Справа № 826/12009/13-а
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2014-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 жовтня 2014 року 08:19
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Кобилянського К.М.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовом Прокурора Голосіївського
району місті Києва в інтересах ОСОБА_1
Управління освіти Голосіївської
районної у місті Києві державної
адміністрації Спеціальної
школи-інтернату для слабозорих дітей
№11до треті особиКиївської міської
ради Департамент земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) ОСОБА_2 ОСОБА_3 Відкрите
акціонерне товариство Акціонерний
Банк "Укргазбанк" ОСОБА_5 ОСОБА_6
про скасування рішення в частині та
державного акта на земельну ділянку,
До Окружного адміністративного суду
міста Києва надійшла позовна заява
прокурора Голосіївського району міста
Києва, в якій, з урахуванням заяви про
збільшення позовних вимог від 26.09.2013
прокурор просить суд:
- визнати незаконними та скасувати
пункти 19, 19.1-19.3 Рішення Сьомої сесії
Двадцять четвертого скликання
Київської міської ради від 18.03.2004 №
108/1318 «Про передачу громадянам у
приватну власність земельних ділянок
для будівництва, експлуатації та
обслуговування житлових будинків,
господарських будівель і споруд» в
частині, що стосуються затвердження
проекту відведення і передачі у
приватну власність ОСОБА_7 земельної
ділянки площею 0,10 га для будівництва,
експлуатації та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_2;
- скасувати Державний акт на право
власності на земельну ділянку серії KB
№ 123583 від 05.07.2004 (кадастровий номер
0,10 га для будівництва, експлуатації та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_2, виданий на ім'я ОСОБА_7;
- скасувати дублікат Державного акта на
право власності на земельну ділянку
серії KB № 139674 від 05.07.2004 (кадастровий
площею 0,10 га для будівництва,
експлуатації та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_2, виданий
на ім'я ОСОБА_7 19 січня 2006,
зареєстрований в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та право постійного
користування землею, договорів оренди
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 31.07.2013
прийнято до провадження та призначено
до розгляду в судовому засіданні, яке в
подальшому відкладалось та зупинялось
з метою отримання додаткових доказів
для вирішення спору по суті заявлених
Під час розгляду справи сторона
позивача ОСОБА_1 позовні вимоги
підтримала в повному обсязі та просила
суд їх задовольнити, посилаючись на те,
що спірна земельна ділянка була
виділена Київською міською радою з
порушенням вимог чинного земельного
законодавства України.
Голосіївської районної у місті Києві
державної адміністрації та Спеціальна
школа-інтернат для слабозорих дітей №
11 у вирішенні справи покладались на
розсуд суду.
Київська міська рада проти
позову заперечувала в повному обсязі
посилаючись на відсутність у позивача
будь-яких правовстановлюючих
документів на спірну земельну ділянку.
Департамент земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) проти позову
заперечував з огляду на позицію
Київської міської ради.
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та Відкрите акціонерне
товариство Акціонерний Банк
«Укргазбанк» проти позову також
заперечували, посилаючись на те, що
ОСОБА_7 отримав спірну земельну ділянку
в законний спосіб, як особа, яка
потребувала поліпшення житлових умов,
внаслідок чого її подальший продаж
ОСОБА_3 є цілком легальним та таким, що
не порушує вимог земельного
законодавства України.
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 позовні
вимоги підтримали, при цьому
посилаючись на позицію власної матері -
Справа розглянута в порядку письмового
провадження, відповідно до ч. 6 ст. 128
Кодексу адміністративного судочинства
України за відсутності необхідності
заслуховувати свідків чи експертів.
Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Окружний адміністративний суд міста
Києва встановив наступне.
18 березня 2004 Київською міською радою
прийнято рішення № 108/1318, відповідно до
п.п. 19 - 19.3 якого вирішено наступне:
«Затвердити проект відведення
земельної ділянки гр. ОСОБА_7 для
будівництва, експлуатації та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд на
Передати гр. ОСОБА_7, за умови виконання
п. 19.1 цього рішення, у приватну
власність земельну ділянку площею 0,10
га для будівництва, експлуатації та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд на
АДРЕСА_2 за рахунок земель міської
Громадянину ОСОБА_7:
- виконувати обов'язки власника
земельної ділянки відповідно до вимог
ст. 91 Земельного кодексу України;
- одержати дозвіл на виконання
будівельних робіт в управлінні
держархбудконтролю та виконувати
умови забудови земельної ділянки
згідно з АПЗ Головного управління
містобудування, архітектури та дизайну
міського середовища виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
- забезпечити вільний доступ для
прокладання нових, ремонту та
експлуатації існуючих інженерних
мереж і споруд, розміщених у межах
- питання відшкодування відновлюючої
вартості зелених насаджень (акт
обстеження зелених насаджень від 03.03.2003
№ 822) вирішити в установленому порядку;
- виконати вимоги, викладені в листах
Головного управління містобудування,
архітектури та дизайну міського
середовища від 05.09.2003 № 19-1841, Державного
управління екології та природних
ресурсів в м. Києві від 23.09.2003 № 08-8-20/7231;
- у місячний термін замовити у
Головному управлінні земельних
ресурсів виконавчого органу Київради
(Київської міської державної
адміністрації) документ, що посвідчує
право приватної власності на земельну
Головному управлінню земельних
ресурсів виконавчого органу Київради
(Київської міської державної
адміністрації) забезпечити
виготовлення та видачу в установленому
порядку гр. ОСОБА_7 державного акта на
право приватної власності на землю.
Попередити власника земельної ділянки,
що право приватної власності на землю
може бути припинено у випадках,
передбачених ст. ст. 140, 143 Земельного
Як вбачається з матеріалів справи,
підставою для прийняття рішення № 108/1318
в оскаржуваній частині стали наступні
20 квітня 2002 ОСОБА_7 звернувся до голови
Київської міської ради Омельченка О.О.
із заявою (а.с. 47 Том ІІІ), в якій просив
надати дозвіл на приватизацію часини
земельної ділянки площею не більше 1000
кв. м., що знаходиться поруч з його
будинком по АДРЕСА_3.
Заява ОСОБА_7 вмотивована тим, що його
родина складається з 7 чоловік (він,
дружина і п'ятеро дітей), які мешкають в
трьох кімнатній квартирі площею 40,9 кв.
м., тобто на кожного члена сім'ї
припадає 5,8 кв. м. площі.
29 травня 2002 Київська міська рада листом
№ 225-КР-2484/2 (а.с. 49 Том ІІІ) надіслала
заяву ОСОБА_7 для опрацювання в
установленому законом порядку до:
Київського міського управління
Головкиївархітектури, Санітарно -
епідеміологічної станції і Державного
управління екології та природних
12 листопада 2002 ОСОБА_9 звернувся до
начальна головного управління
земельних ресурсів КМДА з заявою (а.с. 48
Том ІІІ), в якій просив направити
відповідний лист від Управління
земельних ресурсів КМДА до МСЕС з метою
отримання погодження на приватизацію
земельної ділянки, яка знаходиться в
забороненій для будівництва 300
метровій зоні від кладовища.
В подальшому, на підставі листа
Київської міської ради від 05.09.2002 №
225-ПК2-1474, на замовлення ОСОБА_7,
Комунальним підприємством «Київський
міський центр земельного кадастру та
приватизації землі» розроблено
Завдання на складання проекту
відведення земельної ділянки гр.
ОСОБА_7 для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд на
АДРЕСА_2 (а.с. 51 - 52 Том ІІІ).
05 вересня 2003 Головним управлінням
містобудування, архітектури та дизайну
міського середовища складено Висновок
щодо умов використання земельної
ділянки та наявності містобудівних
обмежень та обтяжень для відведення
земельної ділянки по АДРЕСА_2, згідно
якого Управління не заперечує проти
відведення земельної ділянки для
будівництва індивідуального житлового
будинку (а.с. 54 Том ІІІ).
12 червня 2003 Головний державний
санітарний лікар м. Києва листом №4153
(а.с. 55 Том ІІІ) повідомив заступника
начальника Головного управління
земельних ресурсів і Головного
державного санітарного лікаря
Голосіївського району про те, що на
підставі ст.ст. 10, 11 Закону України «Про
забезпечення санітарного та
епідеміологічного благополуччя
населення» він не заперечує проти
відведення земельної ділянки ОСОБА_7
для будівництва і обслуговування
індивідуального житлового будинку на
23 вересня 2003 Державним управлінням
екології та природних ресурсів в м.
Києві видано позитивний висновок № 1718
щодо виділення гр. ОСОБА_7 земельної
ділянки за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 56 Том
Аналогічним чином, 03 листопада 2003
Голосіївською районною у м. Києві
Державною адміністрацією листом № 523-316
(а.с. 53 Том ІІІ) повідомлено Головне
управління земельних ресурсів про те,
що місцевий орган виконавчої владине
має заперечень проти виділення
вказаної земельної ділянки гр. ОСОБА_7 у
встановленому порядку (а.с. 55 Том ІІІ).
В подальшому, за результатами розгляду
представлених ОСОБА_2 матеріалів та
зазначених вище позитивних висновків
погоджувальних служб міста Києва, на
підставі ст.ст. 81, 116, 118, 121 Земельного
кодексу України, Головне управління
земельних ресурсів виконавчого органу
Київради (Київської міської державної
адміністрації) вирішило за можливе
передати у приватну власність
громадянину ОСОБА_7 земельну ділянку
площею 0,10 га для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд на
АДРЕСА_2 за рахунок міських земель, не
наданих у власність чи користування,
про що складено висновок від 11.02.2004 №
03-18/199-В (а.с. 59 - 68 Том ІІІ).
На підставі висновку Головного
управління земельних ресурсів
виконавчого органу Київради (Київської
міської державної адміністрації)
Київською міською радою і було
прийнято Рішення № 108/1318 від 18.03.2004 про
передачу гр. ОСОБА_7 у приватну
власність земельної ділянки за
В той же час, на підставі Рішення
Київської міської ради від 18.03.2004 №
108/1318 ОСОБА_2 було отримано державний
акт від 19.01.2006 на право власності на
зазначену земельну ділянку (а.с. 13 Том
Не погоджуючись з правомірністю
рішення № 108/1318 від 18.03.2004 в частині, що
стосується ОСОБА_7, прокуратура і
ОСОБА_1 посилаються на наступні
обставини.

Зі слів ОСОБА_1, що також підтримані
прокуратурою Голосіївського району м.
Києва, житловий будинок АДРЕСА_1 разом з
господарськими спорудами та будівлями
перейшов в рівних частках на правах
спадщини від ОСОБА_10 (дата смерті -
ІНФОРМАЦІЯ_3) до ОСОБА_1 та на той час її
неповнолітніх дітей - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2
Спадкова справа № 902 заведена та
знаходиться в державній нотаріальній
конторі № 10 Дніпровського району м.
Києва від 13.07.2004.

Як зазначає ОСОБА_1, домоволодіння
(житловий будинок разом з
господарськими спорудами/будівлями)
згідно обмірів та технічного паспорту
БТІ від 1957 року знаходиться на
присадибній земельній ділянці площею
505 м. кв. (в тому числі під будинком -115 м.
кв., під господарськими будівлями - 183 м.
кв., під двором - 207 м. кв.), яка (земельна
ділянка) була надана власнику
домоволодіння на підставі рішення
Виконавчого комітету Київської
міської ради народних депутатів № 934
від 19.06.1955 (а.с. 38 Том І).

В даному випадку суд вважає за
необхідне зауважити, що а ні
прокуратурою, а ні ОСОБА_1, до
матеріалів справи не надано копії
рішення Виконавчого комітету
Київської міської ради народних
депутатів № 934 від 19.06.1955 про виділення
земельної ділянки загальною площею 505
м. кв., та не надано доказів
неможливості отримання даного
документа (доказів звернення до
Київської міської ради з відповідною
заявою, в задоволенні якої було б
відмовлено).

Враховуючи зазначене, такі доводи
сторони позивача відхиляються судом як
неналежний доказ повідомлених ОСОБА_1
обставин виділення земельної ділянки.

Обґрунтовуючи наявність порушеного
права, ОСОБА_1 зазначила, що з
оголошення в газеті «АВІЗО» їй стало
відомо про те, що присадибна земельна
ділянка, якою користується її родина та
на якій розташований житловий будинок
разом з господарськими
спорудами/будівлями, продається окремо
від будівель невідомими людьми.

Крім того, зі слів ОСОБА_1, їй стало
відомо, що спірна присадибна земельна
ділянка, якою родина ОСОБА_5
користується тривалий час з 1929 року,
рішенням Київської міської ради від
18.03.2004 № 108/1318, без їх відома і згоди, а
також без попереднього вилучення з
користування, передана в приватну
власність ОСОБА_7, на ім'я якого видано
Державний акт на право власності на
земельну ділянку серія КВ № 123583 від
05.07.2004 (кадастровий номер земельної
ділянки :79:006:0019), однак адреса
земельної ділянки зазначена - АДРЕСА_2.

ОСОБА_1 наголошує на тому, що фактично
земельна ділянка, яка рішенням
Київської міської ради від 18.03.2004 №
108/1318 передана в приватну власність
ОСОБА_7, площею 1000 кв. м. по АДРЕСА_2

м. Києва накладається і включає в себе
земельні ділянки:

- площею 505 м. кв. (в тому числі під
будинком - 115 м. кв., під господарськими
будівлями - 183 м. кв., під двором - 207 м.
кв.), яка була надана власнику
домоволодіння по АДРЕСА_1 на підставі
рішення Виконавчого комітету
Київської міської ради народних
депутатів № 934 від 19.06.1955;

- площею 495 м. кв., яка рішенням
виконавчого комітету Київської
міської ради від 31.12.1970 № 2391 «Про
закріплення та відвід додаткової
земельної ділянки спеціальній
школі-інтернату для слабозорих дітей
під будівництво спального корпусу,
спортивного залу, їдальні з
харчоблоком, котельної інших
необхідних приміщень» була надана та
закріплена за спеціальною
школою-інтернатом для слабозорих дітей

№ 11.

Підсумовуючи власну правову позицію,
ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що
спірною присадибною земельною
ділянкою родина ОСОБА_1 користується
добросовісно, відкрито, безперервно та
за призначенням, починаючи з 10.07.1929 по
теперішній час.

Окружний адміністративний суд міста
Києва відхиляє такі доводи ОСОБА_1 як
необґрунтовані, враховуючи наступне.

Дійсно, як вбачається з копії, знятої з
копії Акта купівлі - продажу
домоволодіння від 10.08.1929 (а.с. 171 - 175 том
ІІІ), ОСОБА_11 (зі слів ОСОБА_1 - її свекор)
придбав домоволодіння в м. Києві на
колишній Забайковій, Треповській, а
станом на 1929 рік - АДРЕСА_1, а саме:
будинок одноповерховий дерев'яний,
вкритий залізом на дві кімнати, сарай
дерев'яний під залізною покрівлею,
збудовані на ділянці садибної землі,
мірою 965 кв. м.

В технічному паспорті № 5156 на садибний
(індивідуальний) житловий будинок
АДРЕСА_1 (а.с. 9 - 12 Том І), станом на 11.08.1957
зроблено запис про те, що ОСОБА_11 дійсно
є власником домоволодіння на підставі
акта купівлі продажу домоволодіння,
посвідченого другою Київською
державною нотаріальною конторою 10.07.1929
за № 15830/1.

Суд відзначає, що в даному випадку при
вчиненні напису в технічному паспорті
стосовно дати реєстрації акта купівлі -
продажу домоволодіння, ймовірно було
допущено помилку, адже в технічному
паспорті зазначено дату посвідчення
правочину - 10.7.29, в той час як в самому
акті купівлі - продажу зазначено: «м.
Київ, 1929 року Листопада 29 дня № 15830/1). До
того ж, суд приходить до висновку, що
фактично правочин не міг бути
посвідчений нотаріусом раніше від дати
його вчинення. Втім, оскільки при
вирішенні даного спору розбіжність в
датах не впливає на суть спірних
правовідносин, суд вважає за можливе
прийняти до уваги в якості дати
вчинення правочину саме 29.11.1929, як то
зазначено в Акті (а.с. 175 Том ІІІ).

Враховуючи зазначені вище обставини та
письмові докази, наявні в матеріалах
справи, у суду не виникає сумніву з
приводу належності на праві власності
ОСОБА_11 домоволодіння за адресою
АДРЕСА_1.

В подальшому, 19.05.1972 ОСОБА_11 вчинив
заповіт (а.с. 74

Том І), згідно якого заповів належний
йому цілий будинок, який знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 своїм дітям в рівних
частинах, а саме, по ј частині: ОСОБА_10,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_11 помер, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть (а.с. 8 Том І).

У відповідності до ст. 549 Цивільного
кодексу Української РСР в редакції від
18.07.1963, визнається, що спадкоємець
прийняв спадщину: 1) якщо він фактично
вступив в управління або володіння
спадковим майном; 2) якщо він подав
державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути
вчинені протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини.

Часом відкриття спадщини визнається
день смерті спадкодавця, а при
оголошенні його померлим - день,
зазначений в статті 21 цього Кодексу (ст.
525 Цивільного кодексу Української РСР).

Таким чином, вбачається за можливе
прийти до висновку, що починаючи з
23.06.1972 ОСОБА_10 (чоловік ОСОБА_1.) набув
права на спадщину у розмірі ј будинку.

Із заяви ОСОБА_10 б/н і б/д (а.с. 57 Том І)
вбачається, що станом на 2000 рік із
переліку спадкоємців згідно заповіту
від 19.05.1972, в живих, на той час, були
ОСОБА_10 і його сестра ОСОБА_10 - ОСОБА_15,
яка, як зазначено в заяві, відмовилась
від спадщини.

Статтями 560, 561 Цивільного кодексу
Української РСР визначено, що
спадкоємці, закликані до спадкоємства,
можуть одержати в державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини свідоцтво про право
на спадщину. Свідоцтво про право на
спадщину видається також державною
нотаріальною конторою при переході
спадкового майна до держави.

Свідоцтво про право на спадщину
видається спадкоємцям за законом після
закінчення шести місяців з дня
відкриття спадщини.

При спадкоємстві як за законом, так і за
заповітом свідоцтво може бути видане і
раніше закінчення шести місяців з дня
відкриття спадщини, якщо в державній
нотаріальній конторі є дані про те, що,
крім осіб, що заявили про видачу
свідоцтва, інших спадкоємців немає.

Втім, незважаючи на те, що спадщина, в
даному випадку, була відкрита ще в
червні 1972, а з заяви ОСОБА_10 (а.с. 57 Том І)
видно, що його рідна сестра від
спадщини відмовилась, тобто він
лишився єдиним спадкоємцем, стороною
позивача не надано до матеріалів
справи жодного правовстановлюючого
документу, який би підтверджував
прийняття ОСОБА_10 спадщини у формі
будинку АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 не змогла пояснити суду з
посиланням на належні письмові докази,
що позбавило можливості її чоловіка -
ОСОБА_10 до 10.08.1973, тобто протягом більш
ніж 6 місяців з дня відкриття спадщини,
отримати свідоцтво про право на
спадщину.

Разом з тим, 10.08.1973 в будинку АДРЕСА_1
сталась пожежа, в результаті якої
спадкове майно було значною мірою
пошкоджено, що підтверджується
відповідними довідкою та висновком,
які наявні в матеріалах справи (а.с. 42 - 43
Том І).

Зокрема, відповідно до Висновку про
технічний стан будинку АДРЕСА_1 (а.с. 42
Том І): будинок АДРЕСА_1 в результаті
пожежі прийшов в аварійний стан, не
придатний для проживання. Виконання
відновлюваного капітального ремонту
технічно і економічно недоцільно, т.я.
такий ремонт по суті є капітальним
будівництвом.

Послідовний аналіз зазначених вище
обставин дає змогу прийти до висновку,
що за умови відновлення/будівництва на
місці пошкодженого пожежею будинку
нової будівлі, ОСОБА_10 не був би
позбавлений можливості вступити у
спадщину відповідно до ст. 550
Цивільного кодексу Української РСР,
однак такого ремонту/будівництва з
невідомих суду причин в 1973 році
здійснено не було, внаслідок чого у
сторони позивача ОСОБА_1 і відсутні
будь-які правовстановлюючі документи
на будинок та земельну ділянку за
адресою АДРЕСА_1, що власне і
підтверджується матеріалами справи.

Під час розгляду справи суд
неодноразово відзначав, що намагання
ОСОБА_1 відновити порушене право, яке
виникло в 1973 році, шляхом скасування
рішення місцевого органу
самоврядування, яке датоване 2004 роком
та згідно якого ОСОБА_7 виділено
земельну ділянку, на яку в іншої особи
не має правовстановлюючих документів -
є неналежним способом захисту
порушеного права, однак сторона
позивача наполягала на задоволенні
позовних вимог, посилаючись на те, що
родина ОСОБА_10 (ОСОБА_1) добросовісно та
відкрито користується земельною
ділянкою за її цільовим призначенням.

З письмових пояснень ОСОБА_1 (а.с. 75 - 81
Том ІІІ) вбачається, що будинок і
господарській споруди знаходяться за
адресою АДРЕСА_1.

Тобто, зі слів позивача виникає
ситуація, при якій ОСОБА_1 разом з
дітьми добросовісно користується
нерухомим майном, яке належить їй на
праві власності, втім яке знаходиться
(внаслідок неправомірного рішення
Київської міської ради) на земельній
ділянці, документи на яку вона не ще
встигла оформити, внаслідок власне
чого ОСОБА_1 і наполягає на задоволенні
позовних вимог.

Втім, такі пояснення ОСОБА_1 є
неправдивими, адже як вбачається з
наявних в матеріалах справи фотографій
спірної земельної ділянки, жодної
нерухомості на земельній ділянці не
має, що також підтверджується довідкою
Київського міського БТІ від 23.04.2002 № 9801,
згідно якої станом на 2002 спірна
земельна ділянка вільна від забудови
внаслідок виникнення пожежі 10.08.1973, яка
зруйнувала всі будівлі.

Таким чином, вбачається за можливе
прийти до висновку, що ОСОБА_1 станом на
дату прийняття спірного рішення
Київською міською радою в 2004 не могла
оформити за собою право власності на
земельну ділянку, адже нерухоме майно,
яке знаходилось на земельній ділянці у
власність її чоловіка за заповітом так
і не перейшло. Як наслідок, не перейшло
нерухоме майно у формі будинку і у
власність ОСОБА_1, а приналежність
земельної ділянки до капітального
будівництва була втрачена.

При цьому, ОСОБА_1 на власний розсуд не
скористалась правом на отримання
спірної земельної ділянки у власність
за загальною процедурою та до моменту
подання відповідної заяви про
отримання цієї земельної ділянки
ОСОБА_2, хоча їй, як дружині нині
померлого ОСОБА_10, достеменно було
відомо про відсутність у її родини
правовстановлюючих документів на
зазначену земельну ділянку.

Не скористалась ОСОБА_1 також і правом
на набуття права на земельну ділянку за
давністю користування (набувальна
давність), як то передбачено ст. 119
Земельного кодексу України.

Намагання ОСОБА_1 обґрунтувати
неправомірність спірного рішення
Київської міської ради шляхом посилань
на неправомірне накладення меж
земельної ділянки ОСОБА_16 на землі
Спеціальної школи-інтернату для
слабозорих дітей № 11 судом
сприймаються як зловживання
процесуальним правом та відхиляються,
адже жодного документального
підтвердження зазначеного твердження
до матеріалів справи стороною позивача
не надано, а матеріали справи не
містять в собі заперечень Школи з
приводу неправомірності оскаржуваного
рішення.

Статтею 118 Земельного кодексу України
передбачено, що громадянин,
зацікавлений у приватизації земельної
ділянки, яка перебуває у його
користуванні, подає заяву до
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування,
який передає земельні ділянки
державної чи комунальної власності у
власність відповідно до повноважень,
визначених статтею 122 цього Кодексу. У
разі якщо земельна ділянка державної
власності розташована за межами
населених пунктів і не входить до
складу певного району, заява подається
до Ради міністрів Автономної
Республіки Крим.

Рішення органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування щодо
приватизації земельних ділянок
приймається у місячний строк на
підставі технічних матеріалів та
документів, що підтверджують розмір
земельної ділянки.

Громадяни - працівники державних та
комунальних сільськогосподарських
підприємств, установ та організацій, а
також пенсіонери з їх числа,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельних ділянок, які
перебувають у постійному користуванні
цих підприємств, установ та
організацій, звертаються з клопотанням
про приватизацію цих земель до
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування,
який передає земельні ділянки
державної чи комунальної власності у
власність відповідно до повноважень,
визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган місцевого
самоврядування або орган виконавчої
влади в місячний термін розглядає
клопотання і надає дозвіл
підприємствам, установам та
організаціям на розробку проекту
приватизації земель.

Передача земельних ділянок у власність
громадянам - працівникам державних та
комунальних сільськогосподарських
підприємств, установ та організацій, а
також пенсіонерам з їх числа
провадиться після затвердження
проекту приватизації земель у порядку,
встановленому цим Кодексом.

Громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства). У разі якщо
земельна ділянка державної власності
розташована за межами населених
пунктів і не входить до складу певного
району, заява подається до Ради
міністрів Автономної Республіки Крим.
Верховній Раді Автономної Республіки
Крим, Раді міністрів Автономної
Республіки Крим, органам виконавчої
влади або органам місцевого
самоврядування, які передають земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, забороняється вимагати
додаткові матеріали та документи, не
передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування, який
передає земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки розробляється за
замовленням громадян суб'єктами
господарювання, що є виконавцями робіт
із землеустрою згідно із законом, у
строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня
реєстрації клопотання Верховна Рада
Автономної Республіки Крим, Рада
міністрів Автономної Республіки Крим,
відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування, який
передає земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу, не надав
дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або мотивовану відмову у його
наданні, то особа, зацікавлена в
одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності, у місячний
строк з дня закінчення зазначеного
строку має право замовити розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки без надання такого
дозволу, про що письмово повідомляє
Верховну Раду Автономної Республіки
Крим, Раду міністрів Автономної
Республіки Крим, відповідний орган
виконавчої влади або орган місцевого
самоврядування. До письмового
повідомлення додається договір на
виконання робіт із землеустрою щодо
відведення земельної ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки погоджується в
порядку, встановленому статтею 1861
цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування, який
передає земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу у двотижневий
строк з дня отримання погодженого
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки (а в разі
необхідності здійснення обов'язкової
державної експертизи землевпорядної
документації згідно із законом - після
отримання позитивного висновку такої
експертизи) приймає рішення про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки та
надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи
органу місцевого самоврядування у
передачі земельної ділянки у власність
або залишення клопотання без розгляду
можуть бути оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади
чи органу місцевого самоврядування у
передачі земельної ділянки у власність
або залишення заяви без розгляду
питання вирішується в судовому
порядку.

Послідовний аналіз
зазначених норм законодавства, з
урахуванням письмових доказів, що
наявні в матеріалах справи, дає змогу
прийти до висновку про те, що спірне
рішення Київської міської ради цілком
відповідає вимогам ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а доводи, на які посилається
сторона позивача, жодним чином не
впливають на коло прав ОСОБА_1,
Управління освіти Голосіївської
районної у місті Києві державної
адміністрації, Спеціальної
школи-інтернату для слабозорих дітей
№11 в рамках досліджуваних
правовідносин, внаслідок чого позовні
вимоги задоволенню не підлягають.

Частиною другою статті 19 Конституції
України встановлено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

У відповідності до положень частини 2
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в
сукупності, проаналізувавши матеріали
справи та надані сторонами докази, суд
дійшов до висновку, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 94,
160-163, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні
адміністративного позову прокурора
Голосіївського району міста Києва в
інтересах ОСОБА_1, Управління освіти
Голосіївської районної у місті Києві
державної адміністрації, Спеціальної
школи-інтернату для слабозорих дітей
№11Спеціальної школи-інтернату для
слабозорих дітей №11 - відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленим статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції протягом
десяти днів за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя
К.М.
Кобилянський