Справа № 826/883/14
Суддя: Старова Н.Е.
Дата ухвалення: 2014-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
826/883/14 Головуючий у
1-й інстанції: Смолій І. В.
Суддя-доповідач: Старова Н.Е.
У Х В А Л А

Іменем України

08 жовтня 2014 року
м.
Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді суддів:
Старової Н. Е. Мєзєнцева Є. І., Файдюка В.
В. розглянувши у письмовому
провадженні апеляційну скаргу
Київської міжрегіональної митниці
Міністерства доходів і зборів України
на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва по
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Софіт-Люкс» (далі
позивач, Товариство) до Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України (далі
відповідач 1, Митниця), Головного
управління Державної казначейської
служби у м. Києві (далі відповідач 2) про
визнання дій протиправними, скасування
рішення, стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного
суду м. Києва звернулося Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Софіт-Люкс»» з позовом до Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України, Головного
управління Державної казначейської
служби у м. Києві про визнання дій
відповідача 1 протиправними,
скасування рішення про коригування
митної вартості товарів № 100250000/2013/600889/2
від 28.10.2013 року, винесеного Київською
міжрегіональною митницею Міністерства
доходів і зборів України; стягнення з
Державного бюджету України надмірно
сплачених коштів у розмірі 33385,71 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
19.03.2014 року позовні вимоги задоволено
частково.

Відповідач 1, не погоджуючись з
рішенням суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій просив
скасувати постанову та прийняти нове
рішення, яким в задоволенні
адміністративного позову відмовити
повністю.

Справа розглянута відповідно до вимог
п.2 ч.1 ст.197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Як встановлено судом першої інстанції,
02 квітня 2012 року між позивачем
(Покупець) та Компанією «ZHEJIANG FIRSD GROUP CO
LTD» (продавець) укладено
зовнішньоекономічний контракт № SMA16,
відповідно до умов якого, Продавець
зобов'язується поставити, а Покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
товар за кількістю, асортиментом і
вартістю узгоджений Сторонами в
Інвойсі щодо кожної поставки (том 1, а. с.
225-230).

28.10.2013 року Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Софіт-Люкс», згідно з електронною
митною декларацією № 100250000/2013/075150 від
28.10.2013 року, подало Київській
регіональній митниці до митного
оформлення товар - прожектори для
освітлення вулиць, за ціною договору.

Вважаючи, що подані декларантом
документи не дають змоги визначити
митну вартість імпортованих товарів,
посадовою особою митниці зобов'язано
Товариство надати додаткові документи.

Позивачем, на вимогу Митниці, були
надані додаткові документи, зокрема:
виписка з бухгалтерської документації;
сторінки товарного каталогу; висновок
про якість та вартість характеристики
товарів; калькуляція виробника товару;
прайс-лист виробника товару.

Не зважаючи на подані до митного
оформлення документи, які містили
інформацію про складові митної
вартості товару, визначеної
декларантом за основним методом, 28.10.2013
року Київською регіональною митницею
було прийнято рішення про коригування
митної вартості товарів №
100250000/2013/600889/2, у зв'язку з чим, позивачу
було відмовлено у митному оформленні
товарів за поданою ним митною
декларацією.

У відповідності до рішення
відповідачем було скореговано митну
вартість товару до 4,56000 USD за одиницю, у
зв'язку з чим, для випуску товарів у
вільний обіг під гарантійні
зобов'язання, Товариства додатково
сплатило обов'язкові платежі.

Позивач, не погоджуючись з
прийнятим рішенням відповідача 1 про
коригування митної вартості товарів,
звернувся з позовом до суду.

Колегія суддів не вбачає порушень
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
на які посилається апелянт, та вважає,
що судом надана їм правильна правова
оцінка на підставі законодавства, яке
регулює спірні правовідносини.

Суди обох інстанцій ретельно
дослідили наданий позивачем, на
підтвердження заявленої митної
вартості, комплект обов'язкових
документів, передбачений ч. 2 ст. 53
Митного кодексу України, а саме:
електронну митну декларацію №
100250000/2013/075150 від 28.10.2013 року, коносамент
№ ZENNLAQB337301 від 16.09.2013 р.; довідку про
транспортні витрати б/н від 17.10.2013 р.;
інвойс № 2013F03А62 11.09.2013 р.; пакувальний
лист № 2013F03А62 11.09.2013 р.;
зовнішньоекономічний контракт від
02.04.2012 року N SМА 16; Додаткову угоду № 1
від 18.02.2013 р.; договір перевезення від
08.01.2013 р. № 08/01/2013; Декларацію митної
вартості; сертифікати походження;
міжнародна автомобільна накладна (CMR) №
1734 від 25.10.13 р., рахунок-фактури про
надання транспортно-експедиційних
послуг від виконання договору
(контракту) про
транспортно-експедиційні послуги НК1020
від 19.09.13 р., висновок про вартісні
характеристики товару, підготовлений
спеціалізованою експертною
організацією № В-5535 від 17.10.13 р., тощо та
дійшли висновку про їх відповідність
вимогам чинного законодавства, що
підтверджує заявлені позивачем
відомості про митну вартість товарів
(а. с. 19-63).

Частиною третьою статті 53 Митного
кодексу України, передбачено обов'язок
декларанта подавати додаткові
документи (за наявності) до визначеного
частиною другою цієї статті загального
переліку. При цьому, такий обов'язок
виникає у декларанта виключно у разі,
якщо документи, зазначені у частині
другій цієї статті, містять
розбіжності наявні ознаки підробки або
не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, а ч. 6 ст. 54 МК України,
передбачено, що орган доходів і зборів
може відмовити у митному оформленні
товарів за заявленою декларантом
митною вартістю виключно за наявності
обгрунтованих підстав, передбачених
цією частиною.

Між тим, Митниця, посилаючись на те, що
надані декларантом документи містять
розбіжності, не зазначила яким чином
вказані обставини впливають на митну
вартість імпортованого позивачем
товару. В матеріалах справи відсутня
будь-яка інформація щодо способу, яким
здійснено коригування та відомості про
декларації, які при цьому
використовувались. Загальні посилання
на норми Митного кодексу України,
зроблені в оскаржуваному рішенні не
конкретизують підстави щодо
незастосування того чи іншого методу
визначення митної вартості, що не може
вважатися достатніми доводами
обґрунтованості прийнятого суб'єктом
владних повноважень рішення. Ненадання
позивачем додатково витребуваних
відповідачем 1 документів також не є
достатньою підставою для коригування
заявленої митної вартості, оскільки
відповідач витребував у позивача
додаткові документи за відсутності
жодних обґрунтованих сумнівів у
правильності визначенні митної
вартості товару, всі складові якої
позивачем достеменно підтверджено під
час подання ЕМД.

Крім того, матеріали справи містять
копії судових рішень, що набрали
законної сили, предметом розгляду яких
було розмитнення товарів за Контрактом
№ SMA16 від 02.04.2012 року (том 1, а. с. 179-184).

За таких обставин, колегія суддів
вважає вірним висновок суду першої
інстанції, що визначення відповідачем
митної вартості товару та коригування
її у сторону збільшення за резервним
методом здійснено з порушенням вимог
митного законодавства України, що є
підставою для визнання дій при
прийнятті такого рішення
протиправними та скасування
оскаржуваного рішення.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення з державного бюджету України
на користь позивача надмірно сплачених
митних платежів колегія суддів
погоджує висновок, що, згідно з
положеннями статей 57, 58 МК України,
питання контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості в разі виникнення
обґрунтованого сумніву, віднесено до
виключної компетенції митних органів,
тобто у суду відсутні правові підстави
для задоволення позову в частині вимог,
які стосуються повернення Товариству з
Державного бюджету України надмірно
сплаченого податку на додану вартість
та ввізного мита.

За таких обставин, судова колегія
апеляційної інстанції не вбачає
порушень судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
на які посилається відповідач 1 в
апеляційній скарзі, та вважає, що судом
першої інстанції повно встановлені
обставини справі, яким надана
правильна правова оцінка на підставі
законодавства, яке врегульовує спірні
правовідносини.

Доводи апеляційної скарги, не
спростовують висновки суду першої
інстанції, викладені у постанові від
19.03.2014 року, та не можуть бути підставою
для її скасування.

За таких обставин, у відповідності до
ст. 200 КАС України, апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись статтями 186, 195, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
19.03.2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку і строки, визначені ст. 212 КАС
України.

Головуючий суддя:

Судді:

.

Головуючий суддя
Старова Н.Е.

Судді:
Мєзєнцев Є.І.

Файдюк В.В.