Справа № К/9991/48184/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2014 року м.
Київ К/9991/48184/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л.,
Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом прокурора м. Тернополя до
Тернопільської міської ради про
визнання незаконним рішення, за
касаційною скаргою прокурора м.
Тернополя на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 24 березня
2010 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 4 липня 2011 року, -

у с т а н о в и л а :

У березні 2011 року прокурор м. Тернополя
звернувся до суду з позовом, у якому
просив визнати незаконним пункт 19
рішення четвертої сесії
Тернопільської міської ради шостого
скликання №6/4/51 від 5 січня 2011 року «Про
затвердження положень про виконавчі
органи міської ради», яким затверджено
Положення про службу у справах
неповнолітніх дітей, а також визнати
незаконним і скасувати пункт 1 рішення
сесії Тернопільської міської ради
№6/6/44 від 24 лютого 2011 року «Про розгляд
протестів прокурора м. Тернополя».

В обґрунтування позовних вимог
прокурор посилався на те, що вказані
пункти рішень суперечать вимогам
чинного законодавства та підлягають
приведенню у відповідність із його
вимогами.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від
24 березня 2010 року, залишеною без змін
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 4 липня 2011
року в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить їх
рішення скасувати та задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи колегія суддів, в межах статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, дійшла висновку про
відхилення скарги з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно з частиною 3 статті 211
Кодексу адміністративного судочинства
України підставами касаційного
оскарження є порушення судом норм
матеріального чи процесуального права.

З матеріалів справи
вбачається, що оскаржувані судові
рішення ухвалені з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
підстави для їх скасування відсутні.

Частиною 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, визначається, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Судами попередніх інстанцій правильно
встановлено, що спірними пунктами
рішень відповідача жодних прав, свобод
чи інтересів не порушено.

Як встановлено судами і
підтверджується матеріалами справи,
пунктом 19 рішення Тернопільської
міської ради від 5 січня 2011 року № 6/4/51
«Про затвердження положень про
виконавчі органи міської ради»
затверджено Положення про Службу у
справах неповнолітніх та дітей
Тернопільської міської ради.

На вказане рішення прокурором було
внесено протест з підстав порушення
статті 6 Сімейного кодексу України,
оскільки у пункті 19 назви структурного
підрозділу Тернопільська міська рада
самостійно визначила правовий статус
неповнолітніх, виокремивши їх із
правового статусу дитини. Даний
протест відхилено рішенням сесії
Тернопільської міської ради №6/6/44 від 24
лютого 2011 року.

Суди попередніх інстанції правильно
виходили з того, що спірним рішенням
міськради не визначено назви
структурного підрозділу, а лише
затверджено Положення про виконавчі
органи міської ради, в тому числі
Служби у справах неповнолітніх та
дітей.

Статтею 6 Сімейного кодексу України
правовий статус дитини має особа до
досягнення нею повноліття. Малолітньою
вважається дитина до досягнення нею
чотирнадцяти років. Неповнолітньою
вважається дитина у віці від
чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Суди правильно зазначили, що
диспозиція цієї статті дає визначення
поняття «дитини», що включає як
малолітніх так і неповнолітніх дітей, і
жодним чином спору сторін не
стосується.

Також судами правильно застосовано до
спірних правовідносин положення
Закону України «Про органи і служби у
справах дітей та спеціальні установи
для дітей», статей 38, 54 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
щодо повноважень відповідача на
утворення служб у справах дітей і
спрямування їх діяльності, та
встановлено, що затверджене в межах
своїх повноважень положення не
суперечить вимогам постанови Кабінету
Міністрів України № 1068 від 30 серпня 2007
року «Про затвердження типових
положень про службу у справах дітей».

Тому висновок судів про те, що
спірні пункти рішень відповідача
прийняті на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України, є повністю обґрунтований.

Враховуючи зазначене, рішення судів
відповідають дійсним обставинам
справи та нормам матеріального і
процесуального права, доводи
касаційної скарги їх висновків не
спростовують, такі ґрунтуються на
помилковому трактуванні правових норм,
а тому підстав для скасування судових
рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу прокурора м.
Тернополя відхилити, постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 24 березня
2010 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 4 липня 2011 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало