Справа № 2а-13913/10/2670
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" червня 2014 р. м. Київ
К/9991/4379/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів: Карася О.В.
(головуючого), Голубєвої Г.К., Рибченка
А.О., при секретарі судового засідання
Гончар Н.О., за участю представника
позивача Малярчук Ю.Б., представники
відповідача в судове засідання не
з'явились, про дату, час та місце
судового засідання повідомлені
належним чином, - розглянувши у
відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції у м.
Києві по роботі з великими платниками
податків на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23.11.2010 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 12.01.2011 у справі № 2а-13913/10/2670 за
позовом Дочірньої компанії
"Укргазвидобування" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" до Спеціалізованої державної
податкової інспекції у м. Києві по
роботі з великими платниками податків
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2010 року Товариством до суду
заявлений позов, з урахування уточнень,
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень Державної
податкової інспекції від 11.02.2010 №
/0, від 08.07.2010 № /1 та наступних
в часі повідомлень-рішень у порядку
адміністративного оскарження через
дріб 2,3, якими позивачеві визначено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість (далі - ПДВ) та з податку
на прибуток за порушення вимог Закону
України "Про податок на додану
вартість" та Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств".

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, позовні вимоги
задоволено.

Рішення суду першої інстанції, з думкою
якого погодився апеляційний суд,
вмотивоване тим, що позивачем
підтверджено первинними і
розрахунковими документами реальність
господарських взаємовідносин з його
контрагентами, які у своїй сукупності
спростовують висновки акту перевірки,
на підставі якого було ухвалено
оспорювані податкові повідомлення
рішення, про нікчемність правочину
платника податків, а відповідачем не
надано суду належних, допустимих та
достовірних доказів щодо таких
висновків.

Не погодившись із судовими рішеннями,
відповідач до Вищого
адміністративного суду України подав
касаційну скаргу, де посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
зазначені судові рішення скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у позові
відмовити.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді, перевіривши
повноту встановлених обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки
судами, Вищий адміністративний суд
України не вбачає підстав для
задоволення касаційної скарги.

Судами першої і апеляційної інстанцій
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що підставою для
прийняття оспорюваних позивачем
податкових повідомлень-рішень були
висновки, які були викладені у акті від
21.01.2010 про результати проведення
планової документальної виїзної
перевірки з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства Дочірньої компанії за
період з 01.01.2008 по 30.09.2009, про порушення
позивачем ч. 3 ст. 215, ч. 2 ст. 228 Цивільного
кодексу України, п. 4.2 ст. 4, пп. 4.5.1 п. 4.5
ст. 4, пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" та п. 1.31 ст. 1, пп. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4,
п. 5.1, пп. 5.2.1, пп. 5.2.5 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5,
пп. 8.2.2 п. 8.2 ст. 8, пп. 8.6.1 п. 8.6 ст. 8 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств", що призвело до заниження
податкових зобов'язань з ПДВ та з
податку на прибуток. Такий висновок
фахівців контролюючого органу
вмотивовано нікчемністю господарських
операцій між позивачем та його
контрагентами, оскільки за підсумками
невиїзної документальної перевірки
контрагента позивача (ТОВ П ІІ "ПЕТ
пласт") встановлено, що діяльність
останнього була спрямована на
здійснення операцій, пов'язаних з
отриманням податкової вигоди з
контрагентом - посередником (ТОВ
"Атлант - Сервіс груп"), який не має
необхідних умов для ведення
відповідної в силу відсутності
основних фондів, технічного персоналу,
виробничих потужностей, складських
приміщень, транспортних засобів, та
відносно керівника якого порушено
кримінальну справу за фактом злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України. А
безпосередній продавець товару (ТОВ
"Завод технологічних ліній"), з яким
позивачем було укладено договори
поставки товару та яким на користь
позивача було виписано податкові
накладні, не приймав участь в
транспортуванні товару, який
відповідно до залізничних накладних
поставлявся безпосередньо від
імпортера (ТОВ "ТПС Альянс"). Також у
акті відповідач зазначає, що позивач не
обґрунтував рівня ціни та придбаний
товар (баритовий концентрат) у ТОВ
"Завод технологічних ліній", оскільки
вартість баритового концентрату при
реалізації від імпортера (ТОВ "ТПС
Альянс") на ТОВ "Завод технологічних
ліній" є значно меншою від вартості
реалізації ТОВ "Завод технологічних
ліній" на ДК "Укргазвидобування"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України".

Задовольняючи позовні вимоги судами
попередніх інстанцій було досліджено
співвідношення між документальним
підтвердженням сформованого позивачем
податкового кредиту та валових витрат,
наявність якого не оспорюється
сторонами, та обставинами реального
здійснення господарських операцій,
внаслідок чого було зроблено висновок
про безпідставність висновків
податкового органу щодо безтоварності
господарських операцій, за наслідками
яких позивачем було сформовано
податковий кредит та валові витрати.

Дійсно, наслідки для податкового
обліку створює лише фактичний рух
активів.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення прав та обов'язків. При
цьому загальними вимогами, додержання
яких є необхідним для чинності
правочину, встановлено, що правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним
(ч. 5 ст. 203 цього Кодексу).

Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій (ч. 1
ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні").

Фінансова, податкова, статистична та
інші види звітності, що використовують
грошовий вимірник, ґрунтуються на
даних бухгалтерського обліку (ч. 2 ст. 3
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні"). Платник податку самостійно
обчислює суму податкового
зобов'язання, яку зазначає в
декларації. До декларації вносяться
дані податкового обліку платника
окремо за кожний звітний (податковий)
період без наростаючого підсумку
(пункт 2 розділу ІІІ Порядку заповнення
і подання податкової звітності з
податку на додану вартість,
затвердженого наказом ДПА України від
25.01.2011, № 41, чинний з 04.03.2011).

Отже, одним із юридичних елементів
дійсності правочину є його спрямування
на реальне настання правових
наслідків, обумовлених ним. При цьому в
первинних документах, які є підставою
для бухгалтерського обліку, фіксуються
дані лише про фактично здійснені
господарські операції. В свою чергу
дані бухгалтерського обліку та
податкового обліку відображуються у
податкових деклараціях платників
податків.

Відповідно, якщо господарська операція
фактично не відбулася, то первинні
документи, складені платником податку
та його контрагентом на підтвердження
такої операції, не відповідають
дійсності, та свідчать про відсутність
у сторін волевиявлення щодо реального
здійснення господарської операції. В
цьому випадку існують підстави для
застосування ст. 228 Цивільного кодексу
України із наслідками щодо нікчемності
правочину. Нікчемний правочин не
породжує правових наслідків, тому
існують підстави для внесення
відповідних змін у податковому обліку
платника податку та його контрагента,
зокрема щодо попередньо відображених
безтоварних операцій.

Судами встановлено, що позивач мав
господарські взаємовідносини з ТОВ
"Завод технологічних ліній". Вказані
взаємовідносини позивача з цим
контрагентом ґрунтувалися на
договірних правовідносинах, а саме - на
договорах поставки, які були укладені
між позивачем та ТОВ "Завод
технологічних ліній" за результатами
проведених відкритих тендерних торгів
(оголошення № 10066308 та № 04907,
опубліковані у Віснику державних
закупівель № 10 (134) від 10.03.2008 та № 7 (343)
від 16.02.2009, щодо закупівлі баритового
концентрату). За умовами укладених
договорів продавець (ТОВ "Завод
технологічних ліній") зобов'язався
продати (поставити), а покупець
(позивач) - прийняти та оплатити товар
відповідно до Специфікації, яка є
невід'ємною частиною договору та
згідно умов договору (п. 3.1) якою
вказуються умови поставки товару,
вантажовідправники та
вантажоотримувачі.

У відповідності до Специфікації № 1
вантажоотримувачем є структурний
підрозділ позивача БУ "Укрбургаз".

На виконання умов договорів ТОВ "Завод
технологічних ліній" поставило товар
залізницею, що підтверджено вантажними
накладними на перевезення вантажу
через залізницю, а також відповідними
актами про поставку, підписаними між
ТОВ "Завод технологічних ліній" та
позивачем, актами на внутрішнє
переміщення товару, підписаними між
позивачем та його структурним
підрозділом (БУ "Укрбургаз"), прибуткові
ордери на прийняття баритового
концентрату та накладні на відпуск ТМЦ.

Відтак, наявність вантажних накладних
на перевезення вантажу через залізницю
свідчить про рух товару. При цьому
судами правомірно відхилено доводи
відповідача про те, що в залізничних
накладних повинні обов'язково
зазначатися відправник ТОВ "Завод
технологічних ліній" та ДК
"Укргазвидобування" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" у якості отримувача, оскільки
згідно Специфікацій до договорів та
актів на внутрішньогосподарське
переміщення ТМЦ одержувачем визначено
саме структурний підрозділ позивача БУ
"Укрбургаз", а згідно тендерних торгів
постачальником є саме ТОВ "Завод
технологічних ліній". Крім того, саме
проведення тендерних торгів із
дотриманням вимог діючого
законодавства, у ході яких цінова
пропозиція саме ТОВ "Завод
технологічних ліній" як учасника була
найпривабливіша для позивача,
спростовує доводи державного
податкового органу щодо
необґрунтованості ціни придбаного
позивачем товару.

Також необхідно зазначити, що для
кваліфікації правочину за ст. 228
Цивільного кодексу України має
враховуватись вина сторони, внаслідок
чого необхідно довести наявність
умислу у сторін при укладенні та
вчиненні конкретного правочину щодо
настання певних протиправних
наслідків. Наявність чи відсутність
певних обставин встановлюється на
підставі будь-яких фактичних даних, що
мають значення для справи, та які є
доказами у розумінні ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
та відповідають висунутим
процесуальним законом критеріям
належності, допустимості та
достовірності таких доказів. Тому, за
обставин, які склалися у даній справі,
визначенню правочину як такого, що є
нікчемний, повинен передувати або
вирок суду про притягнення учасника
(учасників) такого правочину до
кримінальної відповідальності, який би
набрав законної сили, або рішення суду
про визнання правочину недійсним.

Всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
відповідачем таких доказів надано не
було.

Є також безпідставним посилання
податкового органу на відсутність
матеріально - технічної бази у
контрагента позивача у ланцюгу
постачання, оскільки наявність або
відсутність матеріально - технічної
бази у господарюючого суб'єкта не є
передумовою для визначення
господарської компетенції останнього
та не має правового значення для
вирішення питання про наявність наміру
сторін на реальне настання правових
наслідків, обумовлених укладеними
угодами або порушення позивачем правил
оподаткування. Також чинне податкове
законодавство не ставить у залежність
право платника податків на формування
податкового кредиту з ПДВ та валових
витрат від дотримання податкової
дисципліни його контрагентами.

Наведене свідчать про правомірність
висновків суду першої та апеляційної
інстанцій щодо скасування
оскаржуваних податкових повідомлень -
рішень податкової інспекції як таких,
що прийняте всупереч приписів чинного
законодавства.

За таких обставин переглянуті судові
рішення першої та апеляційної
інстанцій у справі відповідають
приписам чинного законодавства, а
доводи касаційної скарги визнаються
непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції у м.
Києві по роботі з великими платниками
податків залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 23.11.2010 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.01.2011 у
справі № 2а-13913/10/2670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К. Голубєва

А.О. Рибченко