОСОБА_5,
що підтверджується атестацією у 2013
році, коли вказані особи були
атестовані за певних умов (витяг з
протоколу додається), наявність у
Позивача догани за неналежне виконання
своїх службових обов'язків (наказ від
06.11.2013 № 328-к «Про захід дисциплінарного
впливу ОСОБА_1.), на зайняття цими
працівниками більш високої посади не
було підстав, а за наявності двох
претендентів на вакантну посаду -
начальника відділу статистики
соціальних програм і послуг управління
статистики в Арцизькому районі було
вирішено провести конкурс, згідно з
«Порядком проведення конкурсу на
заміщення вакантних посад державних
службовців», затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 15.02.2002 №
169.

Однак, позивачка із заявою про
прийняття участі у конкурсі не
звернулась, отже, за власної ініціативи
не вчинила дій для отримання вакантної
посади.

Більше того, відповідно до частини
третьої статті 40 КЗпП, не допускається
звільнення працівника з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
в період його тимчасової
непрацездатності (крім звільнення за
пунктом 5 цієї статті), а також у період
перебування працівника у відпустці.

Оскільки позивачка з 24.07.2014 до 12.08.2014
знаходилася на лікарняному, що
підтверджується листком
непрацездатності серія ATE № 560562, то
звільнена вона була за пунктом 1 статті
40 КЗпП України з 13.08.2014 р., як таку, що
знаходиться поза штатом.

Суд критично ставиться до посилань
позивачки про не доведення до центру
зайнятості інформації про заплановане
масове вивільнення працівників,
оскільки відповідачем додано до
матеріалів справи Звітність
«Інформація про заплановане масове
вивільнення працівників, у зв'язку із
змінами в організації виробництва і
праці» (Форма № 4-ПН).

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України,
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій та
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Також відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють зокрема чи прийняті
вони обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії).

Статтею 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що судове рішення повинно
бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відтак, зважаючи на встановлені у
справі обставини та, з огляду на
правові приписи законодавства, які
регулюють спірні правовідносини, суд
дійшов висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 6-8, 71, 86, 128, 158-163, 167,
186, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в
порядку і строки, встановлені ст. 254 КАС
України.

Постанова може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через Одеський
окружний адміністративний суд шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з моменту отримання копії
постанови з одночасним поданням її
копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя

Потоцька Н.В.

В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

14 жовтня 2014 року.